ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 40, 2015-08-10 13:15

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בעיכוב קל, כמו שאומרים.

ניסן סלומינסקי: טוב, אנחנו עוברים לנושא השלישי, זה תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, בעניין הגשה אלקטרונית של מסמכים לרשות הפטנטים ונושאים נוספים.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו בישיבה הקודמת התקדמנו והגענו, נדמה לי, לסעיף 150, ובדרך אישרנו סעיף אחד שחבר הכנסת אורי מקלב העלה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, היה דיון, אבל לא רצו לקבל החלטה כשאני יצאתי לאן שיצאתי לכמה דקות.

ניסן סלומינסקי: בואו נעשה ככה: כדי ליישר קו, אז כל מה שיש עד סעיף 150 תגידי עכשיו, נגמור את זה, ואחר כך "נשטוף" כדי שנעמוד בזמנים למרות שהתחלנו מאוחר.

<ניצן רוזנברג: אז אני מציעה שחוץ מהנושא שאמרת, שזה נמצא בתקנה 15, למשרד המשפטים ולרשות היו עוד כמה הבהרות שהם רצו לעשות בדרך, חלקן בעקבות הערות של עורך הדין טל בנד.

<ניצן רוזנברג: אז אני מציעה, עורכת הדין איילת פלדמן, אם את רוצה שפשוט נרוץ על הדברים שאתם מציעים לתקן, תקריאי ככל שיש שינויים, תעשו איזשהו הסבר קטן ונתקדם.

ניסן סלומינסקי: ונתקדם, ואז נדון בנושא של תקנה 15.

<ניצן רוזנברג: כן.

<ניצן רוזנברג: זה חלק מהדברים שהם רוצים לדבר עליהם.

<ניצן רוזנברג: לאחר מכן נמשיך.

ניסן סלומינסקי: טוב, בבקשה.

<איילת פלדמן: בתקנה 5א, שהיא חדשה, שאנחנו מכניסים, הבהרנו במהלך הדיון הקודם שהתקנה הזו שדנה בבקשות ביניים לא דנה בבקשה לתיקון פירוט שמוגשת אגב הליך דו צדדי, ולכן אנחנו רוצים להבהיר את זה גם בנוסח, ולמעשה להוסיף בסוף ההגדרה של בקשת ביניים, ב-5א(א), להוסיף את המילים: "ושהינה בקשה לתיקון פירוט שתקנה 102 חלה עליה".

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<איילת פלדמן: אוקיי?

<איילת פלדמן: ועדכון נוסף באותה תקנה, ב-5א, בסעיף (ז) כתבנו "בקשת ביניים שהיא בקשה לדחיית מועד דיון - - -".

<איילת פלדמן: אנחנו רוצים להחליף את הלשון ל"שינוי".

<איילת פלדמן: כי יכולות להיות גם בקשות שהן להקדמת המועד.

ניסן סלומינסקי: אמת.

<ניצן רוזנברג: והיו שני תיקונים נוספים, גם כן בעקבות הערות שעלו בוועדה: בסעיף 5א(ה) – ההפניה כאן תהיה לתקנות משנה ג' וד'?

<איילת פלדמן: אנחנו לא מתנגדים.

<איילת פלדמן: זה טיפול של הוועדה.

<ניצן רוזנברג: זה מה שדיברנו.

<ניצן רוזנברג: ובסעיף (ח), גם 5א(ח) – ההפניה תהיה לתקנות משנה ד-ו, שזה מתאים לתקנה 241 לתקנות סדר הדין האזרחי.

<טל בנד: וברשות אדוני, כיוון שהיה שיח בינינו בקשר לתקנה הזאת גם כן, אז אני ביקשתי להבהיר, ואני חושב שאין התנגדות לכך, שאין כוונה בתקנה 5א החדשה לשנות מהגישה או מהפרקטיקה הנוהגת בכל מה שקשור לחקירת מצהירים על בקשות ביניים.

<טל בנד: וגם כיוון שנזכר כאן

<טל בנד: בתקנה 5א שזה חל גם על בקשות להארכת מועדים, אז אין כוונה בתקנה הזאת לסטות מהבהרה ומהפרקטיקה שרשות הפטנטים נתנה בעבר שלפיה עורכי פטנטים ועורכי דין לא נדרשים לתמוך בתצהיר בקשות אורכה כאשר הן מבוססות על עומס העבודה במשרדיהם או על דברים שקשורים אליהם.

<טל בנד: אז אלה היו ההבהרות שאנחנו ביקשנו לתת.

<איילת פלדמן: נכון, אבל כמובן שחשוב להדגיש שככלל מייצגים לא יידרשו להגיש תצהיר, אבל במקרים חריגים עדיין הרשם יכול לדרוש תצהיר גם אם - - -

<טל בנד: כן.

<טל בנד: נדמה לי שזה קיים גם היום.

<טל בנד: כן.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<איילת פלדמן: אוקיי.

<איילת פלדמן: התקנה הבאה שאנחנו רצינו לדבר עליה, עוד לפני תקנה 150, זה תקנות 15 ו-16, דברים שאדוני הזכיר.

<איילת פלדמן: ופה, לאחר דיונים, הן בממשלה והן עם התאחדות התעשיינים, אנחנו מבקשים להוסיף שני סעיפים שיענו על העניינים שעלו בדיון, גם על ידי חבר הכנסת אורי מקלב.

<איילת פלדמן: ושני הדברים שאנחנו רוצים להסדיר הם: אחד, מסירה בין צדדים.

<איילת פלדמן: לחייב שכאשר צד להליך מגיש מסמך לרשות הפטנטים באמצעי שהוא מהיר.

<איילת פלדמן: זה יכול להיות דרך - - -

ניסן סלומינסקי: אז גם צריך לדאוג שהוא יהיה בצד השני.

<איילת פלדמן: הצד השני יקבל, לא בדיוק באותו אופן, אבל בצורה מהירה אחרת.

<איילת פלדמן: כלומר, אם המסמך מוגש לרשות באמצעות - - - ההגשה, בפקס או במסירה ביד, יש למסור את אותו מסמך לצד השני בדואר אלקטרוני, בפקס או במסירה ביד.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: ובכל מקרה, תמיד, אני מבין שגם, תמיד, הזמן מתחיל להימדד מהרגע שהצד ההוא קיבל.

ניסן סלומינסקי: לא מהזמן ששלחו אליו, אלא מהצד שהוא קיבל.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: מהזמן שהוא קיבל.

<איילת פלדמן: וגם לא מהזמן שהמסמך מגיע לרשות, אלא רק מהזמן שהוא יקבל.

<איילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל אנחנו, כדי להימנע מזה שהצד שקיבל צריך להוכיח לרשם שהוא קיבל בתאריך הזה ולא בתאריך אחר, אז אנחנו עושים כאן כל מיני מאמצים שלא נגיע למצב הזה.

<איילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: ולכן אם מעבירים לרשם, סתם, נגיד בפקס, וגם לשני בפקס, אז בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז זה יגיע באותו זמן עם הפרש של כמה דקות.

אורי מקלב: אגב, אדוני היושב ראש, אתה מעלה תמיד את הנושא של הדואר.

אורי מקלב: אני לא יודע - - - בחותמת דואר שלי מתי קיבלתי.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: לכן אנחנו יוצאים מזה.

אורי מקלב: - - - כי אני אומר, אבל אני - - - את מה שאתה אומר.

אורי מקלב: רוב המכתבים שאני מקבל, במיוחד המאוחרים - - - כמה זמן זה יתעכב ומתי שלחו לי את זה – זה כבר אחרי האירוע – אני מחפש תאריך, אני מוצא משהו מקושקש.

אורי מקלב: אני לא יכול לזהות אף פעם את התאריך.

אורי מקלב: ברוב הפעמים אני אפילו לא יודע לזהות איך הוא צריך - - -.

אורי מקלב: אבל רק כדי, בדרך אגב, מה שאתה אמרת, אני חושב, הדרך המהירה.

אורי מקלב: אני חושב שמה שעשיתם עשיתם צעד נכון וברור לכולם ומאוזן.

ניסן סלומינסקי: רק צריכים לדעת שאם הם שולחים לרשם בדואר רגיל, אז הם יכולים לשלוח גם לצד השני בדואר רגיל.

ניסן סלומינסקי: כמובן, אנחנו לא יכולים להכתיב לדואר – אנחנו צריכים להכתיב אבל לא יכולים – את הזמנים.

<ניצן רוזנברג: למרות שהיום הם הולכים לחייב בערך 96% מהמגישים להגיש במערכת האלקטרונית, וכתוצאה מזה אי אפשר יהיה בעצם להגיש בדואר.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אז - - -.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<איילת פלדמן: אנשים פרטיים לא יוכלו להגיש בדואר.

אורי מקלב: להם.

אורי מקלב: ובין הצדדים?

ניסן סלומינסקי: הם.

ניסן סלומינסקי: זה מה שאנחנו אומרים עכשיו.

<ניצן רוזנברג: גם בינם.

<ניצן רוזנברג: ההוראה שאנחנו מבקשים לקבוע אומרת שאם אתה מגיש בדרך מהירה לרשות ואתה חייב להגיש במערכת האלקטרונית, אז כתוצאה מזה אתה גם לא תוכל להגיש בדואר לבעל הדין השני.

אורי מקלב: השאלה שנשאלה מאוד חזק הייתה למה לרשות - - -

ניסן סלומינסקי: כן, כן, הבנתי - - -.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות כאן חוסר תום לב.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

אורי מקלב: - - - התכתבת איתי, בין הצדדים, התכתבתי כבר פעם - - - לשלוח את זה בדואר ישראל, מאוד - - -

ניסן סלומינסקי: אז לכן הוספנו את זה כדי - - -

ניסן סלומינסקי: זאת השאלה שהצבת בעניין הזה.

<טל בנד: כן.

<טל בנד: נכון.

<טל בנד: כן.

<טל בנד: תודה רבה על שיתוף הפעולה.

ניסן סלומינסקי: נכון, לא קיבלו את זה - - -

אורי מקלב: אז שוב לא שמים לב למה שאנשים מדברים פה, בוועדה.

אורי מקלב: אז שלא ייראה שזה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, הוא העיר הרבה מאוד הערות שהתקבלו לפני הדיון בכלל, ואתה רואה שגם בדיון.

<טל בנד: תודה רבה.

אורי מקלב: מה שענייני אנחנו מקבלים.

אורי מקלב: מה שלא ענייני, גם אם - - -

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: ודאי.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר.

<ניצן רוזנברג: מבחינת המעמסה שזה מטיל על הצדדים, אם תוכלי רק לתאר מה זה אומר?

<ניצן רוזנברג: מה זה מצריך מהמצדדים לעשות – ההוראה החדשה הזו?

<איילת פלדמן: את כתובת הדואר הרגיל לצורך מסירה ביד או כתובת הפקס, הצד השני יוכל למצוא בפרסום שנעשה לפי תקנה 145 – שם התפרסם המען.

<איילת פלדמן: אם צד יהיה מעוניין לשלוח את המסמך בדואר אלקטרוני לצד השני, הוא פונה אל הרשות ומקבל את כתובת הדואר שנמסרה לפי תקנה 16.

<ניצן רוזנברג: ככל שהיא נמסרה.

<איילת פלדמן: ככל שהיא נמסרה.

<איילת פלדמן: כן.

<ניצן רוזנברג: ומסירה ביד זה משהו שהוא מוגדר לכם במקום אחר או שזו פעם ראשונה שאתם משתמשים בו.

<איילת פלדמן: יש בהגדרה של הגשה בנייר, יש "בדואר או ביד".

<איילת פלדמן: זה מנוסח שם.

אורי מקלב: - - -

<איילת פלדמן: מסירה ביד זה - - -.

<איילת פלדמן: מסירה ביד, חשוב להדגיש, זה גם יכול להיות באמצעות שליח.

<איילת פלדמן: לא צריך המייצג לבוא ולתת בעצמו.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, ודאי.

אורי מקלב: אבל החוק הגדיר פעם מה זה נקרא מסירה ביד, ב-1,001 חוקים שיש לנו.

<ניצן רוזנברג: כן, רציתי לראות אם זו פעם ראשונה שהם בחוק פה משתמשים.

אורי מקלב: הם.

אורי מקלב: אבל אנחנו יש לנו את - - -

<ניצן רוזנברג: כן.

<ניצן רוזנברג: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: יש לי שאלה שתהיה גם להרבה דברים אחרים: הנושא הזה של מסירה בין שני צדדים.

ניסן סלומינסקי: באיזה מצבים זה קורה?

ניסן סלומינסקי: אז אני הבנתי שזה קורה במצב, קודם כל מה שדנו, שאם גוף שלישי מבקש להקדים, ואז נוצרו כאן פתאום שני צדדים: גוף שלישי ובעל הפטנט.

ניסן סלומינסקי: ויכול להיות שכתוצאה מזה נוצר דיון ומשהו, אבל פה יש שני גופים.

ניסן סלומינסקי: נכון?

<איילת פלדמן: כאשר צד שלישי מבקש את הקדמת הבחינה אין הליך.

<איילת פלדמן: דווקא בדוגמה הזאת אין לנו פה הליך שמתנהל, אלא יש בקשה להקדמת הבחינה, והרשם - - -

ניסן סלומינסקי: בעל הפטנט לא זכאי להגיב ולהגיד למה הוא חושב שאסור להקדים או דברים אחרים?

ניסן סלומינסקי: אין כאן איזשהו מהלך של דיון?

<איילת פלדמן: אין הסדרה בתקנה 19(א) עצמה, אבל יש הוראה כללית בחוק שהרשם ישמע טענות ממי שעשוי להיפגע מפעולה שלו.

<איילת פלדמן: זאת אומרת - - -

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אז כן יכול להיות איזה דיון, וגם פה יכול להיות מעבר.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: זו אפשרות אחת.

ניסן סלומינסקי: מתי עוד יש מצב שיש שני צדדים?

ניסן סלומינסקי: אם יש התנגדות להחלטה של הרשם?

<איילת פלדמן: התנגדות למתן הפטנט.

<איילת פלדמן: המצב העיקרי שבו זה קורה, כאשר בוחן מאשר את הבקשה לפטנט ומחליט שאפשר לתת את הפטנט.

<איילת פלדמן: הבקשה מתפרסמת להתנגדויות לפי סעיף 26 לחוק.

ניסן סלומינסקי: ההתנגדויות פתוחות לכל העולם.

<איילת פלדמן: שלושה חודשים מיום הפרסום הציבור רשאי להגיש התנגדות למתן הפטנט, ואז יש הליך שיש בו שני צדדים, יש בו חוות דעת מומחים, חקירות, סיכומים, ולבסוף מתן החלטה.

<איילת פלדמן: ויש עוד סוגים של הליכים כאלה, אבל התנגדות, אני חושבת, זה מרבית ההליכים שיש ברשות.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

<איילת פלדמן: רק עוד לגבי תקנה 15, גם בעקבות ההערה שעלתה בדיון הקודם, אנחנו נקבע שמסמך שנמסר לאחר השעה 17:00 אחר הצהריים או בימי שישי וחופשה - - -

ניסן סלומינסקי: אני חושב למחרת או מיום העבודה הבא.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: שנקריא אותן - - -?

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא, לא צריך.

<ניצן רוזנברג: אני רק רציתי לשאול לגבי זה: זה לא ממש כמו בתקנות סדר הדין האזרחי, נכון?

<ניצן רוזנברג: אתם לקחתם את זה מתקנה - - -

<איילת פלדמן: בתקנות סדר הדין האזרחי יש את תקנה 497(א) ו-497 ג(ו).

<איילת פלדמן: אז זה איזשהו איחוד של הנוסח.

<איילת פלדמן: אבל אפשר - - -

<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, אתם כותבים פה יום מנוחה, יום שבתון, אבל אתם לא מפנים לשום הגדרה, לשום - - -

<איילת פלדמן: יום מנוחה ויום שבתון – הם כבר מופיעים בתקנה 2 של - - -

<ניצן רוזנברג: גם שבתון וגם מנוחה?

<ניצן רוזנברג: בסדר.

<איילת פלדמן: את יכולה לראות כאן, בתקנה של קבלת קהל - - - במסמכים.

ניסן סלומינסקי: יום מנוחה לא של האיש עצמו, אלא יום מנוחה רשמי.

<איילת פלדמן: יום מנוחה כמשמעותם בסעיף 18א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח-1948, וימי שבתון לפי חיקוק.

<ניצן רוזנברג: זה בסדר.

<איילת פלדמן: - - - בתקנות.

<ניצן רוזנברג: תקנה 15א(3), צעד להליך - - - שיגיש מסמך לרשות באמצעות אתר ההגשה בפקסימיליה או במסירה ביד, ימסרו לצד אחר בהליך בדואר אלקטרוני, כאמור בתקנת משנה א(1), בפקסימיליה כאמור בתקנת משנה א(2) או במסירה ביד ו-א(4), או עותק מסמך שנמסר לפי תקנות משנה א(1) או א(2), ביום ו', ביום מנוחה, ביום שבתון או לאחר השעה 17:00, יראו אותו כאילו נמסר ביום החול שלאחריו.

<איילת פלדמן: הנקודה הבאה והאחרונה לפני תקנה 150 היא בתקנה 95.

<איילת פלדמן: אנחנו רק מבקשים להבהיר לגבי התקנה הזו שאושרה כבר בדיון הקודם – אנחנו לא פותחים מחדש את הנוסח, רק מבהירים לפרוטוקול – שאנחנו, משרד המשפטים, והרשות כמובן, סבורים שאין צורך בהוספת הפניה בתקנה הזאת לסעיפים 12 ו-13 לחוק הפטנטים משתי סיבות: הסיבה הראשונה היא שסעיפים 65 ו-66 עצמם יש בהם את העקרונות שקבועים בסעיפים 12 ו-13 בניסוח אחר.

<איילת פלדמן: ובנוסף, תקנה 95 מתייחסת לבקשה לתיקון פירוט מכוח סעיפים 65 ו-66, וזה לא יהיה נכון להפנות לסעיף אחר בחוק שהיא לא נובעת ממנו.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו ביקשנו להפנות?

<ניצן רוזנברג: כן, אדוני.

<איילת פלדמן: הייתה הערה במהלך הדיון שיש להפנות גם לסעיפים 12 ו-13.

<איילת פלדמן: אנחנו אמרנו שאנחנו חושבים שלא, אבל רצינו להבהיר את זה - - -

<טל בנד: זה אני ביקשתי, אדוני, ולאור ההבהרה זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

<טל בנד: תודה.

<איילת פלדמן: והגענו לתקנה 150.

<איילת פלדמן: בתקנה הזו אנחנו מסבירים, מוסדר כבר הליך של השגה על פעולת בוחן, החלטות שונות של הבוחן.

<איילת פלדמן: מבקש הפטנט או כל אדם רשאי לפנות לרשם אם הוא רוצה להשיג על ההחלטה שלו.

ניסן סלומינסקי: להחלטה שלו?

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: על ההחלטה של הבוחן.

ניסן סלומינסקי: על ההחלטה של הבוחן.

<איילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: ההחלטה של הבוחן, היא מתפרסמת, והיא מקבלת תוקף רק אחרי שהרשם החליט על זה או שאין צורך ברשם?

ניסן סלומינסקי: הבוחן כשלעצמו פרסם; שלושה חודשים – אף אחד לא התנגד.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אז?

<איילת פלדמן: אוקיי.

<איילת פלדמן: אנחנו במקום אחר.

<איילת פלדמן: אכן הבוחן מחליט לקבל את הפטנט ואז בקשת הפטנט מתפרסמת להתנגדויות.

<איילת פלדמן: אין החלטה של הבוחן שהיא מתפרסמת, אלא בקשת הפטנט עצמה מתפרסמת.

<איילת פלדמן: כאן אנחנו מדברים על - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני שואל רק, סתם שאני אבין: איך ההליך - - -?

<איילת פלדמן: הרשם לא מאשר כל בקשת פטנט שהיא.

<איילת פלדמן: אם הבוחן - - -

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אם הבוחן אישר, ואחרי תקופת ההתנגדויות – אין התנגדויות, אין כלום.

ניסן סלומינסקי: אז ההחלטה של הבוחן נהפכת.

ניסן סלומינסקי: לא צריך כאילו שהרשם - - -

<איילת פלדמן: הרשם חותם על תעודת הפטנט.

<אסא קלינג: רק נחדד: הבוחן מחליט על קיבול הבקשה, ולאחר מכן הרשם נותן את תעודת הפטנט.

<אסא קלינג: כלומר, זה מתן הפטנט.

<אסא קלינג: הבוחן מודיע על קיבול.

ניסן סלומינסקי: קיבול הכוונה לא שהוא קיבל באופן רשמי, אלא שהוא מאשר שזה אכן פטנט.

ניסן סלומינסקי: זו הכוונה.

<אסא קלינג: שלטעמו זה כשיר וזה מועבר להתנגדויות.

<אסא קלינג: אבל אני חושב שאנחנו מדברים כאן על הליכי השגה אחרים.

<אסא קלינג: אולי - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, לא דיברתי על פה.

ניסן סלומינסקי: רציתי כבר להבין את הנוהל.

ניסן סלומינסקי: עכשיו בוא נעבור לפה.

<אסא קלינג: בסופה של הבחינה.

<איילת פלדמן: פה אנחנו מדברים על השגה, על פעולות או החלטות של הבוחן במגוון תחומים.

<איילת פלדמן: למשל: אם אנחנו מדברים על החלטות של הבוחן שהן לא ליקוי מהותי שקשור לכשירות הפטנט.

<איילת פלדמן: לגבי ליקויים מהותיים, דברים שנוגעים לכשירות עצמה של הפטנט, יש לנו תקנה אחרת, נפרדת.

<איילת פלדמן: תקנה 46 מדברת על השמעת טענות בפני הרשם כאשר הבוחן סירב לבקשת הפטנט, וכאן אנחנו מדברים על פעולות אחרות.

<איילת פלדמן: למשל: ליקוי צורני.

<איילת פלדמן: לא צורף איזשהו שרטוט שנדרש.

<איילת פלדמן: זה יכול להיות גם החלטה של בוחן לא להכיר בדין קדימה לפי תקנות הפטנטים, יישום האמנה בדבר שיתוף פעולה בענייני פטנטים.

<איילת פלדמן: זה סט אחר של תקנות שלא נדון היום.

<איילת פלדמן: וזה יכול להיות גם החלטות של הבוחן שהן בכלל מחוץ להליך הבחינה.

<איילת פלדמן: למשל: בקשה לתיקון טעות לאחר שכבר ניתן הפטנט.

<איילת פלדמן: השלב הראשון, היא נבחנת בידי בוחן שמחליט האם אפשר לתקן את הפטנט לפי סעיפים 65 ו-66 לחוק.

<איילת פלדמן: אז אלה הדברים שתקנה 150 דנה עליהם.

<איילת פלדמן: למעשה, הכוונה היא לעשות איחוד של הפרוצדורה, גם לפי התקנה הזאת וגם השמעת טענות לפי תקנה 46.

<איילת פלדמן: אנחנו לא רוצים לבלבל את הציבור או את הרשות ולעשות פרוצדורות שונות.

<איילת פלדמן: אנחנו עושים בדיוק אותו דבר, ולכן אנחנו גם מפנים לתקנות 47 ו-48.

<ניצן רוזנברג: אבל בתקנה 42, לדעתי, יש ארבעה חודשים להגיש את ההשגה, וכאן אתם רוצים רק חודש לתת.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: תקנה 42, היא בעצם אומרת שכאשר הבוחן הודיע למבקש הפטנט שיש אי כשירות מסוימת בבקשה שלו, בפני מבקש הפטנט עומדות שלוש אפשרויות: אפשרות אחת – לתקן את הליקוי שעמד עליו הבוחן; אפשרות שנייה – להסביר מדוע הוא לא צריך לתקן; אפשרות שלישית – לעלות עם זה ישירות אל הרשם.

<איילת פלדמן: וזה אותם ארבעה חודשים שיש לו בשביל להשיב על ההודעה על ליקויים.

<איילת פלדמן: זה לא ארבעה חודשים שניתנים בנוסף לכך.

<איילת פלדמן: בתקנה 46, וגם פה, יש לנו כבר החלטה של הבוחן, והמבקש מודיע שהוא רוצה להעלות עליה אל הרשם, ולכן זה תוך חודש.

<ניצן רוזנברג: בגלל זה את מקבילה את זה לתקנה 46 ולא לתקנה 42?

<איילת פלדמן: נכון.

<ניצן רוזנברג: אוקיי.

<ניצן רוזנברג: אם את יכולה להסביר, מה תקנה 150 קבעה עד היום?

<ניצן רוזנברג: מה הפרוצדורה שהייתה קבועה בה?

<ניצן רוזנברג: זה הרי היה - - - שגם את זה אתם מציעים לשנות.

<ניצן רוזנברג: ולהציג מה אתם מציעים בעצם.

<ז'קלין ברכה: שלום וצהריים טובים.

<ז'קלין ברכה: מה שקבעה תקנה 150 עד עכשיו זה למעשה הליך דו-שלבי.

<ז'קלין ברכה: בשלב הראשון הרשם כותב החלטה מנומקת בהשגה.

<ז'קלין ברכה: לאחר שהוא מעביר את ההחלטה למבקש, בהנחה שהוא דוחה את ההשגה, הוא מזמן את המבקש לדיון בפניו להשמעת טענות, שומע את המבקש, ואחר כך כותב שוב החלטה מנומקת לאחר השמעת טענות.

<ניצן רוזנברג: זאת אומרת שמי שהיה בפני הרשם היו בעצם פעמיים לדבר עם הרשם על הנושא.

<ז'קלין ברכה: נכון.

<ז'קלין ברכה: שתי החלטות מנומקות של הרשם: פעם אחת הוא קורא את ההשגה ואת החלטת הבוחן, ומחליט על פי מה שכתוב שם; ובפעם השנייה הוא שומע את המבקש ומחליט שוב.

<ניצן רוזנברג: ומה עשיתם עם זה שזה לא היה קצוב בזמן?

<ז'קלין ברכה: מה זאת אומרת?

<ניצן רוזנברג: עכשיו אתם מבקשים לקצוב את זה לחודש, אבל עד היום תקנה 150 לא נקטה, לדעתי, בכלל במועדים.

<ניצן רוזנברג: באמת היה אפשר לפנות אליכם גם אחרי חצי שנה והייתם מקבלים השגה כזו?

<איילת פלדמן: אני מניחה שיש פה גם עניין של סבירות.

<איילת פלדמן: בכל זאת אפשר לקחת בחשבון, אם מוגשת השגה כזאת בזמן לא סביר אחרי ההחלטה של הבוחן, אז אפשר לקחת את זה בחשבון כשבוחנים את ההשגה.

<ניצן רוזנברג: אבל זה דבר שנתקלתם בו?

<ז'קלין ברכה: לא.

<ז'קלין ברכה: רוב ההשגות הן השגות בסוף ההליך.

<ז'קלין ברכה: כלומר, לפי תקנות 46 ו-47.

<ז'קלין ברכה: והשגות על החלטה של כניסה לשלב לאומי, ששם, מיד אחרי קבלת ההחלטה לעניין הכניסה לשלב לאומי, מגישים את ההשגה.

<ז'קלין ברכה: לא נתקלנו בהשגות מאוד מאוחרות.

<ז'קלין ברכה: כלומר, משהו שקרה זמן רב אחר כך.

<ניצן רוזנברג: אוקיי.

<ניצן רוזנברג: אז מה אתם מציעים - - -?

<ז'קלין ברכה: מה שאנחנו מציעים למעשה זה לעשות הליך אחד, כמו בתקנה 46.

<ז'קלין ברכה: כלומר שיש לנו החלטה של בוחן.

<ז'קלין ברכה: המבקש שמבקש להשיג עליה מסכם את טיעוניו בכתב, מוזמן להשמעת טענות בעל פה במידה והוא מעוניין בכך.

<ז'קלין ברכה: שומעים אותו, ואחר כך ניתנת החלטה לטענות שלו.

ניסן סלומינסקי: ההחלטה היא החלטה סופית או שהוא יכול לערער עליה?

<ז'קלין ברכה: היא סופית בערכאה שלנו ואפשר לערער עליה.

ניסן סלומינסקי: לאן?

<ז'קלין ברכה: לבית המשפט המחוזי.

ניסן סלומינסקי: אז מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם זה - - -

<ז'קלין ברכה: זו החלטה סופית.

ניסן סלומינסקי: ואין מצב שכאילו כל זמן, מהרגע שיש החלטה של הבוחן, בעל הפטנט יכול כבר להתחיל להשתמש בו או שצריכים לחכות בעצם את השלושה חודשים, אולי יהיו ערעורים, או שהוא לא צריך?

ניסן סלומינסקי: השלושה חודשים זה כאילו מעין צו על תנאי כזה או צו עיכוב?

ניסן סלומינסקי: או שמרגע ההחלטה של הבוחן, בעל הפטנט יכול לצאת, לעשות, להשתמש בזה.

ניסן סלומינסקי: אם יהיו.

ניסן סלומינסקי: מה שיהיה יהיה, אבל זה לא מעכב.

<ז'קלין ברכה: לא, ללא שום קשר למה שקורה עם בקשת הפטנט, בעל הפטנט זכאי, רשאי להשתמש בהמצאה שלו אם הוא בוחר להשתמש בו, לכל האורך.

<ז'קלין ברכה: כלומר, זה לא קשור להליך הבחינה.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל הוא יכול גם למנוע מאחרים להשתמש.

<ז'קלין ברכה: למנוע מאחרים זה רק עם מתן הפטנט.

ניסן סלומינסקי: מתן הפטנט זה רק אחרי סוף הערעורים.

<ז'קלין ברכה: רק אחרי סוף התהליך.

<ז'קלין ברכה: כן.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: נו, אז בסדר.

ניסן סלומינסקי: ועכשיו, כמה זמן נמשך הערעור הזה?

ניסן סלומינסקי: יכול להימשך הרבה זמן?

ניסן סלומינסקי: הוא צריך להגיש בתוך שלושה חודשים.

ניסן סלומינסקי: נכון?

<ז'קלין ברכה: כרגע אנחנו קובעים שהוא צריך להגיש תוך חודש מהחלטת הבוחן.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, פה לא קיים חמש שנים עד שמגיעים לזה וכולי.

<ז'קלין ברכה: לא, ודאי שלא.

<ז'קלין ברכה: מזומן לדיון צריך להודיע לפחות 30 יום מראש על הדיון.

<ז'קלין ברכה: הוא מוזמן לדיון, משמיע טענות, ואחר כך ניתנת החלטה.

ניסן סלומינסקי: והדיון הוא בפני הרשם.

<ז'קלין ברכה: נכון.

<ניצן רוזנברג: ואתם מפרשים את זה ככה שכל פעם שמישהו מבקש דיון אתם חייבים לקיים את הדיון או שיש שיקול דעת לרשם?

<ז'קלין ברכה: לשמוע טענות, את מתכוונת?

<ז'קלין ברכה: כן.

<ז'קלין ברכה: ודאי.

<ניצן רוזנברג: אני עכשיו בתקנה 150, מסתכלת.

<ז'קלין ברכה: כן, ודאי.

<ז'קלין ברכה: כלומר, אנחנו מראש מזמנים לדיון והמבקש יכול לבקש לוותר על השמעת הטענות ולעשות את זה על פי החומרים שלו.

ניסן סלומינסקי: תראו, אני עברתי על מע"מ אפס – קיימנו 90 ישיבות בכנסת, כאן – והועלו על ידי האופוזיציה, רק כדי לעכב, בערך 1,300 הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: כמה חודשים.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות גם פה מצב שאם מישהו רוצה לעכב את האישור, מתן האישור לפטנט, שהוא יכול להגיש ואחר כך עוד פעם להגיש ואחר כך עוד פעם להגיש ולהגיש-ולהגיש-ולהגיש, או שיש איזו סופיות דיון וזהו?

ניסן סלומינסקי: אם אתם אומרים שרשאי אדם להגיש פעם אחת: תרכז את כל מה שאתה רוצה.

ניסן סלומינסקי: אז אני יודע, פעם אחת יכול להגיש – בסדר.

ניסן סלומינסקי: אבל אם הוא יכול להגיש ואחר כך עוד פעם להגיש ואחר כך הוא נזכר בעוד משהו, אז אחרי מע"מ אפס אנחנו כבר צריכים להיות זהירים שלא למשוך ולמשוך כדי לעכב.

<אבי אביטל: יש אנשים בחדר שיאמרו לך שאתה לא יודע עד כמה חדה השאלה שלך.

<איילת פלדמן: החוק קובע שהמועד להגשת התנגדויות למתן הפטנט הוא שלושה חודשים, ולא ניתן להאריך את המועד הזה.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להגיש 1,300 התנגדויות?

<איילת פלדמן: 1,300 התנגדויות?

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: הגישו לי על מע"מ אפס.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: נתתי לכל אחד לנמק.

ניסן סלומינסקי: אמרו דברי תורה.

ניסן סלומינסקי: הנימוקים היו דברי תורה וכל מיני דברים, אבל יש להם את הסמכות והם ניצלו כל דבר: הם ניצלו התייעצות סיעתית, ואיך זה נקרא?

ניסן סלומינסקי: כל מיני רביזיות.

ניסן סלומינסקי: מה לא?

ניסן סלומינסקי: כל מה שהחוק נתן – עד הסוף.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם פה גם אפשר להגיש כל כך הרבה הסתייגויות שלפעמים אין להן ולא כלום?

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שהרשם יסתכל ויאמר: חבר'ה, תעשו טובה, זה לא רלוונטי, לא רלוונטי, לא רלוונטי, להוריד בכלל, ולהשאיר אם יש הסתייגות עניינית.

ניסן סלומינסקי: כי אנחנו לא יכולים.

ניסן סלומינסקי: אני יכול להוריד רק בהצבעה.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להגיש איזו הסתייגות שהוא רוצה.

ניסן סלומינסקי: ותאמיני לי, מגישים הסתייגויות מטורפות.

<טל בנד: אבל תקנה 150 לא מדברת על התנגדות.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: תקנה 150 זה מדובר על השגות מטעם המבקש עצמו.

ניסן סלומינסקי: מה זה השגה?

<איילת פלדמן: זה עדיין בתוך הליך הבחינה.

ניסן סלומינסקי: מה המבקש רוצה?

<איילת פלדמן: מבקש הפטנט עצמו.

ניסן סלומינסקי: לתקן?

ניסן סלומינסקי: מדובר כאן רק על תיקון?

<איילת פלדמן: מדובר כאן על החלטה של הבוחן שמבקש - - -

ניסן סלומינסקי: שהבוחן החליט חיובי.

<איילת פלדמן: חיובי או שלילי.

<איילת פלדמן: או שלילי.

<ז'קלין ברכה: לא, על חיובי הוא לא ישיג.

<איילת פלדמן: על חיובי הוא לא ישיג.

<איילת פלדמן: בדיוק.

<איילת פלדמן: מי שמשיג - - -

ניסן סלומינסקי: זהו.

ניסן סלומינסקי: לכן לא הבנתי אם זה חיובי מה יש לו להשיג.

ניסן סלומינסקי: - - - רק הצד האחר יכול להשיג.

<אסא קלינג: אז הצד האחר לא פה.

<איילת פלדמן: הצד האחר - - -

ניסן סלומינסקי: הצד האחר עדיין לא פה?

<אסא קלינג: עוד לא נכנס למשחק.

ניסן סלומינסקי: מתי הוא נכנס למשחק?

<אסא קלינג: בהתנגדות.

ניסן סלומינסקי: מתי ההתנגדות?

<ז'קלין ברכה: בסוף.

<אסא קלינג: לאחר הקיבול, אחרי שהבוחן מסיים את תפקידו.

ניסן סלומינסקי: גם עכשיו - - -

<אסא קלינג: הבוחן נתן את דעתו.

<אסא קלינג: יש להניח שהיא דעה שלילית.

<אסא קלינג: דהיינו, הוא סירב או קיבל רק בצורה חלקית את הבקשה.

<אסא קלינג: עשה דבר מה שאינו לרוחו של המבקש.

<אסא קלינג: דרכו של המבקש להתמודד עם ההחלטה של הבוחן היא להשיג.

ניסן סלומינסקי: זהו.

ניסן סלומינסקי: ואם נניח הוא נתן אישור ועכשיו רוצים להתנגד, מה ההליך?

<אסא קלינג: אז זה הליך התנגדות לאחר קיבול - - -

ניסן סלומינסקי: וזה יגיע עוד מעט או שכבר דיברנו?

<אסא קלינג: לא חושב - - -

ניסן סלומינסקי: מה ההליך הזה?

ניסן סלומינסקי: כמה זמן הוא נותן?

<אסא קלינג: זה לא נוגע לתקנה 150.

<איילת פלדמן: זה - - -

ניסן סלומינסקי: לא תקנה 150.

ניסן סלומינסקי: אז בואו, תגידו לי רק מה ההליך.

<אסא קלינג: כפי שעורכת הדין איילת פלדמן ציינה – הקיבול מתפרסם במשך שלושה חודשים באתר האינטרנט של הרשות.

<אסא קלינג: כל אדם מן הציבור יכול להגיש התנגדות.

<אסא קלינג: המועד הזה של השלושה חודשים אינו ניתן להארכה.

<אסא קלינג: ואז, אם במידה ולא הוגשה התנגדות ניתנת תעודת פטנט.

<אסא קלינג: הוא יכול למנוע - - -

ניסן סלומינסקי: ואם הוגשה?

<אסא קלינג: במידה והוגשה התנגדות מתחיל הליך אדברסרי – שני צדדים מול הרשם, שמתנהל במסגרת תקנות אחרות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אני חוזר לשאלה שהיא פה: רוצים לעכב או מה.

ניסן סלומינסקי: הגישו הסתייגויות בלי סוף.

ניסן סלומינסקי: רלוונטיות, לא רלוונטיות.

ניסן סלומינסקי: אתה כרשם יכול להגיד: תשמעו, כל זה זה סתם - - -?

<אסא קלינג: במסגרת התנגדות, אדוני?

ניסן סלומינסקי: כן.

<אסא קלינג: מסגרת התנגדות, כך אנחנו, כמו כל בית משפט.

<אסא קלינג: כלומר, גם בבית משפט ניתן; כלומר, ישנה סכנה לניצול לרעה של ההליך, ותפקידו של היושב בדין לוודא שהצדדים אינם - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אבל אדם בבית משפט מפחד, כי אחרת הוא יקבל ביזיון בית משפט, אז הוא מפחד להגיש 1,000 התנגדויות – לא בבת אחת, אלא יום אחרי יום או משהו כזה, והתנגדויות שלא רלוונטיות אפילו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו, פה, בכנסת, גם אם אתה מגיש התנגדות לא רלוונטית, צריך לדון בזה.

ניסן סלומינסקי: אני יכול לדון בזה - - - יש לי שעונים, יש לי זה, כל מיני דברים שאני עושה לזרז.

ניסן סלומינסקי: איך אתם מתמודדים?

<אסא קלינג: אדוני, בשתי רמות, כפי שעורך הדין טל בנד ציין.

<אסא קלינג: בסופו של הליך, אנחנו פוסקים הוצאות והוצאות ריאליות ביותר.

ניסן סלומינסקי: אתם פוסקים.

ניסן סלומינסקי: גם הוצאות אתה יכול לפסוק.

ניסן סלומינסקי: על מי שהגיש התנגדות?

<אסא קלינג: על מי שהגיש התנגדות והתנגדותו נדחתה וזו הייתה התנגדות סרק.

<אסא קלינג: ההתנגדות נדחתה, לא אומר שהייתה התנגדות סרק.

<אסא קלינג: אנחנו נוהגים לפסוק הוצאות ריאליות לטובת מי שזכה בדין.

<אסא קלינג: הוצאות שבשנים האחרונות - - - של התנגדות מגיעות לכלל מאות אלפי שקלים.

<אסא קלינג: וגם לגבי בקשות ביניים אנחנו נוהגים לפסוק הוצאות, בנוסף.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שזה חוסם מישהו מלהגיש התנגדויות סרק וכולי.

<אסא קלינג: אמור.

<אסא קלינג: ובנוסף אומר שכאשר ישנה גם האפשרות לפסוק הוצאות לקופת המדינה במקרים ששני הצדדים אינם - - -

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אתה כרשם מוגבל בזמן?

ניסן סלומינסקי: כמה זמן אתה חייב לסיים את סופיות הדיון?

<אסא קלינג: לא.

<אסא קלינג: כל הנתונים שלנו שקופים, אדוני, ואם אנחנו בהחלט שואפים לקצר זמני גבול ההליכים - - -

ניסן סלומינסקי: מה זה נקרא "לקצר"?

ניסן סלומינסקי: אחרי חמש שנים שאתה אומר שלוקח לדון בבקשה, מה זה נקרא "לקצר"?

ניסן סלומינסקי: שנה?

ניסן סלומינסקי: שנתיים?

<אסא קלינג: הליך ההתנגדות, קודם כל, לפני שאני יכול בכלל לשמוע אותו, על פי המועדים שבתקנות, בתקנות הללו - - -, לוקח 17 חודשים עד שבכלל התיק מבשיל.

ניסן סלומינסקי: מה?

<אסא קלינג: עד שאני בכלל יכול לשמוע את התיק.

<אסא קלינג: יש שלבי החלפת כתבי טענות, שלבי החלפת ראיות, ו-17 חודשים עד שאני בכלל יכול לשבת ולשמוע את התיק, ואז - - -

ניסן סלומינסקי: מה זה "לשמוע את התיק"?

ניסן סלומינסקי: את ההתנגדויות?

<טל בנד: זה משפט לכל דבר.

ניסן סלומינסקי: 17 חודשים?

ניסן סלומינסקי: מה?

<אסא קלינג: וכאן, אדוני, רק אומר:

<אסא קלינג: אני אשמח לנהל דיון נפרד לגבי כלל שיטת ההתנגדויות.

<אסא קלינג: בישראל שיטת ההתנגדויות היא pre grant opposition.

<אסא קלינג: דהיינו, כל ההתנגדות הזו מתנהלת לפני שניתנת תעודת פטנט.

<אסא קלינג: אנחנו אחת המדינות האחרונות בעולם שיש לה את השיטה הזו.

<אסא קלינג: רוב מדינות העולם עברו לשיטה של post grant opposition.

<אסא קלינג: דהיינו שההתנגדות ניתנת להגשה, אך לאחר שניתנת תעודת פטנט.

<אסא קלינג: ובהחלט יש אולי מקום לרביזיה בנושא הזה, אבל אלה כרגע הזמנים בתקנות - - -

ניסן סלומינסקי: 17 חודשים רק מתחיל.

<אסא קלינג: זה במקרה הטוב, אדוני.

ניסן סלומינסקי: ואחר כך, כמה זמן לוקחים הדיונים?

<אסא קלינג: במידה ולא הגישו בקשות אורכה להגשת כתבי טענות וכאלה.

<אסא קלינג: וזו בדיוק אותה בעיה כמו בלוחות הזמנים שנקבעים בבתי המשפט.

<אסא קלינג: לאחר מכן, לאחר הבשלת התיק, נקבע מועד לדיון לאור עומס יומנו של הרשם או מי שיושב בדין.

<אסא קלינג: גם הסגנית ויש גם פוסקת בקניין רוחני שיושבת, לאור העומס הרב בתיקים - - -

ניסן סלומינסקי: היא יכולה בנפרד, בלעדיך גם?

<אסא קלינג: בהחלט.

<אסא קלינג: בהחלט.

<אסא קלינג: כל אחד.

<אסא קלינג: יש שלושה יושבים בדין, לאור כמות התיקים.

<אסא קלינג: אינה כפופה לדבר פרט למרות הדין.

<אסא קלינג: ואז התיק מתנהל.

<אסא קלינג: עכשיו, צריך להבין שתיקי התנגדויות הם תיקים מורכבים, גם מבחינה מדעית.

<אסא קלינג: ובאים מומחים בעלי שם מכל העולם, וגם שם צריך לתאם עם יומנם.

<אסא קלינג: ולאחר ששומעים את הראיות בחקירות נגדיות, כפי - - - הליך אדברסרי, מבשיל התיק לכלל סיכומים.

<אסא קלינג: ולעיתים אנחנו קובעים סיכומים בעל פה בניסיון באמת לקצר את לוחות הזמנים.

<אסא קלינג: ואז עליי לתת החלטה, החלטה מנומקת, בהליך שהתנהל, סדר גודל של שנתיים-שלוש עד שיבשיל לכלל החלטה.

<אסא קלינג: וגם זה לוקח זמן, אדוני.

<אסא קלינג: זה החלטות שדורשות מאמץ לא מבוטל.

<אסא קלינג: אבל זה הליך ההתנגדות, אדוני.

<אסא קלינג: כל זה אינו - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא, בסדר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נכנסנו לזה רק כדי להבין.

<אסא קלינג: אומר לאדוני: ייתכן שבהחלט יש מקום לרביזיה בשיטת ההתנגדויות, שכפי שאמרתי שאנחנו - - -

ניסן סלומינסקי: כמה התנגדויות יש לכם?

<אסא קלינג: בשנה שעברה הוגשו 42 התנגדויות חדשות - - -

ניסן סלומינסקי: מתוכן כמה התקבלו כ"כן" - - -?

<אסא קלינג: מתנהלות, אדוני - - -

ניסן סלומינסקי: עדיין מתנהלות.

<אסא קלינג: רק התחילו.

<אסא קלינג: כרגע מתנהלים – אדוני לא יתפוס אותי במספר – סדר גודל של 160 התנגדויות בתיקי התנגדויות פתוחים - - -

<איילת פלדמן: רק חשוב לי להדגיש שהעמדה שאומרת שצריך רביזיה בשיטת ההתנגדויות, המעבר לבחון האם pre grant או post grant – זאת לא העמדה של משרד המשפטים.

<איילת פלדמן: למשרד המשפטים אין עמדה בשאלה הזאת.

<אסא קלינג: וכך גם נאמר.

<אסא קלינג: כלומר, שיש מקום לדון בזה.

<אסא קלינג: מעבר לכך, אכן יש לגבש עמדה - - -

<איילת פלדמן: רק חשוב לי להדגיש שהאמירה שיש מקום לעשות רביזיה היא אמירה שלא מטעם משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, יש כבר התנגדויות שהצלחת לפסוק, נכון?

<אסא קלינג: סליחה, לא שמעתי.

ניסן סלומינסקי: יש התנגדויות שהתחילו לפני חמש שנים או שש שנים, שכבר התקבלה פסיקה לגביהם.

<אסא קלינג: כל הזמן ניתנות החלטות.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: נניח מתוך ההתנגדויות שכבר יש פסיקה, כמה התנגדויות התקבלו וכמה נדחו באחוזים?

<אסא קלינג: אין לי את הנתונים הסטטיסטיים.

ניסן סלומינסקי: סדר גודל של אחוזים.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, שנדע.

ניסן סלומינסקי: הרוב מתקבלות?

ניסן סלומינסקי: הרוב לא מתקבלות?

<אסא קלינג: אני חושב שרוב ההתנגדויות מתקבלות.

<אסא קלינג: למרות שאז צריך להבין - - -

ניסן סלומינסקי: מתקבלות?

<אסא קלינג: כן.

ניסן סלומינסקי: וואו.

<אסא קלינג: כלומר, ההתנגדות מתקבלת.

<אסא קלינג: דהיינו, הפטנט אינו ניתן.

<אסא קלינג: עכשיו, כאן צריך להבין: כנגד מה מגישים התנגדות?

<אסא קלינג: מגישים התנגדות כנגד בקשת פטנט שיש מה להגיש אולי התנגדות.

<אסא קלינג: איני קובע כמובן, כן?

<אסא קלינג: אבל המתנגד עושה את החשבון שלו.

ניסן סלומינסקי: אז איך הבוחן לא ראה את זה לפני כן?

ניסן סלומינסקי: הרי זה כבר עבר את האישור של הבוחן.

ניסן סלומינסקי: הבוחן הרי בודק אם הפטנט הוא פטנט או שהוא העתקה או משהו.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהבוחן לא ראה את זה?

ניסן סלומינסקי: זה במהות העניין.

<אסא קלינג: יכול להיות שהיה מידע שלא היה בפניו.

<אסא קלינג: אדוני צריך להבין, כפי שדיברנו בישיבה הקודמת: עבודתו של הבוחן היא לחפש פרסומים, בסופו של דבר, וייתכן שלא מצא פרסום.

<אסא קלינג: וכאן המתנגד, ישנה פסיקה שמגדירה את המתנגד כחיילו של הרשם, שהוא בעצם משרת את הציבור ולאו דווקא - - -

ניסן סלומינסקי: כן, אבל למה הוא לא עושה את זה מיד בהתחלה?

ניסן סלומינסקי: למה הוא מחכה עד חמש שנים, שהייתה החלטה כבר של?

ניסן סלומינסקי: למה הוא לא מההתחלה אומר, כשהוא רואה את זה, אומר: רגע, מה, אתם עושים צחוק?

ניסן סלומינסקי: להעביר ישר - - -?

<אסא קלינג: אכן.

<אסא קלינג: אכן, אדוני.

<אסא קלינג: בתיקון 10 ניתנה האפשרות לצד שלישי להעביר אסמכתאות נוספות שידועות לו לידי הבוחן, בדיוק לדבר הזה, על מנת שלא נגיע לשלב ההתנגדות, לאחר חמש שנים באמת ולברר את העניין.

<אסא קלינג: יחד עם זאת, מאז תיקון 10, שהיה בשנת 2011, אני חושב שבקושי, אם בכלל, נעשה שימוש על ידי הציבור באפשרות הזו.

<טל בנד: אפשר להעיר משהו, אדוני?

ניסן סלומינסקי: כן.

<טל בנד: בהקשר לשאלות של אדוני.

<טל בנד: מטעם התאחדות התעשיינים.

<טל בנד: קודם כל, לגבי האמירה של כבוד הרשם שיש מקום לשקול מחדש את שיטת ההתנגדויות בישראל, רביזיה.

<טל בנד: העמדה של התאחדות התעשיינים היא שאין מקום לשקול את זה מחדש.

<טל בנד: הנואש הזה עמד בליבו של משא ומתן בין ישראל לארצות הברית, בין הממשלים ובין התעשיות במשך שנים רבות.

<טל בנד: תעשיית התרופות האמריקאית דרשה את מה שכבוד הרשם מציעה עכשיו.

<טל בנד: ממשלת ישראל דחתה את הדרישה הזאת.

<טל בנד: התעשייה הישראלית התנגדה לדרישה הזאת.

<טל בנד: לקבלת הדרישה הזאת יש משמעויות, כמו שכבוד הרשם הסביר לאדוני.

<טל בנד: מרבית ההתנגדויות מתקבלות, משמע אנחנו לא רוצים לאפשר לאכוף פטנטים שהם לא היו צריכים להינתן.

<טל בנד: אז עמדתנו היא, ובעמדה הזאת שכנענו את משרדי הממשלה השונים שהיו מעורבים בעניין: גם האוצר, גם המשפטים וגם הבריאות.

<טל בנד: ההתנגדות הזאת לעמדה האמריקאית הייתה נחרצת, והאמריקאים חזרו בהם.

ניסן סלומינסקי: מה האמריקאים רצו?

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

<טל בנד: הם רצו לשנות את שיטת ההתנגדויות בישראל - -

ניסן סלומינסקי: אבל הם רצו - - -?

<טל בנד: לא.

<טל בנד: - - באופן שקודם כל, בתום הבחינה יינתן הפטנט, והתנגדויות, אם אתם רוצים, אחר כך.

<טל בנד: לזה התנגדנו.

ניסן סלומינסקי: זה אני מבין.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מדבר כרגע על - - - זמן.

ניסן סלומינסקי: זה משהו.

ניסן סלומינסקי: צריכים לקצר את כל זה.

ניסן סלומינסקי: זה טירוף.

<טל בנד: אם מסתכלים לאורך המסלול אז נדמה לי שמשכי הזמן המשמעותיים הם בשלב הבחינה ולא בשלב ההתנגדות.

<טל בנד: כי אם - - - שש או שבע שנים - - -

ניסן סלומינסקי: גם זה, אבל אני מבין שגם ההתנגדות, אחרי כבר כל הצרות האלה, שיש - - - הפטנט, אז התנגדות, שגם היא יכולה לקחת חמש-שש שנים.

<טל בנד: זה נכון.

<טל בנד: אבל אדוני צריך לזכור ששם אנחנו כבר בעצם במצב שיש משפט.

<טל בנד: יש משפט בין שני צדדים על הרבה מאוד כסף, כי הפטנטים האלה מאוד יקרים.

<טל בנד: על טכנולוגיה סבוכה.

<טל בנד: טכנולוגיית קצה, בעצם.

<טל בנד: אז זה לא פלא שצריך זמן.

<טל בנד: אם מחפשים לקצר, אני הייתי מציע להסתכל בשלב הבחינה שבו גם כשהבוחן דורש איזה משהו טכני אז התקנות נותנות ארבעה חודשים להשיב לזה, ואחר כך אפשר לבקש עוד אורכות, ואחר כך אפשר בכלל לעכב ולהשעות את הפטנט.

<טל בנד: הנקודה השנייה שרציתי להגיב עליה זה לגבי הנקודה שכבוד הרשם אמר שבתיקון 10 ניתנה אפשרות לאנשים מהציבור, למתחרים, להקדים ולהציג את אותם פטנטים או מסמכים.

ניסן סלומינסקי: אותן התנגדויות.

<טל בנד: כן.

<טל בנד: זה לא את ההתנגדות, אבל את הפרסומים הקודמים.

<טל בנד: אז אני רוצה לומר שני דברים בקשר לזה: אחד, בניגוד לעמדתה של התאחדות התעשיינים ובניגוד למקובל בעולם ההתנגדות הזאת ניתנה מאוד במשורה.

<טל בנד: בעולם תיקנו את החוקים: גם באירופה, גם בארצות הברית, ומעודדים את הציבור להקדים ולהגיש את אותן התנגדויות ולהסביר לבוחנים המקומיים באופן שיקל על מלאכתם.

<טל בנד: בארץ – אני לא רוצה להיכנס כי זה לא עומד כרגע על הפרק – אבל בתיקון 10, בניגוד לעמדתנו, זה מאוד צומצם, ולכן אין להתפלא שלא מוגשות הרבה התנגדויות מהסוג הזה.

<טל בנד: והטעם השני הוא שכשמתחרה, כשצד ג' מגיש מסמך כזה אין לו standing, אין לו מעמד לבוא ולהסביר אותו.

<טל בנד: הוא בעצם שולח את המסמך הזה לבוחן ולא יכול לומר עליו מעבר לזה, כנראה.

<טל בנד: הוא בוודאי לא יכול להתייצב ולהסביר למה זה חשוב.

ניסן סלומינסקי: אבל הוא יכול לכתוב לו.

<טל בנד: הוא יכול לכתוב.

<טל בנד: אנחנו חושבים שהוא יכול לכתוב, והרשם חושב שהוא לא יכול לכתוב.

<טל בנד: ואז הוא מסתכן בזה שהוא שלח את הפרסום.

<טל בנד: אין לו דרך לשכנע בו.

<טל בנד: ואם הבוחן, אחרי שהוא קיבל, בכל זאת מקבל את הפטנט, מישהו יבוא ויטען שהפטנט הזה הוא עוד יותר חזק כי הוא ניתן גם לנוכח הפרסום.

<איילת פלדמן: אני מציעה שלא ניכנס לשאלות האלה.

<איילת פלדמן: זה תיקון שהיה בחוק לפני שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר: יש לנו כמה דברים שאנחנו צריכים לדון, שאני רואה שכולם נוגעים לאותה נקודה: אם היו יותר עובדים, אם היה יותר זה.

ניסן סלומינסקי: כל הזמנים היו מתקצרים.

ניסן סלומינסקי: הדברים היו נראים אחרת לכולם.

<אסא קלינג: ללא ספק.

<איילת פלדמן: כן, אבל זה לפעם אחרת.

<איילת פלדמן: אבל בכל מקרה אני מציע, גם הנושא הזה של הגשת מסמכים לידי צדי ג' וגם הנושא המבנה של שיטת ההתנגדות – זה לא המקום.

<איילת פלדמן: לפחות לגבי שיטת ההתנגדות אין עמדה של משרד המשפטים ואני מציעה להמשיך.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

<ניצן רוזנברג: בתקנה 150, השינוי שהכנסתם פה מהנוסח שהונח על ידי שרת המשפטים, זה שבמקום ארבעה חודשים אתם מבקשים חודש.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: תקנה 151 ותקנה 152 קשורים לתיקון האחרון שדיברנו עליו.

<איילת פלדמן: תקנה 155 נובע מהנושא של המערכת האלקטרונית החדשה.

<איילת פלדמן: כאן מדובר על ערר על צווי חיסיון שמוציא שר הביטחון.

<איילת פלדמן: לפי החוק, כאשר מדובר בהמצאה שנוגעת לביטחון המדינה או להמצאות גרעיניות.

<איילת פלדמן: שר הביטחון רשאי להוציא צו – זה לא צו חיסיון, סליחה, זה צו הגבלת פעולות – שמגביל את פעולת הרשם.

<איילת פלדמן: הרשם לא בוחן את הבקשה ולא מפרסם אותה.

<איילת פלדמן: והחוק, חוק הפטנטים, מסדיר את האפשרות להגיש ערר על אותו צו הגבלת פעולות.

<איילת פלדמן: וכאן אנחנו מבהירים שהערר הזה יוגש לרשות בנייר בלבד.

<איילת פלדמן: לא ניתן להגיש אותו בהגשה האלקטרונית החדשה כיוון שמדובר בעניינים חסויים מבחינה ביטחונית.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, מי שמגדירים אם זה חסוי או לא זה שר הביטחון?

<איילת פלדמן: בהתייעצות עם שר המשפטים.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה: כמו הגז.

ניסן סלומינסקי: הגדירו שלא.

ניסן סלומינסקי: הגדירו שזה משהו ביטחוני למדינה ולכן חל עליו סעיף, כך שאפשר לעקוף את הרגולטור.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות?

ניסן סלומינסקי: בסדר.

<איילת פלדמן: אנחנו לא מתעסקים בענייני הגז.

<איילת פלדמן: התיקון הבא – 164א: בקשת ביניים בפני הוועדה.

<איילת פלדמן: הכוונה היא כאן לוועדת ערר.

<איילת פלדמן: כיוון שהוספנו פרוצדורה של בקשות ביניים בתקנה 5א אנחנו מסדירים אותו דבר גם כאן ומפנים לתקנה 5א החדשה.

<ניצן רוזנברג: שהסמכויות - - -

<איילת פלדמן: הסמכויות נתונות ליושב ראש הוועדה.

<איילת פלדמן: ועדת הערר מורכבת משופט בדימוס - - -

<אסא קלינג: שופט עליון, כמובן.

<אסא קלינג: בפועל זה בדימוס.

<איילת פלדמן: שופט עליון.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: זה חייב להיות שופט עליון בדימוס?

<אסא קלינג: עליון.

<אסא קלינג: בפועל זה בדימוס.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: שופט עליון.

<איילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: ולמה דווקא שופט עליון?

ניסן סלומינסקי: כך כתוב?

<איילת פלדמן: כך כתוב.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: והוא יושב ראש הוועדה.

<איילת פלדמן: והחבר הנוסף הוא אדם שהמליץ עליו שר הביטחון, ועוד אדם שלישי שהחוק לא מסדיר מי הוא יהיה.

<איילת פלדמן: כיוון שיושב ראש הוועדה הוא בעל הסמכויות השיפוטיות היחיד, בעל הכשירות היחידה להיות שופט – הסמכויות לגבי אותן בקשות ביניים מוקנות ליושב ראש הוועדה.

ניסן סלומינסקי: ו-?

<איילת פלדמן: זה מה שאנחנו - - -

ניסן סלומינסקי: ואתם לא מבקשים - - -?

<ניצן רוזנברג: לא, כאן זה עוד לא הנושא - - -

<איילת פלדמן: כאן - - -

ניסן סלומינסקי: לא?

ניסן סלומינסקי: לא מבקשים עוד?

ניסן סלומינסקי: לא?

<ניצן רוזנברג: זו ועדה אחרת.

<איילת פלדמן: זו ועדה אחרת, ואלה לא סמכויות מקבילות.

<איילת פלדמן: תקנה 171 מדברת על ועדה אחרת שהיא הוועדה לפיצויים ותמלוגים.

<איילת פלדמן: אנחנו כאן עושים תיקונים בפרוצדורה של דיונים בפני הוועדה לפיצויים ותמלוגים.

<איילת פלדמן: זו ועדה שחברים בה גם שלושה: שופט בית המשפט העליון, כאשר בפועל הוא שופט בדימוס; הרשם, מתוקף תפקידו; וחבר נוסף מתוך חבר המורים של מוסד להשכלה גבוהה.

<איילת פלדמן: חבר סגל במוסדות להשכלה גבוהה, שהנוהג המקובל היום שהוא מתמנה אד-הוק לפי הנושא שבו דנה הוועדה.

<איילת פלדמן: לוועדה הזו יש שתי סמכויות.

<איילת פלדמן: סמכות אחת לפי פרק ו' לחוק הפטנטים.

<איילת פלדמן: כאשר ניתן צו הגבלת פעולות, כמו שדיברנו, או צווים והיתרים אחרים לפי החוק.

<איילת פלדמן: זה סוג אחד של סמכויות, כשבדרך כלל התיקים האלה הם תיקים עם רגישות ביטחונית.

<איילת פלדמן: סוג אחר של תיקים שמתנהלים בפני הוועדה הם תיקים שנוגעים לנושא של המצאות שירות.

<איילת פלדמן: כאשר אדם ממציא המצאה עקב שירותו ובתקופת שירותו, ההמצאה קמה לקניין המעביד.

<איילת פלדמן: המעסיק.

<איילת פלדמן: ובשני המקרים האלה ניתן לפנות לוועדה לפיצויים ולתמלוגים בבקשה לקבוע איזשהו תגמול כספי.

<איילת פלדמן: אם מדובר בצו הגבלת פעולות אז פיצוי בגין אותו צו, ואם מדובר בהמצאת שירות אז אפשר לבקש תמורה בעד המצאת השירות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, האדם הפרטי יכול לקבל תמלוגים או פיצויים.

<איילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: וזה תמיד?

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, נניח אדם שעובד, צריך להיות שהוא עובד במפעל מסוים או במשהו?

<איילת פלדמן: כל עובד - - -

ניסן סלומינסקי: שהוא עובד מדינה?

<איילת פלדמן: לאו דווקא מפעל.

<איילת פלדמן: גם עובד מדינה.

<איילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: נניח עובד מדינה.

ניסן סלומינסקי: עובד מדינה זה יכול להיות מורה, זה יכול להיות עובד מדינה, אני יודע, ממקום אחר, ברשות מקומית או אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: טוב, לא רשות מקומית.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: והוא המציא, יש לו תחביב מסוים, והוא המציא איזה פטנט שקשור לתחביב.

ניסן סלומינסקי: אין לזה שום קשר למקום עבודתו.

ניסן סלומינסקי: גם אז זה חל עליו?

ניסן סלומינסקי: גם אז?

ניסן סלומינסקי: כלומר, משועבד למדינה בכל 24 השעות שביממה?

<איילת פלדמן: אז זה כבר עניין של פרשנות של החוק, ומה זה אומר עקב שירותו ובתקופת שירותו.

<איילת פלדמן: לרשם הפטנטים יש סמכות להכריע בסכסוך כזה.

<איילת פלדמן: אם יש סכסוך בין עובד למעסיקו בשאלה האם המצאה מסוימת היא המצאת שירות, הם יכולים להגיש בקשה לרשם - - -

ניסן סלומינסקי: ומה הקריטריונים של הרשם כדי להחליט?

<אסא קלינג: בזמן ובעקב, אדוני.

<איילת פלדמן: בזמן ובעקב.

<איילת פלדמן: זאת החלטה שיפוטית.

ניסן סלומינסקי: מה?

<אסא קלינג: בזמן ובעקב.

<אסא קלינג: שני תנאים מצטברים: האם זה בזמן?

<אסא קלינג: האם זה בעקב?

ניסן סלומינסקי: בזמן כבר אמרנו שכן.

ניסן סלומינסקי: כי אם זה לא בזמן אז נניח - - -

<אסא קלינג: אז השאלה אם זה עקב.

<אסא קלינג: האם באמת אותו תחביב, ואם זה תחביב צילום ומדובר בנהג – לא יהיה קשר על פי רוב - - -

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אתה בודק בהיגיון.

ניסן סלומינסקי: אין לך הנחיות אלא לפי ההיגיון, אם יש לזה קשר או לא.

ניסן סלומינסקי: כן?

<איילת פלדמן: יש, יש פסיקה.

<אסא קלינג: יש פסיקה שמנחה.

<אסא קלינג: כלומר, היו כבר מקרים שהגיעו גם לבתי משפט.

<אסא קלינג: וכל מקרה לפי נסיבותיו, אדוני.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל אני אומר:

ניסן סלומינסקי: הקו המנחה זה שברור שאם יש לו תחביב שאין לזה קשר למקום עבודתו, - -

<אסא קלינג: יש להניח.

ניסן סלומינסקי: - - אז יש לו את הסמכויות לעצב פטנט מעצמו, וזה לא משועבד למדינה.

<אסא קלינג: יש להניח - - -

<איילת פלדמן: נכון.

<ניצן רוזנברג: גם אם זה היה בזמן שירותו?

ניסן סלומינסקי: מדובר בזמן.

<ניצן רוזנברג: בתקופת שירותו?

<אסא קלינג: מדובר בשני תנאים מצטברים.

<ניצן רוזנברג: מצטברים.

<אסא קלינג: כן.

<איילת פלדמן: מצטברים.

<ניצן רוזנברג: כתוב עקב שירותו או בתקופת - - -

<אסא קלינג: לא, לא.

<אסא קלינג: זה לגבי חובת ההודעה.

<אסא קלינג: יש חובת הודעה שהיא בזמן או עקב, ויכול להיות שהמעביד חושב אחרת, והסעיף הקונסטיטוטיבי שיוצר את המצאת השירות זה שני התנאים המצטברים גם יחד.

ניסן סלומינסקי: וזה אתה צריך להחליט.

ניסן סלומינסקי: הרשם צריך להחליט.

<אסא קלינג: במידה וזה מגיע לפתחי.

ניסן סלומינסקי: כן.

<ניצן רוזנברג: וזה לאו דווקא עובד מדינה.

<ניצן רוזנברג: זה כל עובד.

<אסא קלינג: למען האמת, על פי רוב לא יהיה עובד מדינה, מאחר ולגבי עובד מדינה תחול מערכת הסכמית נפרדת, בין אם זה במסגרת התקשי"ר או בין אם זה במסגרת הוראות החשכ"ל לעניין עובדי מערכת הבריאות.

<אסא קלינג: יש מערכות מקבילות, ובמידה ויש הסכמות אחרות, אז אם הדבר כפוף להסכמות.

<אסא קלינג: לכן, על פי רוב, זה לא יהיה דווקא עובדי מדינה.

<אסא קלינג: יש גם, מה שנקרא, ועדת המצאות:

<אסא קלינג: גם במשרד הביטחון וגם - - -

ניסן סלומינסקי: כלומר, יכול להיות גם אדם שעובד במפעל פרטי ויש לו איזו המצאה.

<אסא קלינג: על פי רוב הסעיפים האלה יופעלו על - - -.

<אסא קלינג: על ידי חברה פרטית.

<אסא קלינג: כן.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: טוב.

<איילת פלדמן: אז אם נחזור לתקנות, אנחנו מדברים כאן על אופן הגשת הבקשה לאותה ועדה שאמורה לקבוע את הפיצויים או התמלוגים או התמורה, לפי העניין.

<איילת פלדמן: כאשר מדובר בבקשות בהקשרים הביטחוניים אפשר יהיה להגיש רק בנייר.

<איילת פלדמן: כאשר מדובר בבקשות שנוגעות להמצאות שירות, אפשר להגיש גם דרך אתר ההגשה, כמו בכל דבר.

<איילת פלדמן: וכך גם תקנה 174 מסדירה את הצורה שבה מוגשים המסמכים ומומצאים המסמכים בין הצדדים.

<איילת פלדמן: גם תקנה 175 נובעת מהשינוי הזה.

<ניצן רוזנברג: את תצטרכי לתקן פה בעקבות התיקון בתקנה 15?

<ניצן רוזנברג: תקנה 174ד שאת מתקנת.

ניסן סלומינסקי: דרך ההודעה צריכה להיות גם פה.

<ניצן רוזנברג: לא, אני שואלת אם זה רלוונטי בכלל בין הצדדים, העניין הזה?

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: אני חושבת שכן.

<אסא קלינג: כן.

ניסן סלומינסקי: כי יש זמן הרי לצדדים להגיש בטח השגות.

<איילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: יש זמן קצוב.

ניסן סלומינסקי: כל מקום שיש זמן קצוב אז זה רלוונטי.

<ניצן רוזנברג: אז אני רואה את זה גם בתקנה 172ד וגם בתקנה 174ד.

<ניצן רוזנברג: אז תראו מה התיקון שצריך לעשות פה?

<איילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: תשבו ביניכם ותעברו ותעשו את זה רוחבי.

<ניצן רוזנברג: ככל שיש צורך.

<איילת פלדמן: כן.

<טל בנד: זאת אומרת, הכוונה להחיל את אותו הסדר שבתקנה 5א.

<אסא קלינג: כן.

<איילת פלדמן: תקנה 180א – תקנה חדשה.

<איילת פלדמן: גם כאן אנחנו רוצים להסדיר את הנושא של בקשות ביניים בפני הוועדה לפיצויים ותמלוגים.

<איילת פלדמן: אנחנו מפנים לתקנה 5א החדשה שמסדירה את הפרוצדורה של בקשת ביניים.

<איילת פלדמן: וכאן הסמכויות של הרשם, לפי תקנה 5א, יהיו מוקנות ליושב ראש הוועדה, ובהעדרו לרשם.

ניסן סלומינסקי: רגע, רגע, לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: מי שחותם על הפיצויים או על התמלוגים זה יושב ראש הוועדה?

ניסן סלומינסקי: או מי שמכנס את הוועדה בכלל זה יושב ראש?

<איילת פלדמן: ההחלטה הסופית של הוועדה היא צריכה להיות החלטה משותפת של כל שלושת החברים בה.

ניסן סלומינסקי: צריך ברוב.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: כאן אנחנו מדברים על בקשות ביניים.

<איילת פלדמן: למשל: בקשה לסילוק על הסף מחמת התיישנות.

<איילת פלדמן: או למשל: בקשות להארכת מועד או לדחיית מועד דיון.

<איילת פלדמן: גם בקשת הביניים עצמה, היא צריכה להתקבל על ידי הוועדה, אבל אנחנו מדברים על סמכויות שקשורות להחלטות טכניות ופרוצדוראליות.

<איילת פלדמן: כמו, למשל: דחיית מועדים או למשל: היתר להגיש מסמכים נוספים, שהן מוקנות כיום ליושב ראש הוועדה לפי תקנה 181, ואנחנו מקנים סמכויות דומות לגבי בקשות ביניים.

<איילת פלדמן: אנחנו רוצים להרחיב את הסמכויות האלה גם לרשם, שיוכל לתת את אותן החלטות טכניות בהיעדרו של יושב ראש הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אתם מדברים רק על הטכניות או גם אחר כך תבואו - - -?

<איילת פלדמן: רק על הטכניות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, כמה בקשות כאלה יש לכם, נניח, בשנה?

ניסן סלומינסקי: סתם שאני אדע.

ניסן סלומינסקי: שיהיה לי מושג.

<אסא קלינג: בקשות בפני ועדה לפיצויים ותמלוגים, כרגע תלויים ועומדים 14 תיקים, שיש לומר שרובם היו מעוכבים בשנה-שנה וחצי האחרונות בהמתנה להחלטה בבג"ץ שהוגש על ההחלטה האחרונה של הוועדה.

<אסא קלינג: אבל בכל אחד מהתיקים האלה יש הרבה בקשות ביניים, הרבה בקשות טכניות.

ניסן סלומינסקי: בוא נאמר, על 14 בקשות, למה יושב ראש הוועדה לא יכול?

ניסן סלומינסקי: למה צריך לתת עוד סמכויות לאחרים?

<אסא קלינג: אדוני, זה לא עוד סמכויות, זה פשוט השלמה לסמכויות בהיעדרו.

<אסא קלינג: זה לא כפל סמכויות, חס וחלילה.

ניסן סלומינסקי: למה "בהיעדרו"?

<אסא קלינג: כי זה - - -

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, חברים בוועדה הזאת מקבלים כסף?

<איילת פלדמן: לפי כללי החשב הכללי.

<איילת פלדמן: הרשם הוא מכוח תפקידו ולכן - - -

<אסא קלינג: הרשם אינו מקבל.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: ודאי שלא.

ניסן סלומינסקי: אין כפל משכורת - - -

<איילת פלדמן: אבל יושב ראש הוועדה והחבר הנוסף עובדים לפי כללי החשב הכללי.

ניסן סלומינסקי: מקבלים.

ניסן סלומינסקי: רגע, מקבלים פר ישיבה או איזו משכורת קבועה?

ניסן סלומינסקי: איך זה הולך?

<אסא קלינג: לא, זה פר עבודה.

<אסא קלינג: זה לפי כללי החשב הכללי.

<אסא קלינג: ברמה הפרקטית ביותר רק צריך להבין: הוועדה הזו בעצם מנוהלת, מתנהלת, בכל טעם פרקטי בבניין הרשות.

<אסא קלינג: הדיונים מתקיימים באולם הרשות.

<אסא קלינג: אנחנו הכתובת למסירת המסמכים.

<אסא קלינג: כלומר, הכול מגיע אלינו.

<אסא קלינג: יושב ראש הוועדה אינו יושב אצלנו.

<אסא קלינג: ולכן מדובר כאן באמת בטיוב איכות השירות שאפשר לתת למבקשים, לצדדים, בעניינים טכניים בלבד.

ניסן סלומינסקי: אז איך זה נעשה היום?

ניסן סלומינסקי: תן לי להבין.

ניסן סלומינסקי: נניח היושב ראש, שאמרנו שופט עליון בדימוס.

ניסן סלומינסקי: אז כל פעם שיש כאלה דברים, תוך כמה זמן אתם צריכים לתת תשובה על בקשות ביניים כאלו?

<אסא קלינג: אין עלינו חובה.

ניסן סלומינסקי: אין חובה.

ניסן סלומינסקי: חמש שנים?

<אסא קלינג: אנחנו ברשות משתדלים שהשירות יינתן בצורה המהירה ביותר.

<אסא קלינג: ברמה הפרקטית, התקבלה בקשה, ואדוני, מדובר, שוב פעם, בתיקים מורכבים, כאשר כבר התיקים הללו מתנהלים, כנראה שווה לנהל אותם, ומדובר במסמכים עבי כרס שצריך להעביר אותם אל היושב ראש על מנת שיראה אותם, גם בעניינים טכניים.

<אסא קלינג: למרות שבעניינים טכניים, לפעמים, באמת זה בקשה לדחיית מועד דיון – יכולה להיות עמוד וחצי.

<אסא קלינג: פשוט.

<אסא קלינג: מה שאפשר להעביר אנחנו מעבירים בפקס, מה שאפשר להעביר אנחנו מעבירים בדואר אלקטרוני, כשאפשר, ואז מנסים לקבל תשובה מיושב הראש, שבהחלט עוזר ומסייע.

<אסא קלינג: אבל לעיתים, בכל זאת, זה אנשים שזה אינו עיסוקם המרכזי.

<אסא קלינג: ובדברים הטכניים, הכוונה באמת לתת שירות יותר טוב.

<איילת פלדמן: ומה שחשוב להדגיש, מעבר לשאלה הפרקטית, גם ברמה העקרונית: כל עוד מדובר במשפטן בעל הכשירות המתאימה – רשם, לפי החוק, הוא אדם שכשיר להיות שופט מחוזי.

<איילת פלדמן: בניגוד לוועדת הערר, ששם יש משפטן אחד שהוא היושב ראש, כאן יש שני משפטנים שהם חברי ועדה, ואפשר להסמיך גם את הרשם.

<איילת פלדמן: חזקה על שניהם שיפעלו כראוי.

<איילת פלדמן: אפשר לראות גם שלפי חוק בתי הדין המנהליים יש קונסטלציה שבה יש סמכות מקבילה, עקרונית, לראש בית דין מנהלי ולסגן שלו, והכול בהחלטות - - -

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להבין.

ניסן סלומינסקי: יש לכם ריכוז של בקשות כאלה, ועכשיו או שיבוא היושב ראש, יעבור עליהם וייתן את התשובה; או שאנחנו אומרים: נעביר את זה לרשם.

ניסן סלומינסקי: נכון?

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי היושב ראש לא כל כך בקי בעניין.

<אסא קלינג: לא, לא, חס ושלום.

<אסא קלינג: רק בהיעדרו.

<איילת פלדמן: לא, לא, לא, לא כי הוא לא בקי.

ניסן סלומינסקי: מה?

<אסא קלינג: רק בהיעדרו.

<איילת פלדמן: רק בהיעדרו.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: הוא נעדר הרבה שאתם צריכים כל כך לדאוג?

ניסן סלומינסקי: 14 בקשות - - -

<איילת פלדמן: אלה לא 14 בקשות טכניות.

<איילת פלדמן: מדובר ב-14 הליכים שבמסגרתם יש פעמים רבות בקשות טכניות רבות מאוד – אולי הרשם יוכל להגיד כמה – אבל יש הרבה מאוד בקשות טכניות כאלה.

<איילת פלדמן: ובמקרה שבו מתעורר קושי בהיעדרו של יושב ראש הוועדה, רק אז יש סמכות לרשם.

ניסן סלומינסקי: ואם הוא נמצא אז הוא עושה את זה?

<אסא קלינג: זו הכוונה.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: כן.

<ניצן רוזנברג: מה זה "בהיעדרו"?

<ניצן רוזנברג: הוא נעדר מן הארץ?

<ניצן רוזנברג: לא תופסים אותו בטלפון?

<ניצן רוזנברג: מה זה "בהיעדרו"?

ניסן סלומינסקי: בואו נשאל שאלה יותר פשוטה: כיום, ב-14 האלו, מה היעד היום?

ניסן סלומינסקי: מה קורה?

<אסא קלינג: מה זאת אומרת?

<אסא קלינג: יושב הראש - - -

ניסן סלומינסקי: יושב הראש מגיע ומטפל.

<איילת פלדמן: יושב הראש, כן, ומחכים - - -

ניסן סלומינסקי: ומה משך הזמן - - -?

<אסא קלינג: אדוני, אבל הוא אינו מגיע ומטפל.

<אסא קלינג: כלומר, אנחנו שולחים אליו.

<אסא קלינג: בדברים הטכניים, כן?

<אסא קלינג: כאשר יש - - -

ניסן סלומינסקי: אתם שולחים אליו ו-?

ניסן סלומינסקי: הרי הוא לא בקי.

ניסן סלומינסקי: אם הוא נמצא אצלכם אז אתה יכול להסביר לו.

ניסן סלומינסקי: אם אתה שולח אליו?

<אסא קלינג: לא, הוא - - -.

<אסא קלינג: אדוני, בכל זאת מדובר באדם בקי: הוא בקי בתיק, הוא מכיר את התיק.

<אסא קלינג: הוא בהחלט בקי.

<אסא קלינג: חס וחלילה איני אומר אחרת.

<אסא קלינג: מדובר כאן בדברים טכניים, שאם יש כאן בקשה לגילוי מסמכים והצדדים היו צריכים להחליף ביניהם - - -

ניסן סלומינסקי: אתה שולח לו ותוך דקה הוא יכול לתת תשובה - - -

<אסא קלינג: הוא לא.

<אסא קלינג: ומבקשים להגיד רק בקשת אורכה לשם הגשת תשובה לבקשה לגילוי מסמכים.

<אסא קלינג: ואני מעביר את זה ליושב הראש.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל יש גם בקשות יותר מסובכות.

<אסא קלינג: נכון, אבל אני מדבר על הדברים הטכניים.

<אסא קלינג: אך ורק על הדברים הלא מסובכים, אדוני.

<איילת פלדמן: בבקשות היותר מסובכות אין - - -

<ניצן רוזנברג: האם זה שונה מוועדות אחרות?

<ניצן רוזנברג: האם זה שונה מוועדות אחרות שבהן יש יושב ראש, שצריך לקבל החלטה, ואין סמכות מקבילה שלא יודעים בדיוק מתי היא חלה ומתי היא לא חלה?

<ניצן רוזנברג: למיטב הבנתי, אמרת עכשיו איזה משהו שזה מופיע באיזשהו חוק אחר.

<ניצן רוזנברג: אבל כשאני שאלתי אתכם אז אתם עניתם לי שאין דבר כזה במקומות אחרים בחקיקה, ושזו פעם ראשונה שמבקשים את זה, ולכן היה לנו חשוב להבין: אז למה פה יש איזשהו מצב מיוחד שמצריך אתכם לכתוב "בהיעדרו של יושב ראש הוועדה"?

<איילת פלדמן: כששאלת אותנו בישיבות ההכנה האם זה קיים, אנחנו ענינו לך בדיוק את מה שאמרתי עכשיו, שאם אנחנו מסתכלים על שילוב הסעיפים 6, 7 ו-22 לחוק בתי הדין המנהליים, אותו שילוב מביא למצב שבו יש סמכות מקבילה, עקרונית, לראש בית דין מנהלי ולסגנו, לתת החלטות טכניות כמו אלה שאנחנו רוצים להסדיר כאן.

<איילת פלדמן: בדרך כלל - - -

<ניצן רוזנברג: רק - - - אותו מצב.

<ניצן רוזנברג: זה ממש לא היה אותו מצב כמו כאן.

ניסן סלומינסקי: עורכת הדין איילת פלדמן, מההסתובבות ומהחיוכים שלכם אני מרגיש שהמקרה הוא מקרה פרטני, הוא לא מקרה כולל.

ניסן סלומינסקי: במקרה, בגלל ההרכב המסוים, יש בעיות, ויכול להיות שבמצבים אחרים לא הייתם מעלים את זה?

<אסא קלינג: לא.

<אסא קלינג: אני חושב שהמצב הנוכחי הא מצב סביר לחלוטין.

<אסא קלינג: מדובר באדם, לא משנה הפרסונה, שברור שזה לא מרכז עשייתו.

<אסא קלינג: לעולם כך זה יהיה.

<אסא קלינג: ובמצב שכזה, בדברים הטכניים, מתוך כוונה לתת שירות יותר טוב לצדדים ועל מנת לקדם את ההליכים, ולמשל: בנושאים כמו בקשות אורכה, לא ייאלצו להמתין שבוע או שבועיים מאחר ואדם נעדר מן הארץ - - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי, אבל אני אומר:

ניסן סלומינסקי: אתה האיש הכי עמוס במערכת הרי.

ניסן סלומינסקי: מה זה לא?

ניסן סלומינסקי: תראה כמה זמן לוקחים דברים שלא באשמתך.

ניסן סלומינסקי: כי אתה עמוס, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: אתה צריך להשגיח על כל הבוחנים, להיות.

ניסן סלומינסקי: אתה האיש המרכזי.

ניסן סלומינסקי: וכל המגמה הייתה, בטח, קצת לשחרר.

ניסן סלומינסקי: לשחרר אותך מחלק מהדברים כדי לא להעמיס.

ניסן סלומינסקי: ופה, מה שאני מבין שהולכים לעשות: אם כבר שחררו, אתה הולך עוד יותר להעמיס.

ניסן סלומינסקי: - - - איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: אני חושב שיכול להיות שמלכתחילה היה צריך, מבחינת הידע והכול, לתת לך את זה.

ניסן סלומינסקי: נניח.

ניסן סלומינסקי: אבל לא עושים את זה בגלל שאתה עמוס ועמוס ורוצים לשחרר.

ניסן סלומינסקי: אז פה אתה כאילו רוצה להחזיר את העומס.

ניסן סלומינסקי: נראה קצת משונה.

<אסא קלינג: ההסתכלות היא שכאן, במצב הדברים הנוכחי, יש בהצעה כדי, מטעמים פרקטיים באמת, לשפר את השירות, כאשר באמת מדובר ב-14 תיקים, וכל תיק, אם נסתכל באופן סטטיסטי, סדר גודל של כמה עשרות בקשות ביניים לכל תיק.

<אסא קלינג: כלומר, עם כל הכבוד, זה לא מה שישנה את העומס עליי באופן אישי.

ניסן סלומינסקי: תקנה 5א זה יותר טכניות?

<ניצן רוזנברג: תקנה 5א זה בקשות ביניים.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל מה - - - שזה רק על דברים טכניים?

<אסא קלינג: תקנה 181.

<איילת פלדמן: תקנה 181 זה דברים טכניים.

<איילת פלדמן: וגם בתקנה 180, עם ההפניה לתקנה 5א - - -

ניסן סלומינסקי: איך אני יודע שזה רק על דברים טכניים?

<ניצן רוזנברג: "- - - להרשות להגיש מסמכים נוספים בנוסף למסמכים שפורטו בפרק זה".

<ניצן רוזנברג: אפשר לומר שזה טכני ואפשר לומר שזה קצת פחות טכני – צירוף מסמכים נוספים.

<ניצן רוזנברג: זה עניין של מה מבוקש, ההקשר.

<איילת פלדמן: להרשות מסמכים נוספים, למשל, במצב שבו; התקנה עצמה, 180, מסדירה את הנושא של בקשת הביניים עצמה – מוגשת בקשה, תשובה לבקשה ותשובה לתשובה.

<איילת פלדמן: יכול להיות מצב שבו הצדדים רוצים לעשות סיבוב רביעי וחמישי, ותקנה 5א ותקנה 180א שמפנה אליה קובעות שלא ניתן להגיש מסמכים נוספים, אלא ברשות הרשם.

<איילת פלדמן: הסמכות הזו תהיה נתונה ליושב ראש הוועדה, ובהיעדרו לרשם.

<איילת פלדמן: הכוונה היא באמת מקרים קיצוניים.

ניסן סלומינסקי: רגע, אבל אם את אומרת שזה רק בסמכות הרשם, אז למה צריכים את הוועדה?

<איילת פלדמן: סמכות הרשם בהליכים שבפניו.

<איילת פלדמן: עכשיו אנחנו מדברים על הליכים בפני הוועדה.

<איילת פלדמן: אז היא תוקנה ליושב ראש הוועדה, ואנחנו רוצים גם לתת סמכות לרשם בהיעדרו של היושב ראש, אבל מדובר רק בהגשת מסמכים נוספים או בקביעת מועדים.

<איילת פלדמן: למשל: המשיב רשאי להגיש לבקשת הביניים בתוך 20 ימים מיום שהומצאה לו או בתוך מועד אחר שהורה עליו יושב ראש הוועדה, מכאן הרשם.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאנחנו צריכים לתקן שיושב ראש הוועדה יהיה זמין לוועדה, יגור בסביבה גיאוגרפית.

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: כל מיני דברים.

ניסן סלומינסקי: אני מבין פה שמשהו, שזה לא; אם מלכתחילה לא שמו את הרשם, אז הייתה לזה סיבה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו מחזירים לרשם כי כנראה יש בעיה טכנית בהפעלת הוועדה.

ניסן סלומינסקי: כנראה.

<טל בנד: אדוני, אפשר בתור - - - שירות מהוועדה לומר מילה?

ניסן סלומינסקי: כן.

<טל בנד: אני הבנתי שהבקשה כאן היא לתת את הסמכות הזאת לרשם בהיעדרו של יושב ראש הוועדה ככל שמדובר בבקשות טכניות, ובקשות טכניות מסוג, למשל, הארכת מועדים.

<טל בנד: עכשיו, יש לנו בקשות כאלה להארכת מועדים מעת לעת.

<טל בנד: וגם אני בוודאי לא רוצה שיישמע מפי כאילו יש לי איזושהי ביקורת כלפי יושב ראש הוועדה.

<טל בנד: אין לי.

<טל בנד: אבל יושב ראש הוועדה בפועל הוא שופט בדימוס.

<טל בנד: אדם שהוא בדימוס יש לו עיסוקים אחרים.

<טל בנד: הוא לא זמין כמו כל אדם אחר.

<טל בנד: שוב, בתור מי שמקבל שירות מהוועדה, אני לא רואה את הקושי שמי שיחליט בעניין בקשה להארכת מועד שלנו לא יהיה יושב ראש הוועדה אלא יהיה כבוד הרשם, ובלבד שנקבל את ההחלטה הזאת בזמן.

ניסן סלומינסקי: כן, זה אין לי התנגדות.

ניסן סלומינסקי: אין לי התנגדות.

ניסן סלומינסקי: אם היו כותבים את זה מראש, ככה, זה היה סביר מאוד.

ניסן סלומינסקי: אם כי אני חושב שצריכים לשחרר אותו כמה שיותר.

ניסן סלומינסקי: הוא האיש שהכי עסוק במערכת.

ניסן סלומינסקי: היו צריכים לשחרר אותו.

ניסן סלומינסקי: אבל לא כתבו כך, ועכשיו יש בקשה.

ניסן סלומינסקי: ליבי אומר לי שהסיבה היא אחרת, שכאן יש בעיה עם "בהיעדרו", מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: שיכול להיות שהיושב ראש נעדר יותר ממה שחשבו שהוא ייעדר.

<טל בנד: אני לא יכול לומר על זה כלום.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע בדיוק מה זה "בהיעדרו".

ניסן סלומינסקי: אם פשוט קשה לו לעלות ממודיעין לירושלים.

ניסן סלומינסקי: סתם, אם אמרנו שהוא גר במודיעין.

ניסן סלומינסקי: או שהמונית ששלחו אליו למודיעין יקרה ולא רוצים לבזבז את הכסף על המונית שמביאה לו את זה.

ניסן סלומינסקי: או שהוא בכלל לא בארץ.

ניסן סלומינסקי: יש כאלה שנמצאים, נניח, שלושת רבעי שנה, שנה, חצי שנה, בחוץ לארץ, וזה מקשה מאוד, כנראה.

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

<טל בנד: אני גם לא יודע, אדוני.

<טל בנד: אני רק שמעתי שעורכת הדין איילת פלדמן אמרה כדוגמה לבקשת ביניים, בקשה למחיקה על הסף מחמת התיישנות.

<טל בנד: אני לא בדקתי את זה, אבל אני לא משוכנע שבקשות כאלה, שבעצם הן מסיימות את ההליך, הן בסמכות בכלל - - -

<איילת פלדמן: לא, לא, לא.

<איילת פלדמן: לא, לא, לא.

<איילת פלדמן: זאת דוגמה לבקשה שבמסגרתה יכולות להיות מוגשות בקשות להארכת מועד או הגשת - - -

<טל בנד: אוקיי.

<טל בנד: כי עצם הסילוק של הבקשה - -

<איילת פלדמן: עצם הסילוק צריך - - -

<טל בנד: - - הוא בסמכות הוועדה, לא יושב הראש.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: עצם הסילוק עצמו צריך להתבצע על ידי כל הוועדה, יחד.

<טל בנד: כן.

<ניצן רוזנברג: הבעיה כאן היא עם הסמכות המקבילה, והנושא שלא ברור: מה זה "בהיעדרו", וזה יכול להעלות כל מיני קשיים אחרים.

<ניצן רוזנברג: אנחנו מבינים שאתם רוצים לפתור איזשהו קושי שעולה אצלכם, אבל אתם יוצרים קשיים חדשים.

<ניצן רוזנברג: העובדה היא שזה לא משהו שנעשה, עד כמה שאני ראיתי.

<ניצן רוזנברג: מה שאת מפנה, בעיניי זה לא אותו מצב.

<ניצן רוזנברג: אני לא ראיתי שזה נעשה במקומות אחרים.

<ניצן רוזנברג: בוודאי לא בוועדות כאלה שהן דומות.

<ניצן רוזנברג: כי גם שם יש יושבי ראש שהם בעלי תפקידים שונים בדימוס.

<ניצן רוזנברג: השאלה למה כאן זה - - -?

<איילת פלדמן: אנחנו כמובן לא חושבים שזה סמכות מקבילה או כפולה, אלא זה רק בהיעדרו.

<איילת פלדמן: כדי להתגבר על הקושי הזה אנחנו מציעים שהיושב ראש יודיע על היעדרות - - -

<ניצן רוזנברג: מי זה, ראש הממשלה?

<ניצן רוזנברג: חוק יסוד: הממשלה?

<ניצן רוזנברג: - - - להודיע על היעדרות - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, הוא יודיע על היעדרות.

<איילת פלדמן: יודיע לרשם על היעדרות, ואז נפתרה לנו הבעיה.

ניסן סלומינסקי: איך זה נקרא?

ניסן סלומינסקי: משהו זמני.

ניסן סלומינסקי: איך זה נקרא?

<אסא קלינג: נבצרות.

<איילת פלדמן: לא, זה לא נבצרות.

ניסן סלומינסקי: נבצרות.

<אסא קלינג: לא, זה לא נבצרות.

ניסן סלומינסקי: ואז מה?

ניסן סלומינסקי: ואז תצטרכו למנות מישהו אחר לאותה תקופה?

<איילת פלדמן: ואז החשש של הייעוץ המשפטי לוועדה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אם נניח הוא מודיע על היעדרות של שנה או חצי שנה; נניח שהוא נוסע למחקר באוניברסיטת הרווארד או אני לא יודע מה.

ניסן סלומינסקי: אז באותו זמן ימנו מישהו אחר במקומו כיושב ראש, כי הוועדה צריכה לעבוד.

ניסן סלומינסקי: אם אתם אומרים שזה מסובך.

ניסן סלומינסקי: נכון שזה 14, אבל יש כל מיני דברים ודברי דברים, ואנחנו לא רוצים למשוך.

ניסן סלומינסקי: מה עושים אז, במצב כזה?

<איילת פלדמן: זאת שאלה נפרדת.

<איילת פלדמן: אם יושב הראש מעוניין לפרוש מתפקידו כיושב ראש, אולי - - -

ניסן סלומינסקי: לא לפרוש.

ניסן סלומינסקי: הוא רוצה מישהו זמני עד שהוא יחזור.

<איילת פלדמן: יש אפשרות למנות ממלא מקום ליושב ראש הוועדה.

ניסן סלומינסקי: יש אפשרות?

<איילת פלדמן: כן, יש אפשרות.

<איילת פלדמן: שרת המשפטים ממנה את חברי הוועדה.

<איילת פלדמן: תמיד יש אפשרות למנות ממלא מקום.

<איילת פלדמן: כאן אנחנו לא מדברים על הסיטואציה הזו.

ניסן סלומינסקי: טוב, בואו.

ניסן סלומינסקי: אני מציע, בואו נשאיר את זה פתוח.

ניסן סלומינסקי: בואו נמשיך הלאה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך נצטרך לסגור את זה לקראת ההצבעה, אבל זה לא טוב.

<איילת פלדמן: אוקיי.

<איילת פלדמן: רק הערה בעקבות הערה של עורך הדין טל בנד:

<איילת פלדמן: חשוב להדגיש שההחלטה בבקשות הביניים עצמן, כאשר לא מדובר בהחלטות טכניות, צריכה להתקבל בידי הוועדה ולא בידי היושב ראש ולא הרשם בהיעדרו.

<איילת פלדמן: ולכן את סעיף (ח) שבתוך תקנה 5א, נצטרך להתייחס אליו.

ניסן סלומינסקי: מר אסא קלינג, כמה פעמים ישבה הוועדה ב-2014?

<אסא קלינג: פעמים בודדות מאחר והמתנו להחלטת בג"ץ, אדוני, ב-2014.

ניסן סלומינסקי: החלטת בג"ץ כוללת?

ניסן סלומינסקי: על הכול?

<טל בנד: במאי 2014 ניתנה החלטה חשובה של הוועדה.

<טל בנד: על ההחלטה הזאת הוגשה עתירה לבג"ץ.

ניסן סלומינסקי: לא משנה.

ניסן סלומינסקי: אבל בדברים אחרים - - -

<טל בנד: בדברים אחרים שהתעוררו בהן שאלות דומות נעצרו ההליכים.

ניסן סלומינסקי: לא שייך - - -.

ניסן סלומינסקי: הם יכלו לדון.

<אסא קלינג: כן.

ניסן סלומינסקי: אז כמה פעמים התכנסה הוועדה?

<אסא קלינג: פעם אחת.

ניסן סלומינסקי: וב-2015?

<אסא קלינג: ב-2015 התכנסנו פעם אחת.

<אסא קלינג: עכשיו, כאשר אני אומר התכנסנו, זה באופן פיזי שנפגשנו על מנת לדון בתיק, לשמוע תיק או לדון בעניין עקרוני.

<אסא קלינג: אני לא מדבר לגבי בקשות ביניים, שיש מספר בקשות בודדות כל חודש.

<אסא קלינג: שזה בכתב.

<אסא קלינג: זה בקשות בכתב.

ניסן סלומינסקי: אתם מרגישים שזה בסדר שהקימו ועדה שלמעשה מתכנסת פעם אחת רק?

<אסא קלינג: אדוני, אפשר לפתוח את הדיון לגבי הוועדה, אבל שלא יימצא אומר - - -

ניסן סלומינסקי: אני מבין את הרגישות של כולם, ואני בכוונה לא שואל מי עומד בראש הוועדה וכולי, כי אני לא רוצה לדון לגופו של אדם.

ניסן סלומינסקי: אני שואל רק אם - - -

<אסא קלינג: לא, חס וחלילה.

<אסא קלינג: אין כאן שום רמיזה או אמירה כלשהי כנגד גופו של אדם, כנגד אף פרסונה.

<אסא קלינג: חס חלילה.

<אסא קלינג: הכוונה היחידה כאן היא באמת, בהינתן ההסדר החקיקתי הקיים, ובלי להעביר ביקורת או - - -

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על הטכני.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אבל לגבי הדיונים עצמם?

ניסן סלומינסקי: איך אפשר שזה פעם בשנה?

ניסן סלומינסקי: זה הרי משהו - - -

<אסא קלינג: מאחר וישנן הרבה בקשות בכתב, כפי שעורכת הדין איילת פלדמן ציינה: ישנן בקשות לסילוק על הסף, בקשות מחמת התיישנות, שיכול להיות שאין צורך, אולי, לעיתים, לשמוע את התיקים – כן או לא - - -

ניסן סלומינסקי: אבל לא צריך שוועדה תתכנס כדי לתת תשובה - - -?

<אסא קלינג: אבל היום באמצעים הגלובליים, אדוני, אנחנו מתכנסים בשיחות ועידה בטלפון.

<אסא קלינג: אדוני שאל כמה פעמים התכנסנו.

<אסא קלינג: עניתי: בצורה פיזית.

<אסא קלינג: אנחנו אכן מדברים ומתקשרים, והוועדה קיימת ופועלת.

ניסן סלומינסקי: ועדה יכולה לקבוע גם בלי לשבת פיזית?

ניסן סלומינסקי: כלומר, רק דרך - - -?

<אסא קלינג: ההחלטה בכתב.

<אסא קלינג: אנחנו נותנים החלטות בכתב, אדוני.

ניסן סלומינסקי: או דיון טלפוני?

ניסן סלומינסקי: דברים כאלו?

<אסא קלינג: אכן.

<אסא קלינג: אכן.

ניסן סלומינסקי: חמור מאוד.

ניסן סלומינסקי: זה לא טוב.

<איילת פלדמן: וכמו שהרשם ציין, הוועדה התכנסה פיזית פעם אחת, באמת כי היה מצב ייחודי שבו הרבה תיקים המתינו לאותה החלטת בג"ץ שמשפיעה על ההליך - - -

ניסן סלומינסקי: בסדר, אבל גמרנו את הבג"ץ.

ניסן סלומינסקי: אפילו 2015.

ניסן סלומינסקי: אנחנו היום, איך אומרים, התחלנו את אוגוסט.

<איילת פלדמן: ההחלטה - - -

ניסן סלומינסקי: ב-2015 ישבתם פעם אחת, אתם אומרים.

<אסא קלינג: פיזית.

<טל בנד: החלטת בג"ץ ניתנה בתחילת יולי.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: ניתנה לפני חודש בערך.

<אסא קלינג: ב-8 ביולי, אדוני.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: עוד הערה: הייתה הצעת חוק של משרד המשפטים שביקשה לבטל את הוועדה הזאת ולהעביר את הסמכויות לפי העניין לגורמים אחרים.

<איילת פלדמן: וכאן, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, לפני שתי כנסות, לא היה רצון לבטל את הוועדה.

ניסן סלומינסקי: רוצים לתת לכם, אבל רוצים שתעבדו.

<טל בנד: וטוב שכך.

ניסן סלומינסקי: הרי כל המגמה היא שתעבדו ותעבדו בזריזות.

ניסן סלומינסקי: טוב, בואו נמשיך הלאה.

ניסן סלומינסקי: נחזור לזה.

<איילת פלדמן: תקנה 183: היום העתק ההחלטה צריך להיות מאושר בידי יושב ראש הוועדה.

<איילת פלדמן: ההעתק לא צריך להיות מאושר.

<איילת פלדמן: ההחלטה עצמה היא כמובן החלטה של כל חברי הוועדה יחד.

<איילת פלדמן: תקנה 189 – אנחנו כבר עוברים לנושא אחר.

<איילת פלדמן: לא בוועדות.

<איילת פלדמן: תקנה 189 מאפשרת לרשם לדרוש סיכום טענות בכתב.

<איילת פלדמן: היום התקנה אומרת שאם הרשם דרש סיכום טענות, על מי שנדרש לסכם, הוא צריך להגיש את הסיכומים בתוך חודש מיום הדרישה.

<איילת פלדמן: הקביעה הזאת מעלה קושי לקבוע מועדים ארוכים יותר מחודש וגם קושי לקבוע מועדים קצרים יותר מחודש, ולכן אנחנו הצענו לקבוע שיקול דעת לרשם לקבוע כל מועד בעקבות, הן הערות של הייעוץ המשפטי לוועדה והן הערות של התאחדות התעשיינים, אנחנו מציעים גמישות מסוימת.

<איילת פלדמן: שהרשם יוכל להורות על כל מועד.

<איילת פלדמן: ואולם בבקשה לסעד עיקרי בהליך על ריב, למעט בקשה לתיקון פירוט שתקנה 102 חלה עליה, לא יורה הרשם על מועד הקצר מחודש מיום הדרישה.

ניסן סלומינסקי: תסבירי לנו בעברית.

<איילת פלדמן: בנושאים שבהם הדיון מורכב, תהיה מגבלת מינימום של חודש להגשת סיכומים, אבל בעניינים שבהם יש סוגיות מצומצמות אנחנו רוצים לשמור על גמישות דיונית, וראוי לאפשר שיקול דעת.

<איילת פלדמן: חשוב לציין שבתקנות סדר הדין האזרחי, בתקנה 160, שיקול הדעת לבתי המשפט הוא רחב.

ניסן סלומינסקי: פה שיקול הדעת יהיה למי?

ניסן סלומינסקי: לרשם?

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: אנחנו מדברים על הליכים בפני הרשם.

<איילת פלדמן: הרשם והיושבים בדין.

<איילת פלדמן: בתקנות סדר הדין האזרחי אין כל מגבלה.

ניסן סלומינסקי: כלפי מי צריכים לעשות את זה?

ניסן סלומינסקי: אני מבין שאם הכול היה נעשה בתום לב, אז אני מניח שלוקח זמן אבל מגישים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו תמיד חוששים שמה מישהו יש לו אינטרס גם למשוך את הזמן.

ניסן סלומינסקי: למי יש פה, בדרך כלל, בדברים האלה אינטרס למשוך זמן?

<איילת פלדמן: אנחנו מניחים שהרשם הוא גורם מקצועי.

<איילת פלדמן: לרשם אין אינטרס למשוך זמן.

<איילת פלדמן: זה ברור.

<איילת פלדמן: הרשם הוא גורם מקצועי, והוא רואה, לפי מורכבות התיק הוא מחליט האם לקבוע מועד של חודש, חודשיים או שבועיים, והוא ימשיך לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: חייבים להגיש סיכומים בכתב או שזה רק פריבילגיה של הרשם כשהוא מבקש?

<איילת פלדמן: הרשם רשאי לדרוש סיכומים בכתב.

<איילת פלדמן: אפשר גם לעשות סיכומים בעל פה.

<איילת פלדמן: בדרך כלל זה בכתב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אומרים שנותנים לו את הסמכות להחליט לפי, אם זה דיון פשוט וכולי ואפשר לעשות את זה ביום אחד, אז הוא - - -

<איילת פלדמן: אם זה מאוד פשוט אפשר לעשות סיכומים בעל פה, אבל הכוונה היא שאם מדובר במשהו פשוט והרשם מעוניין בסיכומים בכתב, שהוא לא יהיה כבול לחודש.

<איילת פלדמן: המטרה היא לייעל.

ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני אני גם נותן לו אפשרות גם לתת חודשיים.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: בתיקים מורכבים.

<איילת פלדמן: נראה לי לא נכון להגביל דרישת מקסימום להגשת סיכום.

<ניצן רוזנברג: כשאתם כותבים לבקשה לסעד עיקרי, אז אתם יכולים רגע להסביר למה אתם מתכוונים שיהיה בתוך המסגרת הזו של הסעד העיקרי שבה זה כן יהיה חודש?

<ניצן רוזנברג: ומה זה לא סעד עיקרי בעיניכם?

<ניצן רוזנברג: אם תוכלו לתת דוגמאות.

<איילת פלדמן: דוגמאות.

<איילת פלדמן: למשל: התנגדות לפי סעיף 30 לחוק.

<איילת פלדמן: זה יכול להיות ביטול - - -

<ניצן רוזנברג: מה זה, זה הסעד העיקרי, מה שאת - - -?

<טל בנד: זה רוב ההליכים.

<איילת פלדמן: רוב ההליכים זה התנגדות.

<איילת פלדמן: הסעד העיקרי בהתנגדות כזו יהיה או אי מתן הפטנט או מתן הפטנט באופן חלקי.

<איילת פלדמן: זה יכול להיות, אם עילת ההתנגדות היא לפי סעיף 31(3), כשהמתנגד טוען שהוא בעל ההמצאה, אז הסעד העיקרי יכול להיות לתת את הפטנט למתנגד, למי שהוא בעל ההמצאה בפועל.

<איילת פלדמן: יש עילות התנגדות בסעיף 31.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, הרשם, אתה לוקח בחשבון, מעבר לנושא עצמו, אם הוא נושא סבוך או נושא קצר גם, נניח.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שבמגרש שלכם גם יש הרבה פעמים התנגדויות של גופים מחוץ לארץ או דברים כאלו.

ניסן סלומינסקי: זה גם כן יכול להשפיע על משך הזמן?

<אסא קלינג: בהחלט.

<אסא קלינג: כלומר, אם הקביעה נעשית מול הצדדים מבחינת קביעת המועדים, אז ברור שמועלים הקשיים הפרקטיים שיכולים להיות בתיק.

<אסא קלינג: בין אם במידה וצריך להיוועץ בלקוחות זרים.

<אסא קלינג: הרבה פעמים צריך לתרגם את המסמכים על מנת שתהיה היוועצות עם - - -

ניסן סלומינסקי: ואתה יודע להבחין האם הדיון הוא אמיתי או שכאן יש אינטרס למשוך זמן?

<אסא קלינג: אני רוצה לחשוב שאני יודע להבחין.

<טל בנד: הוא יודע.

<טל בנד: הוא יודע.

ניסן סלומינסקי: אתה תדע לעשות את זה?

<אסא קלינג: אני משתדל לדעת.

<ניצן רוזנברג: למה ליצור את ההבחנה מתקנה 47?

<ניצן רוזנברג: תקנה 47 גם מדברת על סיכומים והיא מדברת על חודש.

<איילת פלדמן: תקנה 47 מדברת על סיכומים לפני הדיון.

<ניצן רוזנברג: כן, אבל למה זה שזה לפני הדיון או אחרי הדיון זה רלבנטי לעניין הזה?

<אסא קלינג: זה דברים אחרים.

<אסא קלינג: מבחינתי זה מסמכים אחרים לגמרי.

<אסא קלינג: רק אותה מילה.

<ניצן רוזנברג: אוקיי.

<אסא קלינג: לפני הדיון זה דברים שמכינים בהליך חד צדדי על מנת, באמת, אם הייתה איזושהי התכתבות לקונית עם המבקש, ואני סבור שצריך להבין באמת מה הטענות של המבקש, שיפרט אותן.

<אסא קלינג: תקבילי את זה יותר לעיקרי טיעון בערעור בבית משפט.

<אסא קלינג: להבדיל, כאן אנחנו מדברים לאחר כל המהלך, לתת לצדדים את האפשרות לסכם את טענותיהם.

<אסא קלינג: שוב פעם, כמו בהליך בבית משפט.

<ניצן רוזנברג: אבל זה לא נראה הפוך?

<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, בתקנה 47, אם זה הדברים הקטנים יותר, כמו שאתה מתאר את זה עכשיו, זה אמור להיות אולי פחות זמן ממה שאתה נותן בתקנה 189.

<ניצן רוזנברג: אז למה דווקא את תקנה 189, זו התקנה שאתם רוצים לצמצם בה את המועדים להגשת הסיכומים?

<אסא קלינג: כי אם לאחר ששמעתי את התיק וראיתי שבאמת הפלוגתא מאוד ממוקדת, אז באפשרותי באמת למקד את הצדדים בנקודה אחת שלגביה אני רוצה סיכומים.

<אסא קלינג: אומר גם כן, כפי שיושב ראש הוועדה ציין: הרשם רשאי.

<אסא קלינג: איני חייב לקבל סיכומים.

<אסא קלינג: ואם אני ארצה סיכומים רק לגבי נקודה מסוימת וגם אגביל את הצדדים בכמות הדפים, דבר שאיני אוהב לעשות; אבל - - - נקודה מסוימת, על מנת באמת שאוכל לתת החלטה - - -

ניסן סלומינסקי: קובע זמן ואחר כך גם אפשר לבקש אורכה?

<אסא קלינג: השכם והערב מקבלים בקשות אורכה.

<טל בנד: אפשר, אפשר.

ניסן סלומינסקי: ואתה נותן גם ונותן ונותן ככה?

ניסן סלומינסקי: - - - משונה כזה.

<אסא קלינג: כאשר יש בפניי נימוקים וטעמים מבוססים אני משתדל לתת.

<אסא קלינג: אני חושב שזה - - -

<ניצן רוזנברג: אם אתה מדבר פה על סיכומים לעניין נקודה מסוימת, אבל אתם כותבים פה - - -

ניסן סלומינסקי: או לעניין הנושא עצמו.

ניסן סלומינסקי: הוויכוח שיש.

<ניצן רוזנברג: כן, אבל השאלה אם הנוסח שאתם העברתם; אמרתם שאתם תכתבו: ואולם בבקשה לסעד עיקרי בהליך על ריב, למעט משהו – עורכת הדין איילת פלדמן, אחר כך תסבירי – לא יורה הרשם על מועד הקצר מחודש.

<ניצן רוזנברג: איך זה נותן את המענה למה שכרגע אמרת?

<אסא קלינג: הנוסח הזה, אני חושב, זה לאור הקשיים שגברתי העלתה.

<אסא קלינג: שאלתם לגבי הרציונל שלנו לבקש - - - את הדבר, אז זה הרציונל שלנו.

<אסא קלינג: כרגע, אם אנחנו רוצים להתייחס לדברים נקודתיים, אז זה באמת הנוסח הנוכחי.

<אסא קלינג: אני לא יודע לענות לך.

<ניצן רוזנברג: אני פשוט תוהה אם זה ייתן לך את המענה למה שאתה אומר.

<ניצן רוזנברג: אם זה בתוך בקשה לסעד עיקרי, וזה שאמרת: אני רוצה סיכום רק על נקודה מאוד קטנה, אבל זה בתוך בקשה לסעד עיקרי.

<ניצן רוזנברג: אז אתה לא יכול לדרוש פחות מחודש?

<איילת פלדמן: אבל זה לא הסעד העיקרי.

<איילת פלדמן: בהתייחסות לסעד העיקרי, אז תהיה חובה לדרוש חודש.

<איילת פלדמן: אבל אם מדובר על נקודה - - -

<טל בנד: לא.

<טל בנד: לא חובה לדרוש חודש.

<טל בנד: לא פחות מחודש.

<איילת פלדמן: לא פחות מחודש.

<ניצן רוזנברג: לא יפחת.

<איילת פלדמן: לא פחות מחודש.

<איילת פלדמן: אם לא מדובר בסעד העיקרי, אז אפשר יהיה גם פחות.

<ניצן רוזנברג: סליחה שאני זה, אני פשוט לא מצליחה להבין על מה אתם מדברים.

<ז'קלין ברכה: אולי עדיף להסביר לעניין ההחלטה העיקרית.

<ז'קלין ברכה: כלומר, סיכומים לצורך מתן החלטה עיקרית, לעומת סיכומים לצורך מתן החלטה שאינה החלטה עיקרית.

<ז'קלין ברכה: פשוט אין לנו הגדרה של החלטה עיקרית - - -

<ניצן רוזנברג: מה זו החלטה עיקרית מבחינתכם?

<ז'קלין ברכה: החלטה שמסיימת את ההליך.

<איילת פלדמן: יש לנו בחוק, מבחינת הלשון, אפשר להתייחס למונח, למשל, מסעיף 74 לחוק - - -

<ניצן רוזנברג: פשוט אם הייתם יכולים - - - בדיוק מתי אתם רוצים שזה יהיה חודש, מתי רוצים שזה יהיה פחות, ואז אולי יהיה לנו יותר קל.

<איילת פלדמן: כאשר מדובר בהחלטה שצפויה לסיים את הדיון בהליך, אז אנחנו נקבע חודש לפחות.

<ניצן רוזנברג: שהליך זה יכול להיות, מה?

<ניצן רוזנברג: הליך התנגדות?

<איילת פלדמן: זה הליך על ריב.

<איילת פלדמן: הליך על ריב.

<איילת פלדמן: התחלתי לתת דוגמאות.

<איילת פלדמן: זה, למשל: התנגדות.

<איילת פלדמן: זה, למשל: ביטול.

<איילת פלדמן: זה, למשל: התנגדות לדרישה לציון שם המציג.

<איילת פלדמן: יש מגוון של הליכים.

<איילת פלדמן: אלה רק דוגמאות.

<איילת פלדמן: זאת לא רשימה ממצה כמובן.

<ניצן רוזנברג: אוקיי.

<אבי אביטל: השאלה מה הולכים להרוויח מהדבר הזה ומהרזולוציות?

ניסן סלומינסקי: על מה הדיון עכשיו?

<אבי אביטל: - - - 89.

<אסא קלינג: כן.

<אסא קלינג: אני מסכים עם מה שמר אבי אביטל אמר.

<אסא קלינג: שוב פעם, הכוונה כאן היא פשוט לתת לנו דרגת חופש מסוימת, כמובן מבלי לקפח זכותו של אף בעל דין.

<אסא קלינג: לנסות לנהל את הדיונים שבפנינו בצורה טיפה יותר יעילה.

<אסא קלינג: זה כל העניין.

<אסא קלינג: אם זה הופך - - -

<ניצן רוזנברג: אני פשוט - - - מר אסא קלינג, זה נראה קטנוני שלוקח לכם חמש שנים לדון בבקשת פטנט, להכריע בה, שלוש שנים עד שאתם בכלל מתחילים להסתכל עליה, ואתם באים ומדברים עם בעל הדין המסכן, אם יהיה לו עוד שבוע או פחות שבוע להגיש לך סיכומים.

<ניצן רוזנברג: זה פשוט נראה, סליחה, זה נראה קצת שאתם מחפשים במקום הלא נכון אולי לקצץ בזמנים.

<ניצן רוזנברג: לכן לוקח שלוש שנים להתחיל לבחון בקשה.

<ניצן רוזנברג: להוריד לבעל דין שבוע זה פשוט נראה מצחיק.

<אסא קלינג: אני לא חושב שאני צריך להגיד לפרוטוקול את תהליך כתיבת ההחלטה, אבל אולי דווקא כן.

<אסא קלינג: אני חושב שגם בחוק בתי המשפט כתוב במפורש שהשופט ייתן את ההחלטה סמוך לאחר שמיעת התיק.

<אסא קלינג: יש ערך בלתת את ההחלטה סמוך לאחר שמיעת הדברים, וזה מה שעומד לנגד עינינו.

<אסא קלינג: שוב פעם, כאן הכוונה באמת אך ורק באמת לתת לנו את דרגת החופש, לייעל את ההליך כאשר אנו, לפי שיקול דעתנו, מוצאים לנכון.

<אסא קלינג: וגם באותה מידה אני יכול שלא לשמוע סיכומים בכלל.

ניסן סלומינסקי: בואו נשאל ככה: כשאתה נותן אורכה, זאת אומרת כשאתה קובע את הזמן, אתה גם מנמק אותו, את הסיבה, למה פה חודשיים ופה שבועיים?

<אסא קלינג: על פי רוב, לא.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, אם נבקש שתנמק וניתן לך את הסמכות, אני אבקש שתנמק אותו, לפרוטוקול אצלכם או למשהו, זה יכביד עליך?

<אסא קלינג: אני חושב שבתקנות, על פי רוב, כאשר מדובר במתן אורכות מבחינת דרישת הנימוק, זה רק במקרים חריגים.

<אסא קלינג: כלומר, כאשר אז אתה צריך - - - מיוחדים.

ניסן סלומינסקי: לא, פה כשאתה מבקש סיכומים.

ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר כשאתה מבקש סיכומים, כרגע.

<אסא קלינג: יירשמו.

ניסן סלומינסקי: אתה מבקש סיכומים.

ניסן סלומינסקי: זו זכותך.

ניסן סלומינסקי: ואתה קובע, נניח, למישהו אחד קבעת חודשיים ומי שהגיע היום נתת לו שבועיים.

ניסן סלומינסקי: נניח.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שהסבירו בגלל שהיום היית מרוגז או ההיפך, אתמול היית מרוגז.

ניסן סלומינסקי: סתם.

ניסן סלומינסקי: או שבאמת, נושא כבד וכולי.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם אתה בקצרה מסביר?

ניסן סלומינסקי: כי אני מנסה לצאת - - -.

ניסן סלומינסקי: אני כן רוצה לתת לך את הסמכות לקבוע, אבל בוא נקבל שכשאתה קובע זמן, איך אומרים, מאחר והזמן נע בין אפס לשנה, תכתוב רק את הנימוק.

<אסא קלינג: אדוני, כל הכוונה כאן הייתה לייעל ולא להטיל תשומות - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני שואל אם זה יפריע?

ניסן סלומינסקי: זה אני שואל.

ניסן סלומינסקי: זה יעמיס עליך?

<אסא קלינג: אז זה מה שאני עונה.

<אסא קלינג: אני חושב - - - בהמשך לדיון הקודם שאדוני היה מודאג מהעומס עליי, אז כאן, אדוני, לעניין קביעת זמנים בא ומבקש להטיל תשומות מסוימות, שהנחת הייסוד של כל יושב בדין קובע את הדברים על פי מיטב שיקול דעתו, כאשר בהחלטות המהותיות יש לנו חובת נימוק.

ניסן סלומינסקי: לא, אני אסביר לך למה אני מתכוון: נניח אתה דן ואתה חושב שהנושא הזה הוא נושא כבד שדורש באמת זמן.

ניסן סלומינסקי: תכתוב כי הנושא הזה הוא כבד ודורש זמן.

ניסן סלומינסקי: נקודה.

ניסן סלומינסקי: זה הכול.

ניסן סלומינסקי: או זה קצר.

ניסן סלומינסקי: לא בגלל שהיום קמת עם מצב רוח כזה או מצב רוח אחר.

ניסן סלומינסקי: הרי בראש שלך אתה עושה את זה הרי.

ניסן סלומינסקי: כך אני מניח, לכן אני מוכן לתת לך את הסמכות.

ניסן סלומינסקי: מה שעובר לך בראש תכתוב.

ניסן סלומינסקי: שורה, כמה שורות, כלום.

ניסן סלומינסקי: שתי דקות.

ניסן סלומינסקי: אצלך לא צריך לקחת יותר.

ניסן סלומינסקי: שתי דקות רק שאתה עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: אני אסביר לך למה אני - - -: כי אם אני נותן לך סמכות, ובאמת סמכות כי אני סומך עליך, אבל שייראה גם שהשיקול הוא באמת, כמו שאתה אומר עכשיו, וזה בהחלט נכון: יש תיק כבד שהסיכומים שלו לוקחים יותר זמן ויש תיק שהוא גורנישט כזה, שלוקח שתי דקות.

ניסן סלומינסקי: זה נכון.

ניסן סלומינסקי: רק תכתוב שזו הסיבה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אני מנסה לתת דרך כי אני כן רוצה לתת לך את הסמכות.

<ניצן רוזנברג: אולי רק אם זה פחות מחודש הוא יצטרך לנמק?

ניסן סלומינסקי: לא, ואם הוא רוצה שלושה חודשים?

ניסן סלומינסקי: אני גם לא רוצה להאריך את זה, אני רוצה לייעל.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מבין שבאמת צריכים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא נמצאים שם.

<טל בנד: אדוני רק צריך לדעת שבהליכים העיקריים, גם אם כתוב היום לא פחות מחודש או חודש, וגם אם יהיה כתוב בעתיד לא פחות מחודש – אין סיכומים בהליכים עיקריים בתוך חודש.

<טל בנד: אין.

<טל בנד: המינימום שאני זוכר אולי זה חודשיים.

<טל בנד: למה?

<טל בנד: כי זה מורכב.

<טל בנד: מחכים לתמלול של פרוטוקול - - -

ניסן סלומינסקי: לכן אני מוכן לתת לו את הסמכות ואני לא יכול לקבוע, אבל שיראה רק כתוב, שזו הסיבה.

<טל בנד: אם אדוני רוצה שהוא ינמק בכל מקרה של מעל חודש אז הוא ינמק תמיד.

ניסן סלומינסקי: לא לנמק – שלוש שורות, ארבע שורות.

ניסן סלומינסקי: מה שעובר לו בראש.

ניסן סלומינסקי: אותה סיבה שבגינה הוא נתן חודשיים ואתמול הוא נתן רק שבועיים.

ניסן סלומינסקי: כל פעם.

ניסן סלומינסקי: למה שבועיים?

ניסן סלומינסקי: כי זה תיק פשוט.

ניסן סלומינסקי: נקודה.

<אבי אביטל: אז השאלה - - - הפרקטיקה שנהוגה, שזה במרבית המקרים למעלה מחודש, האם נדרש בכלל להיכנס לרזולוציה כזו - - - זה יהיה כך ובמצבים אחרים, מסוימים, זה יהיה אחרת?

<אבי אביטל: למה נדרשת הכניסה לרזולוציה הזו?

<טל בנד: אולי צריך לנמק רק אם מקצרים ולא בכל מקרה.

<אסא קלינג: אין צורך.

<אסא קלינג: אני חושב שאין צורך להיכנס לרזולוציה כזו.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: אנחנו אחרי התייעצות קצרה פה, אנחנו נקבל את ההצעה של הייעוץ המשפטי לוועדה ופשוט נקבע בתקנה, בתוך המועד שהורה עליו הרשם, ובלבד שלא יפחת מחודש מיום הדרישה.

<איילת פלדמן: כמו מה שהציע הייעוץ המשפטי לוועדה מראש.

ניסן סלומינסקי: עד כדי כך זה מפחיד אתכם?

<איילת פלדמן: זה פשוט מעמיס וזה חסר - - -

<אסא קלינג: אדוני, איני מחפש סמכויות.

<אסא קלינג: הכוונה היא לשפר.

ניסן סלומינסקי: תראה, אני רוצה לשפר ולשפר, אבל אני רק רוצה גם שמאחר וכל כך הרבה מוטל על שיקול הדעת; באמת אני סומך.

ניסן סלומינסקי: אם לא הייתי סומך לא הייתי עושה.

ניסן סלומינסקי: אבל שווה שגם ייראה.

ניסן סלומינסקי: בעוד חצי שנה, שנתיים, יפתחו – למה לזה?

ניסן סלומינסקי: למה ליעקב נתת שבועיים ולמוישה נתת שלושה חודשים?

ניסן סלומינסקי: בעוד שנתיים-שלוש.

ניסן סלומינסקי: אתה זוכר כבר, אתה יודע, פותחים, מסתכלים, כי זה תיק כבד, זה תיק קל.

ניסן סלומינסקי: נקודה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה השיקול שבאמת אנחנו מצפים ממך, אבל זה לוקח חצי שנייה לכתוב, ואפילו דפים אתה לא צריך לבזבז הרבה.

<אסא קלינג: מעבר לתשומות, והשאלה באמת מה חובת הנימוק שתוטל ותוגבר לאורך הזמן בהחלטות על ערעורים - - -

ניסן סלומינסקי: על מי?

ניסן סלומינסקי: עליך?

ניסן סלומינסקי: הנה, נתתי דוגמה.

<אסא קלינג: לא, אני פשוט חושש שנימצא נותנים שירות דב לציבור, בסופו של דבר.

<טל בנד: אבל מר אסא קלינג, תשקלו, אולי במקרה כזה, אם הולכים על נוסח שהציע הייעוץ המשפטי, אולי לכתוב למעט בקשה לפי תקנה 5א, ואז אתם שומרים את שיקול הדעת שם.

<אסא קלינג: על פי רוב, אנחנו באמת לא מבקשים סיכומים בבקשות ביניים.

<אסא קלינג: אנחנו עוסקים כאן באמת בדברים שהם בקצוות, ולכן לטובת יעילות הדיון, כאן, היום, אני חושב שפשוט אפשר להמשיך, כפי שעורכת הדין איילת פלדמן הציעה.

<אסא קלינג: כי אני לא חושב שזה - - -

ניסן סלומינסקי: אתם מעדיפים את זה?

ניסן סלומינסקי: את מה שהיא הציעה?

ניסן סלומינסקי: מה שאני הצעתי?

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<איילת פלדמן: אם אפשר למעט את הדברים שאנחנו רוצים, אז אנחנו נשמח.

<איילת פלדמן: למשל: כמו שהציע עורך הדין טל בנד, אבל - - -

ניסן סלומינסקי: מה זה?

ניסן סלומינסקי: אפשר.

<ניצן רוזנברג: אנחנו לא ניסחנו את זה כמו שצריך, אבל מה שאתם רוצים להציע זה שבדברים רציניים או החלטות שבהן מסיימים את ההליך - - -

ניסן סלומינסקי: לא יפחת מחודש, ובדברים קלים מאוד אז יש לכם מנדט לפחות.

<אסא קלינג: אבל אז, אדוני, שוב פעם - - -

ניסן סלומינסקי: אז אתה עושה מה שאני אמרתי, רק אתה מצמיד את זה לחוק במקום למשפט שאתה כותב.

<ניצן רוזנברג: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי.

<אסא קלינג: לכן אני לא יודע מה זה רציני ומה זה לא רציני.

<אסא קלינג: יבוא בעל דין שלא יהיה מרוצה מהזמן, אמצא את עצמי מנהל איתו דיון על - - -

ניסן סלומינסקי: למה אתה צריך קיים דיון בכלל?

ניסן סלומינסקי: דיון אתה יכול לעשות איתו גם אם השיקול הזה עבר לך בראש.

ניסן סלומינסקי: הוא ישאל אותך: למה נתת לי שבועיים ואתמול ליעקב נתת חודשיים?

ניסן סלומינסקי: אז אתה תסביר לו שהנושא שלך קל.

ניסן סלומינסקי: הרי תעשה את זה בין כה וכה וזה עולה לך בראש, אבל איך שאתם רוצים.

ניסן סלומינסקי: לא אכפת לי שתכתבו למעט הסעיפים, איך אמרת?

ניסן סלומינסקי: סעיף 5א שהוא טכני?

ניסן סלומינסקי: אז כאילו אמרתם מה שאני אומר, רק הצמדתם את זה לחוק, לא לשיקול הדעת שלו.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, איך שאתם רוצים.

<ניצן רוזנברג: לדעתי, הם רוצים יותר מזה: לא רק את סעיף 5א, אלא אתם רוצים כל דבר שהוא לא; אתם קראתם לזה סעד עיקרי, נכון?

<ניצן רוזנברג: אז כל דבר שהוא לא סעד עיקרי אתם רוצים שאפשר יהיה פחות זמן - - -

ניסן סלומינסקי: או בשיקול הדעת שלו.

<איילת פלדמן: אני חושבת שאולי נסיים ואז אנחנו נעשה הפסקה קצרה כדי להבין מה ההצעות על השולחן.

<ניצן רוזנברג: בסדר.

<ניצן רוזנברג: אוקיי.

<ניצן רוזנברג: אפשר לקבל, לדעתי.

<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, הם מדברים על איזושהי הבחנה תכנית.

ניסן סלומינסקי: לא, לא, אני הבנתי בין הדברים.

<ניצן רוזנברג: - - - שבמקום - - -

ניסן סלומינסקי: מה שהם רוצים לעשות זה מה שאני אומר.

ניסן סלומינסקי: הוא יצטרך לכתוב - - - נושא כבד.

ניסן סלומינסקי: יש לך לא פחות מחודש.

ניסן סלומינסקי: זה דברים טכניים או קלים.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול גם פחות.

<ניצן רוזנברג: כן - - -

ניסן סלומינסקי: אבל זה מה שאני גם אמרתי לו, רק הוא רוצה להצמיד את זה לחוק.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: טוב, בואו נמשיך הלאה.

<איילת פלדמן: תקנה 190א: הוספת האפשרות להגיש מסמכים בהגשה אלקטרונית וכן בפקס, בעצם מביאה לתוצאה שיש ראיות שיוגש עותק אלקטרוני שלהן, ולכן אנחנו רוצים לאפשר לרשם לדרוש את המקור במקרים שהוא מוצא לנכון.

<איילת פלדמן: תקנה 191 מסדירה את המועד להגשת ערעור על החלטות הרשם.

<איילת פלדמן: אנחנו מעוניינים להשוות את המועד להגשת ערעור למועדים לפי תקנות סדר דין אזרחי: במקום חודשיים להגשת ערעור יהיו 45 ימים.

<איילת פלדמן: חשוב להדגיש שלפי לשון התקנה, גם היום זו החלטה שניתן לערער עליה, ולכן מדובר בקיצור המועד להגשת ערעור בזכות.

<איילת פלדמן: המועד להגיש בקשת רשות ערעור יישאר 30 ימים כמו שהוא היום, לפי תקנה 399 לתקנות סדר הדין האזרחי, שהיא תקנה שיורית.

<איילת פלדמן: תקנה 102 – זה תיקון טעות.

<איילת פלדמן: יש הפנייה לתוספת הראשונה במקום לתוספת השנייה.

<איילת פלדמן: אנחנו מתקנים.

<איילת פלדמן: התוספת הראשונה כוללת מספר טפסים.

<איילת פלדמן: אנחנו מבטלים את הטופס הראשון.

<איילת פלדמן: זה נובע מתיקונים שעשינו לפני כן.

<איילת פלדמן: כאן אנחנו מגיעים לתיקון לתוספת השנייה, שהתוספת השנייה כוללת את האגרות שנגבות ברשות הפטנטים.

<איילת פלדמן: התיקון הראשון הוא תיקון טכני – הוספנו הפנייה לתקנה 102 כיוון שתיקנו אותה לפני כן.

<איילת פלדמן: התיקון השני הוא: אנחנו מעוניינים לתת הנחה למוסדות להשכלה גבוהה ולחברות יישום שבבעלותן.

<איילת פלדמן: אותה הנחה שניתנת היום למבקשים פרטיים או לחברות קטנות, הנחה בגובה של 40% מאגרת ההגשה תינתן - - -

ניסן סלומינסקי: אז למי אין את ההנחה הזאת?

<איילת פלדמן: לחברות גדולות בעיקר.

<איילת פלדמן: וכן אנחנו רוצים להוסיף - - -

ניסן סלומינסקי: המועצה להשכלה גבוהה, הכוונה כל אוניברסיטה בנפרד?

ניסן סלומינסקי: מה זה המועצה להשכלה גבוהה?

<אסא קלינג: מוסד שהוכר.

<אסא קלינג: מוסד מוכר.

<איילת פלדמן: זה מוסד שהוכר לפי סעיף 9 לחוק המועצה להשכלה גבוהה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, כל אוניברסיטה - - -

<איילת פלדמן: בוודאי.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: מוסדות שהוכרו לפי חוק המועצה להשכלה גבוהה אלה מוסדות - - -

ניסן סלומינסקי: למרות שזה חברות פרטיות, כאילו.

ניסן סלומינסקי: האוניברסיטאות הקימו את זה כחברות פרטיות ומשם הם עושים את - - -

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: לאוניברסיטאות יש חברות למסחור טכנולוגיה.

<ניצן רוזנברג: כמה באמת בקשות כאלה האוניברסיטאות מגישות או חברות היישום שלהן?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: צריך להיות, לא?

ניסן סלומינסקי: מכון ויצמן או זה לא מגישים?

<אסא קלינג: מהמגישים המובילים בישראל.

<איילת פלדמן: התיקון הזה אושר כמובן בידי משרד האוצר וועדת האגרות הבין-משרדית.

<איילת פלדמן: עכשיו, סגנית הרשם הפנתה את תשומת ליבנו שהנושא הזה של ההנחה לא מופיע רק בפרט מספר 1 אלא גם בפרט מספר 10 בתקנות, ולכן צריך לעשות הנחה מקבילה.

<איילת פלדמן: פרט 1 מדבר על - - -

ניסן סלומינסקי: אתם צריכים לעשות רוחבי.

ניסן סלומינסקי: איפה שזה רלוונטי צריכים לשנות באותו זה.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אתם תעשו ביחד.

<ניצן רוזנברג: מה זה תקנה 10?

<ניצן רוזנברג: היא כמו תקנה 1?

<איילת פלדמן: פרט 1 הוא אגרת הגשה ופרט 10 זה אגרת קיבול.

<איילת פלדמן: לאחר שהבוחן החליט שהפטנט כשיר לרישום, צריך לשלם אגרה עבור קיבול הבקשה.

<ניצן רוזנברג: אבל זה לא אותו דבר כמו אגרת בקשה.

<ניצן רוזנברג: אז השאלה אם אתם צריכים ללכת לשר האוצר על זה שוב פעם?

<ניצן רוזנברג: אתם צריכים ללכת לוועדת האגרות שוב פעם?

<איילת פלדמן: זה אותו נושא.

<איילת פלדמן: זה אותו נושא של האגרה.

ניסן סלומינסקי: רגע, הנושא הראשון זה 2,000 שקל, מזה 40% הנחה, נכון?

<איילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, מה זה הנושא השני?

<איילת פלדמן: 700 שקל.

<ניצן רוזנברג: זה עוד הנחה.

<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, זה משהו שאתם צריכים - - -

<איילת פלדמן: זה עוד הנחה.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: זאת שאלה שאנחנו נבדוק אם נדרש אישור שר האוצר.

<איילת פלדמן: ככלל, כאשר מדובר בתיקון שהוא באותו נושא שכבר אושר בידי ועדת האגרות הבין-משרדית – לא צריך אישור.

<איילת פלדמן: זה דבר שאני יכולה לבדוק אותו, אבל כאן זה נובע.

<איילת פלדמן: זה עולה - - -

ניסן סלומינסקי: בדיון הקודם היא הייתה אצלנו.

<ניצן רוזנברג: - - - הנחה גבוהה יותר ממה - - -

<איילת פלדמן: לא, זו אותה הנחה, אותה הנחה, רק בשני מקומות שונים.

<ניצן רוזנברג: כן, אז את מקבלת 40% מ-2,000 שקל, ועכשיו את אומרת - - -

ניסן סלומינסקי: 40% מ-2,000 שקל ו-40% מ-700 שקל.

<ניצן רוזנברג: ה-40% מה-700 שקל זה לא משהו - - -

<איילת פלדמן: נכון, אבל לוועדת החוקה, חוק ומשפט יש כמובן מנדט לעשות שינוי כאשר מדובר באותו נושא.

ניסן סלומינסקי: אם אפשר להקל, זה בסדר.

<אסא קלינג: רק שמת לב שכבר ניתנת היום הנחה על פרט 10 למבקשים פרטיים.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: בפרט 10 יש הנחה מקבילה למבקשים פרטיים.

<איילת פלדמן: אנחנו פשוט מבקשים את אותה הנחה של המוסדות להשכלה גבוהה גם בפרט 10.

<איילת פלדמן: זו פשוט השמטה מפה.

<איילת פלדמן: זה היה אמור להיות גם בפרט 10.

<ניצן רוזנברג: בסדר.

<ניצן רוזנברג: אם כבר מדברים על השמטות, אז אני רציתי לשאול אתכם לגבי פרט 5.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: פרט 5 היה אמור להיות מקביל באופן מלא לפרט 3.

<איילת פלדמן: הייתה אמורה להופיע בו האמירה ש"במספר עמודים לא יימנו רצפים גנטיים".

<איילת פלדמן: לא הייתה כוונה לעשות אגרה שונה לבקשה לאומית או לבקשה שנכנסת לשלב לאומי, ואכן זו צריכה להיות אגרה אחידה.

<ניצן רוזנברג: אז אם זו השמטה מבחינתכם, אז אנחנו נוסיף את הסיפא שישנה בפרט 3 לפרט 5.

<איילת פלדמן: כן.

<ניצן רוזנברג: "במספר העמודים לא יימנו רצפים גנטיים".

<איילת פלדמן: כן.

<אסא קלינג: אכן.

<איילת פלדמן: כן.

<ניצן רוזנברג: בסדר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו, רצפים גנטיים זה הכוונה, את כל הגנום האנושי?

ניסן סלומינסקי: כלומר, את כל הספר השמן הזה?

ניסן סלומינסקי: או מה זה?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע איך זה בא.

ניסן סלומינסקי: זו הכוונה?

<איילת פלדמן: כן, אבל על זה לא משלמים עמלה.

ניסן סלומינסקי: אז כאילו זה תמיד מצורף, אוטומטית, ועל זה לא משלמים.

<איילת פלדמן: זה מצורף - - - למתאימים לפי הנושא של בקשת דיבידנד, לא מצורף תמיד.

<איילת פלדמן: מצורף רק מה שנדרש לצורך אותה בקשה.

<ניצן רוזנברג: הוראות תחילה, תחולה?

<איילת פלדמן: הוראת תחילה ותחולה: אנחנו מבקשים לדחות את התחילה מ-30 יום ל-60 ימים.

<ניצן רוזנברג: של כל התקנות?

<איילת פלדמן: של כל התקנות, כן.

<איילת פלדמן: והתקנה שמחייבת מייצגים וחברות להגיש מסמכים באתר ההגשה, היא תתחיל רק שישה חודשים מיום התחילה.

<איילת פלדמן: זאת אומרת, 60 ימים פלוס שישה חודשים.

<איילת פלדמן: בתקופת - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, עוד פעם, למה שישה חודשים?

ניסן סלומינסקי: לא שמעתי.

<איילת פלדמן: דיברנו בתחילת הדיון הקודם שיהיו גורמים שיהיו מחויבים להגיש מסמכים בהגשה אלקטרונית.

<איילת פלדמן: החובה הזאת תיכנס לתוקף רק חצי שנה לאחר שהתקנות נכנסות לתוקף.

<איילת פלדמן: בחצי השנה הראשונה כל הציבור יהיה רשאי להגיש בנייר או בהגשה אלקטרונית כחלופה, ורק חצי שנה אחר כך תיכנס לתוקף החובה להגיש באתר ההגשה.

<איילת פלדמן: וסעיף ג' להוראת התחילה והתחולה מתייחס - - -

ניסן סלומינסקי: שפה אתם אומרים שאנחנו יוצאים מתוך הנחה שמי שכבר יש לו איזה פטנט אז הוא בטח גם יודע להפעיל מחשב או אינטרנט.

<איילת פלדמן: לא מי שיש לו פטנט, אלא מדובר בחברות שיש להן, בדרך כלל, עורכי פטנטים - - -

ניסן סלומינסקי: מה זה "חברות"?

ניסן סלומינסקי: סנדלר המציא פטנט תוך כדי עבודה, איזה פטנט מיוחד, נניח.

<אסא קלינג: אז הוא לא יהיה חייב - - -

<איילת פלדמן: אז הוא לא יהיה חייב, כי הוא אדם פרטי.

ניסן סלומינסקי: הנה, דוגמה: אני אגיש בקשה, ואין לי מחשב, נכון?

מיכל רוזין: לא, אבל יש.

ניסן סלומינסקי: אז אין לי כי אני לא עובד איתו.

ניסן סלומינסקי: אז איך אני אגיש אותו?

<איילת פלדמן: אדוני אדם פרטי ויוכל להגיש בנייר.

ניסן סלומינסקי: לחצי שנה.

ניסן סלומינסקי: אבל מה קורה אחרי חצי שנה?

<איילת פלדמן: אנשים פרטיים יוכלו להגיש בנייר תמיד.

ניסן סלומינסקי: כל הזמן.

<איילת פלדמן: כל הזמן.

<איילת פלדמן: חצי השנה - - -

ניסן סלומינסקי: נועדה רק לחברות הגדולות שיתארגנו.

<איילת פלדמן: חברות גדולות ומייצגים.

ניסן סלומינסקי: שטבע תתארגן להגיש דרך המחשב ולא בכתב.

<איילת פלדמן: נכון.

<איילת פלדמן: חברות גדולות ומייצגים גם: עורכי דין ועורכי פטנטים שזה עיסוקם.

<איילת פלדמן: רק הם - - -

ניסן סלומינסקי: אז הם צריכים חצי שנה להתארגן על זה.

ניסן סלומינסקי: טוב, בסדר.

<איילת פלדמן: והוראת התחילה האחרונה מתייחסת לנושא של קיצור מועד הערעור.

<איילת פלדמן: אנחנו מחילים את קיצור מועד הערעור רק לגבי החלטות שיינתנו ביום התחילה או אחריו.

<ניצן רוזנברג: כמובן.

ניסן סלומינסקי: טוב, נשארנו לנו רק שני הנושאים.

<אבי אביטל: אני ברשותך רק רוצה לחזור אחורה שנייה אחת לאיזשהו סעיף שככה עבר ולא שמנו לב אליו: סעיף 191 שבו מדובר על קיצור משך הזמן להגשת ערעורים.

<אבי אביטל: אני בכל זאת רוצה להציג את העמדה של אגודת עורכי הפטנטים, שאנחנו מתנגדים לקיצור הזה, כיוון שפה ישנו עניין שהקיצור הזה יכול לפגוע ביכולת של המגישים, בעיקרם מגישים מחוץ לארץ, להגיש ערעורים פוטנציאליים.

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, מה הבקשה שם?

<אבי אביטל: הבקשה מדברת על קיצור משך הזמן להגשת ערעור מחודשיים ל-45 יום.

<אבי אביטל: והעניין לכאן שנושא הפטנטים הוא בדרך כלל נושא סבוך ומורכב.

<אבי אביטל: ערעורים שמוגשים מוגשים בדרך כלל בתחומים טכנולוגיים שישנם לפעמים הרבה תשומות שיש להשקיע בהגשת מסמכים מהסוג הזה, ולכן אנחנו - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, והערעור שאתה מדבר עליו זה ערעור על עצם הפתיחה?

ניסן סלומינסקי: כי אני לא זוכר.

ניסן סלומינסקי: או רק אחרי שיש החלטה של - - -

<אבי אביטל: ערעור על כל החלטה שישנה.

<ניצן רוזנברג: של הרשם.

<אבי אביטל: של הרשם.

<אבי אביטל: ערעור על כל החלטה של הרשם - - -

ניסן סלומינסקי: החלטה של הרשם או החלטה של הבוחן?

ניסן סלומינסקי: של הרשם או של הבוחן?

<ניצן רוזנברג: לא, רק של הרשם.

<ניצן רוזנברג: עכשיו אנחנו בשלב הסופי, הרשם קיבל את ההחלטה, ועכשיו, השלב הבא זה להגיע לבית המשפט.

<ניצן רוזנברג: עד היום היו 60 ימים.

<ניצן רוזנברג: הם מציעים לקצר את זה ל-45, כמו בסדר דין אזרחי.

ניסן סלומינסקי: נאמר ככה: יש טעם בדבריך.

ניסן סלומינסקי: רק מצד שני זה - - -

<אבי אביטל: יש פה איזשהו יישור קו - - -

ניסן סלומינסקי: אני אסביר לך למה: מאחר והדיון הזה כבר נמשך חמש שנים, עד שהגיעו כבר לשלב הזה; זאת אומרת, אז אותה חברה בחוץ לארץ, הרי לא פתאום היום נפל עליה משהו: תשמע, יש פטנט, הורג אותנו, אנחנו צריכים להתנגד.

ניסן סלומינסקי: היא כבר חמש שנים מלווה, מרחוק אפילו, מלווה את כל התהליך הזה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, בשבילה זה לא משהו שנפל עליה עכשיו, והיא צריכה התארגנות ולהכין את הכול.

ניסן סלומינסקי: אז לכן, אני מניח שחברה, גם בחברה בחוץ לארץ, אם היא עוקבת אחרי הדברים - - -

<אבי אביטל: יש בהחלט טעם בטיעון הזה.

<אבי אביטל: השאלה מה משיגים עם הקיצור הזה מלבד זה שכאן הופכים את זה ליותר קשה קצת.

<אבי אביטל: אני לא נכנס למקרים ספציפיים כאן ולמצבים ספציפיים - - - בעיקרון, אבל - - -

ניסן סלומינסקי: אני יודע.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים.

ניסן סלומינסקי: יש כאן כל כך הרבה תהליכים, וכל תהליך יש לו זמן וזמן וזמן.

ניסן סלומינסקי: כל העסק הזה הוא ככה, לא כל כך זה.

ניסן סלומינסקי: כל העיכובים האלה או כל הזמנים האלה יוצרים אי ודאות גדולה שלהערכתי היא לא טובה לשני הצדדים.

ניסן סלומינסקי: לשני הצדדים.

<אבי אביטל: כן, אבל זאת נקודת קצה.

<אבי אביטל: זאת אומרת, once התקבלה החלטה של רשם – זו האפשרות לקבל החלטה אם הולכים קדימה בערעור ולשים את - - - את ההליך הזה.

ניסן סלומינסקי: יש לכם איזו סיבה – זאת אומרת, בין חודשיים ל-45 יום?

<איילת פלדמן: אנחנו חושבים שהפחתה של 15 ימים היא לא פוגעת בזכות הגישה לערכאות.

<איילת פלדמן: היום יש חוסר אחידות בעניין המועדים לערעור על החלטות רשם.

<איילת פלדמן: רשם הפטנטים נותן החלטות מכוח ארבעה חוקים שונים: פקודת המדגמים, חוק הפטנטים, פקודת סימני המסחר וחוק להגנת - - -.

<איילת פלדמן: היום שניים מדברי החקיקה האלה קובעים ערעור של 30 יום ושניים מדברי החקיקה קובעים ערעור של חודשיים.

<איילת פלדמן: אנחנו פשוט רוצים לאחד את כל המועדים על החלטות הרשם.

<איילת פלדמן: אנחנו לא מקצרים רק פטנטים.

<איילת פלדמן: התכנון של משרד המשפטים הוא לאחד את כל המועדים ל-45 ימים.

<איילת פלדמן: כלומר, להאריך בסימני מסחר ובמדגמים ולקצר בפטנטים.

<איילת פלדמן: זה מה שאנחנו עושים כאן, וגם לפי חוק - - -, ולעשות מועד אחיד כמו בתקנות סדר הדין האזרחי.

<איילת פלדמן: חוסר אחידות עשוי לבלבל את הציבור, ואנחנו חושבים שיש יתרון רב להשוואת המועדים.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: השוואת מועדים זה דבר - - -.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אתה מרגיש שזה ממש - - -

<אבי אביטל: אמרתי, יישור קו אל מול סדר הדין האזרחי זה בסדר.

<אבי אביטל: זו מטרה אולי בפני עצמה.

<אבי אביטל: לא מקודשת אבל מטרה.

<אבי אביטל: אבל מצד שני צריך להזכיר שנושא הפטנטים והגשת הערר בתחום הזה הוא כנראה לא - - - מבחינת המורכבות הטכנית והתשומות למה שנדרש בנושא של סימני מסחר - - -

<איילת פלדמן: אבל גם בתיקי בתי משפט, הרי אותן חברות זרות מדיינות גם במערכת בתי המשפט ושם יש להן 45 ימים.

<איילת פלדמן: וגם שם, אם יש לקוח זר צריך לתרגם לו את ההחלטה.

<איילת פלדמן: מדיינות, ובבתי המשפט יש תיקים מורכבים גם כשהם כוללים רק צדדים ישראלים.

<איילת פלדמן: ואם קורה מצב חריג שבו - - -

ניסן סלומינסקי: בואו נאמר, הניסיון שיש לכם, על הנושא הזה היו כבר עררים, התנגדויות או איך שנקרא לזה, מקבוצות או מאנשים, מחברות מחוץ לארץ?

ניסן סלומינסקי: היו כבר?

<איילת פלדמן: יש ערעורים על החלטות רשם.

<איילת פלדמן: אני לא יודעת להגיד את ההתפלגות של ערעורים מטעם ישראלים או מטעם זרים.

ניסן סלומינסקי: אתם יודעים.

ניסן סלומינסקי: מה אתם לא יודעים להבחין אם זו חברה ישראלית או לא?

<איילת פלדמן: יכולים להבחין - - -

ניסן סלומינסקי: אז אני שואל: יש כבר?

ניסן סלומינסקי: ואנשים עמדו במטלות?

ניסן סלומינסקי: או כמה זמן לקח?

ניסן סלומינסקי: או איך זה הולך?

ניסן סלומינסקי: אני לא חי את העולם הזה כדי לדעת, אבל בהנחה שחברה לא רוצה למשוך, אז 45 ימים זה זמן מספיק?

<איילת פלדמן: אנחנו סבורים שכן.

ניסן סלומינסקי: ויש לכם במציאות, בפועל, בחמש השנים האחרונות, כבר קרו כאלה דברים, והגישו תוך 45 יום או תוך חודשיים או שבוע?

ניסן סלומינסקי: איך זה הלך?

<איילת פלדמן: טבע האדם הוא שכשיש לו חודשיים - - -

<טל בנד: אף אחד לא מגיש לפני הזמן, אדוני.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: יש לו חודשיים, הוא יגיש - - -

ניסן סלומינסקי: מה, מחכים עד היום האחרון?

<איילת פלדמן: תמיד.

<טל בנד: יומיים, שלושה.

<איילת פלדמן: ובכל מקרה צריך גם לזכור שתקנות סדר הדין האזרחי עצמן מבנות בתוכן את האפשרות לקבל הארכת מועד.

<איילת פלדמן: אם חברה זרה רואה שהיא נתקלת בקשיים, אפשר לבקש להאריך מועד להגשת ערעור.

ניסן סלומינסקי: - - - אפשר להגיד על שיהוי ולבטל את ההתנגדות?

ניסן סלומינסקי: כמו שהיה - - -

<ניצן רוזנברג: לא, השיהוי זה במנהלי.

<ניצן רוזנברג: הם לקחו את זה מתוך תקנות - --

ניסן סלומינסקי: כן, כשהיה גם.

ניסן סלומינסקי: שיהוי אתה רואה שהוא מגיש את זה ביום האחרון, סימן שהוא משך זמן.

<טל בנד: אבל אדוני, זה לוקח זמן.

<טל בנד: זה לא שהערעור מוכן ואנשים מחכים איתו.

<טל בנד: אנשים לא מכינים את הערעור - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותיי, שני הנושאים – איך אנחנו מתקדמים עם זה?

<ניצן רוזנברג: מה הייתה ההצעה שלכם בתקנה 189?

<איילת פלדמן: אני חושבת שהדברים כאן לא היו ברורים - - - על השולחן.

<טל בנד: אדוני, מה שאני רציתי לומר זה מאוד קצר: אני פשוט התבקשתי על ידי התאחדות התעשיינים - - - בנייר העמדה שלנו אנחנו כתבנו שהנושא של תקנה 191, כמו הנושא של תקנה 189, הם נושאים חדשים.

<טל בנד: לא התגבשה הדעה לגביהם.

<טל בנד: ואני הצבעתי בנייר העמדה על הקושי שדיבר עליו חברי כאן מבחינת המועד להגשת הערעור.

<טל בנד: לאחר הזמן שאדוני נתן לנו, מיום חמישי האחרון ועד היום, נעשתה איזושהי בדיקה פנימית, ועמדת התאחדות התעשיינים תומכת בתיקון המוצע לתקנה 191.

<טל בנד: לגבי תקנה 189 – הנוסח שהוצע כאן על ידי עורכת הדין איילת פלדמן בתחילת היום הוא נוסח שמקובל עלינו.

<טל בנד: זה בהמשך לשיחות שלנו.

<ניצן רוזנברג: אוקיי.

<ניצן רוזנברג: שהנושא של סעד עיקרי, אם זה בקשה לסעד עיקרי זה יהיה - - -

<טל בנד: כן.

<טל בנד: כן.

<טל בנד: כן.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, מה אנחנו מסכמים?

<איילת פלדמן: אנחנו נקבל את הערות הוועדה, הן לגבי תקנה 180א – שאלת ההיעדרות של יושב ראש הוועדה.

<איילת פלדמן: הסמכות תישאר יושב ראש הוועדה.

<איילת פלדמן: וגם בתקנה 189 - - -

<ניצן רוזנברג: תקנה 180א ותקנה 181.

<איילת פלדמן: כן.

<איילת פלדמן: וגם בתקנה 189, ובלבד שלא יפחת מחודש מיום הדרישה.

ניסן סלומינסקי: אתם לא רוצים להכניס שום פרט?

<אסא קלינג: לא.

ניסן סלומינסקי: לי לא אכפת אם הייתם מכניסים פרט.

<אסא קלינג: לא.

<איילת פלדמן: לא.

<ניצן רוזנברג: לא רוצים לסייג את זה?

<ניצן רוזנברג: כי זה בסדר, הסיוג שהצגתי, רק באיזושהי דרך - - -

ניסן סלומינסקי: כי מבחינתי, אם זה על דברים טכניים לא אכפת לי.

ניסן סלומינסקי: לא?

<אסא קלינג: לא.

<איילת פלדמן: לא.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז מה אנחנו בכל אופן נעשה רק עם הוועדה?

ניסן סלומינסקי: כי אני מבין שהוועדה, איך אומרים, מפאת היעדרות ממושכת - - -

<איילת פלדמן: אמרנו שאנחנו מקבלים.

<איילת פלדמן: הסמכות תהיה ליושב ראש הוועדה בלבד.

ניסן סלומינסקי: לא, הפוך.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אני שואל אבל הפוך: מאחר והוועדה מתכנסת רק פעם בשנה.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שחלק מזה זה בגלל היעדרות היושב ראש.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אנחנו מדברים על "עיוור", כי - - -

<אסא קלינג: לא, לא - - -

<איילת פלדמן: לא, לא, הוועדה - - -

<טל בנד: ואגב הבג"ץ, אדוני, היא תתכנס ויהיו לה עוד הליכים והכול יהיה בסדר.

<אסא קלינג: כן.

<אסא קלינג: שיהיה ברור, הייתה כאן הצעה לשיפור.

<אסא קלינג: הוועדה פועלת.

<אסא קלינג: פיזית היא התכנסה פעם אחת.

<אסא קלינג: כפי שציינתי כבר לפרוטוקול, הוועדה פועלת ועובדת ונותנת החלטות בכתב: בין בהתכנסות טלפונית, בין בהתכתבויות באימייל.

<אסא קלינג: כולנו עובדים בדבר הזה ומוציאים החלטות ביניים.

<אסא קלינג: הייתה כאן הצעה שחשבנו שנצליח לשפר.

<אסא קלינג: אני מבין שישנן השגות.

<אסא קלינג: אנחנו נמשיך.

<אסא קלינג: והיושב ראש - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, אז זהו, אז אנחנו צריכים להצביע על אישור הצו.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז אנחנו רוצים לאשר את תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, בעניין הגשה אלקטרונית של מסמכים לרשות הפטנטים ונושאים נוספים.

ניסן סלומינסקי: וזה אני אומר בלי קשר לדיון האמיתי שנצטרך לעשות: איך אנחנו מביאים את כל ההליך הזה מחמש שנים; עכשיו אני מבין שזה צחוק – חמש שנים.

ניסן סלומינסקי: זה לפחות שבע או שמונה או תשע שנים.

<אסא קלינג: רק במקרים של התנגדויות, אדוני.

<אסא קלינג: 42 בקשות מתוך 4,000.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: ואני מבין מעורך הדין טל בנד שבטח יש הרבה מאוד התנגדויות תמיד.

ניסן סלומינסקי: אם יש - - -

<אסא קלינג: כפי שציינתי, 42 התנגדויות על 4,000 פטנטים שניתנו, אדוני.

<איילת פלדמן: אחוז אחד.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אבל חמש שנים ודאי, ואנחנו מאוד רוצים לקצר ולקצר לטובת כולם.

ניסן סלומינסקי: ומצאנו פטנט, ואני ארשום אותו כפטנט: איך אפשר לקצר כשכולם מרוויחים.

ניסן סלומינסקי: כולם.

ניסן סלומינסקי: אפילו משרד האוצר.

ניסן סלומינסקי: נכון?

ניסן סלומינסקי: אז זה פטנט טוב, ואנחנו נעשה על זה ישיבה נפרדת.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, מי בעד לאשר את התקנות עם כל התוספות וכל השינויים שעשינו כאן?

ניסן סלומינסקי: מי בעד, ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין נמנעים – אין תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, נתקבלו.

ניסן סלומינסקי: טוב, אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, שיהיה בהצלחה, שיהיה לכם בהצלחה, ולזרז כמה שאפשר.