ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 37, 2015-07-27 11:10

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-27 ביולי 2015, י"א באב התשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום שיח תלמידים לקראת שנת הלימודים התשע"ו.

יעקב מרגי: התייעצתי עם חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: אמרתי לה שאנחנו מדברים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: אני בן 55 וזכיתי להיות פרי החינוך הממלכתי-דתי והממלכתי.

יעקב מרגי: התחושה שלי היא שתבנית בית הספר לא השתנתה.

יעקב מרגי: פה ושם יש שינויים קלים אבל אפשר לומר שזאת כמעט אותה גברת בשינוי אדרת.

יעקב מרגי: כולנו רוצים לדעת שאנחנו מוציאים את הטוב ביותר.

יעקב מרגי: מדינת ישראל משקיעה הון עתק בחינוך, נכון, לא מספיק, אבל זה הון עתק וזאת עובדה.

יעקב מרגי: זה המשרד השני בגודלו, אחרי משרד הביטחון, מבחינה תקציבית.

יעקב מרגי: אנחנו משקיעים 12 שנות לימוד שזה חלק לא מבוטל בשלב המעצב של החיים, כמעט בכל השלב המעצב של החיים, ואני מהרהר בקול האם זאת התבנית.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה שרבים לא אוהבים לעסוק בה והיא אולי הגיע הזמן לעשות מקצוע אחד מעורב משלושה-ארבעה מקצועות ולפנות זמן למקצועות שבאמת כולנו אחר כך משתמשים בהם וצריכים אותם.

יעקב מרגי: אני רואה שחלק מחייכים אבל צריך את אותו אמיץ שישאל ויעשה חשבון נוקב עם המציאות.

יעקב מרגי: לכן חשבנו להזמין תלמידים בפריסה רחבה מכל הארץ.

יעקב מרגי: חברתי מירב בן ארי שהיא אחת מחברות הכנסת המתמידות בישיבות הוועדה ותורמת מזמנה לקחה על עצמה את המשימה ואם אני לא טועה היא קיבלה החלטה, ואני חושב שזאת החלטה נבונה וחכמה, להזמין נציגי מועצות תלמידים מכל הארץ.

יעקב מרגי: מדן ועד אילת?

מירב בן ארי: מנהריה ועד אילת.

יעקב מרגי: אני דרומי.

יעקב מרגי: כשהייתי מבקר בצפון, היו אומרים לי שבאתי מבאר שבע.

יעקב מרגי: הייתי אומר שאנחנו שכנים ולכן חשבו שאני לא יודע גיאוגרפיה.

יעקב מרגי: אמרתי שאם מקפלים את המפה לשני חלקים, אני נופל עליהם.

יעקב מרגי: אם כן, מדן ועד אילת, מנהריה ועד אילת.

יעקב מרגי: אני מודה לכם.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: אתם בחופשה ובאתם לכאן על חשבונכם במטרה לתרום.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שהרשמים שיהיו מהדיון כאן לא ילכו סתם.

יעקב מרגי: זה לא עוד מפגש נימוסי אלא אנחנו באמת רוצים ללמוד מכם.

יעקב מרגי: אם אני מבין, אתם לומדים בכיתות י"א-י"ב.

<קריאה: גם כיתות י'.

<קריאה: במועצות יש גם כיתות ח'.

יעקב מרגי: אם הם היו כאן, הייתי רוצה לשמוע גם את דעתם, אבל הם לא כאן.

יעקב מרגי: היום אומרים עלינו המבוגרים ששבעים של פעם זה חמישים של היום.

יעקב מרגי: ח' של היום זה כמעט י"א של אז, בתקופה שלי.

יעקב מרגי: היום אתה יכול לשמוע תלמיד כיתה ח' שיש לו תובנות לא מבוטלות.

יעקב מרגי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחברתי מירב בן ארי ולחבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

יעקב מרגי: לאחר מכן נרצה לפתוח את הדיון ולשמוע טלגרפית אתכם, את חוות דעתכם, כיוון ומחשבה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אל תסתכלו ימינה ושמאלה.

יעקב מרגי: יש מושג תלמודי במקרא האומר נביא הכובש נבואתו חייב מיתה.

יעקב מרגי: כאן אנחנו לא מחייבים אף אחד במיתה, אבל יש לכם נבואה, יש לכם הלך רוח, מחשבה.

יעקב מרגי: אפילו אם יש לכם הלך רוח שצריך לבחון אותו, תאמרו אותו כי זה השולחן.

יעקב מרגי: שאלו אותי מה זה שולחן ועדת החינוך ואמרתי שזה שולחן ניתוחים ואף אחד לא אוהב להיות על שולחן הניתוחים כאשר מדובר במשרדי ממשלה, אבל כאן זה אתם.

יעקב מרגי: זה עבורכם, עבור העתיד ואולי נצליח לתרום בישיבה הזאת, אם לא לכם, לתלמידים הבאים שיבואו אחריכם.

מירב בן ארי: תודה אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: אני מאוד שמחה שיש יושב ראש שלוקח את הרעיונות ומוביל אותם קדימה.

מירב בן ארי: הכינוס הזה בעיני הוא חשוב מאוד.

מירב בן ארי: באופן סימבולי הוא מתקיים בשבוע האחרון של הכנסת, של המושב הראשון שלה, ובמקום לשמוע אתכם בהתחלה ואז לשמוע את כל המבוגרים, שמענו בתקופה האחרונה את המבוגרים האחראים ובשבוע האחרון אנחנו רוצים לשמוע אתכם.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לשמוע אתכם כי כאשר תתחיל שנת הלימודים, אנחנו לא נהיה כאן בוועדת החינוך.

מירב בן ארי: כמובן שבמשך כל השנה נמשיך ללוות את משרד החינוך.

יעקב מרגי: רק לידיעה.

יעקב מרגי: היום בוועדת הכנסת יאשרו לנו עשרה דיוני פגרה.

מירב בן ארי: מצוין.

מירב בן ארי: יש לכם יושב ראש חרוץ.

מירב בן ארי: חשוב לי שתנצלו את הדיון הזה כדי להעלות דברים שמטרידים או דברים טובים או פחות טובים.

מירב בן ארי: מאוד חשוב לא לחזור האחד על דברי השני.

מירב בן ארי: אני יודעת שיש נטייה לחדד אבל תשאירו את המחדד בקלמר ותדברו על דברים שרלוונטיים לכם.

מירב בן ארי: בעיני השיח הזה הוא משמעותי.

מירב בן ארי: אני תמיד מספר שלפני שהגעתי לכאן עבדתי עם בני נוער, ניהלתי מרכזים והייתי דואגת לפחות פעם בחודש לעשות משוב, גם משוב שהנערים כותבים ונותנים איזשהו משוב על הצוות, אבל גם לכנס אותם לשיחות ולשמוע מה מטריד אותם.

מירב בן ארי: הרבה פעמים הצלחנו לפתור דברים בשיח ובאמת בדיבור.

מירב בן ארי: אני יכולה להבטיח לכם שיש כאן צוות טוב, גם של הוועדה וגם של חברי כנסת שחלקם יגיעו, חלקם ישמע, חלקם יקרא את הסיכום של הפרוטוקול.

מירב בן ארי: באמת באים לכאן מתוך רצון לשמוע אתכם ולא רק להשמיע.

מירב בן ארי: כמובן שבמהלך הדיון, אם יהיו דברים שאתם תרצו שנתייחס אליהם, נתייחס.

מירב בן ארי: כרגע הבמה הזאת היא שלכם.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מתי פעם אחרונה היה כאן כינוס רק של תלמידים.

<יהודית גידלי: בפורים עשינו כינוס נהפוך.

מירב בן ארי: לא בקטע קוריוזי.

<יהודית גידלי: לא.

מירב בן ארי: אני בטוחה שיהיו לנו הרבה דברים לשמוע מכם.

מירב בן ארי: פנינו ליושב ראש מועצת התלמידים לברך על שיתוף הפעולה אתו, גם בהתחלה וגם בסוף.

מירב בן ארי: הוא דאג להביא את החבר'ה.

מירב בן ארי: כן חשוב לי, ואני יודעת שגם ליושב ראש הוועדה, לשמוע מגזרים שונים, דעות שונות, חלקים שונים של הארץ כדי שבאמת נצליח לגעת בכמה שיותר דעות כי אני יודעת שלעתים יש דעות שונות בחלקים אחרים במדינה.

מירב בן ארי: אני מאחלת לנו דיון פורה ומעניין.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, מפגש מאוד מאוד חשוב ובטח יהיה גם דיון מאוד מעניין ואני שמח ליטול בו חלק.

יוסי יונה: תודה לאליאב בטיטו על היוזמה ועל הפעילות הנחושה.

יוסי יונה: פגשתי קודם את ים אברהמי ואת אלמוג בן משה.

יוסי יונה: נוער כל כך מרשים שזה באמת עונג להיות אתכם.

יוסי יונה: ברשותכם, אני רוצה לומר משהו.

יוסי יונה: אני פילוסוף של החינוך והנושא הזה הוא מאוד מאוד קרוב ללבי וגם התפיסה הזאת של הילדה או הנער או הנערה במרכז.

יוסי יונה: קראתי את המסמך וכל כך שמחתי לקרוא אותו ואני אומר לכם למה ואעשה זאת דרך איזושהי אנקדוטה.

יוסי יונה: לימדתי שנים ארוכות באוניברסיטה ועת לימדתי פילוסופי השל החינוך, השאלה שקוממה אותי ביותר מצד תלמיד או תלמידה כזאת או אחרת הייתה מה יצא לי מזה.

יוסי יונה: בשאלה הזאת ראיתי סוג של השחתה של העשייה החינוכית שלנו.

יוסי יונה: התשובה הלקונית שאני הייתי מספק לסטודנטים, תשובה שקוממה אותם: לא יצא לכם מזה כלום.

יוסי יונה: אבל בכך לא התכוונתי באמת כלום.

יוסי יונה: אמרתי להם שאני יכול להבטיח להם דבר אחד: אתם תהיו אתי שנה ואני מבטיח לכם טיול וריטואלי במחוזות של ידע, של תרבות ושל פילוסופיה ואם בסופה של השנה תגידו נהנינו מהקורס, אני אגיד שעשיתי את עבודתי נאמנה.

יוסי יונה: אני חוזר למסמך הזה ואני קורא ורואה את הדגש שאתם שמים ואתם שמים בשוליים את העניין המטופש הזה של ההישגים, הישגים, הישגים והנה מה שעולה כאן מצדכם, מצד הנוער ובאמת זה כל כך חשוב שקברניטי מערכת החינוך יבואו וישמעו מה שאתם אומרים, את סדרי העדיפויות שלכם שהם סדרי עדיפויות כל כך יפים, כל כך נאצלים וכל כך נשגבים, הדיבור הזה על הפן ההתפתחותי של האדם, הדיבור על הפן התרבותי, על למידה של תרבות, הרחבת אופקים, הדיבור שלכם על חינוך כחינוך במובן של ההיבטים הערכיים.

יוסי יונה: יצאתי כל כך מעודד.

יוסי יונה: אני חייב להגיד לכם שאני יותר מעודד מכם מאשר מקברניטיה של מערכת החינוך לאורך השנים שכל הזמן מדברים על המולך החדש הזה של ההישגיות ואיך אנחנו נכין את התלמידים לשוק העבודה.

יוסי יונה: לא שאני חושב ששוק העבודה זה דבר לא בסדר, אבל עד כדי הזנחת הכיף של לבוא לבית הספר וללמוד, להסתקרן, להרחיב את האופקים, לדעת ולהתפתח כאדם.

יוסי יונה: אני רואה את זה במסמך שכתבתם כמעט בכל פסקה ובכל שורה, שזה מה שמנחה אתכם וזה גורם לי הנאה צרופה לקרוא את המסמך ואמונה כל כך עמוקה בכם, במה שאתם רוצים לעשות וכיצד אתם רוצים להשפיע.

יוסי יונה: האמירה הזאת שלכם שבאמת עולה בין השורות היא כל כך חשובה לנו כי היא נותנת לנו גם קריאת כיוון מצדכם, שאנחנו לא הפילוסופים התלושים שמדברים על פילוסופיה ותרבות והנה התלמידים, ענייניהם הם בהישגיות והשתלבות בשוק העבודה.

יוסי יונה: כל הכבוד לאליאב ולכל מי שהיה שותף לגיבוש הרעיונות בכתיבת המסמך הזה.

יוסי יונה: אין יותר טוב מהמסמך הזה לפתוח דיון בדברים שמציקים לכם, בסדרי העדיפויות שלכם.

יוסי יונה: ברוכים אתם כאן ואנחנו קשובים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שמעתם דברי פתיחה של שלושתנו.

יעקב מרגי: עכשיו המטלה מועברת אליכם.

יעקב מרגי: קיבלתי רשימת דוברים.

יעקב מרגי: נתחיל עם הרשומים ברשימה ולאחר מכן יוכלו גם אחרים להתייחס.

יעקב מרגי: לכל אחד מחמשת הדוברים הראשונים אני נותן חמש דקות ולאחר מכן נעבור לסבב של שתי דקות עד מקסימום שלוש דקות.

יעקב מרגי: נתחיל עם אליאב בטיטו, ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אליאב בטיטו: תודה ליושב ראש הוועדה ולחברי הכנסת.

<אליאב בטיטו: תודה על עצם כינוס הוועדה.

<אליאב בטיטו: זה באמת מאוד מרגש אותנו ומאוד משמח אותנו לראות שיש גם התייחסות והקשבה מצד חברי הכנסת, מצד הגוף המחוקק.

<אליאב בטיטו: מועצת התלמידים והנוער הארצית היא הגוף הרשמי והמייצג של כל בני הנוער במדינה.

<אליאב בטיטו: את בני הנוער אפשר לראות אותם מסביב לשולחן.

<אליאב בטיטו: יושבים כאן בני נוער מכל המגזרים, מכל רחבי הארץ, מכל הדתות והם באים ושותפים לעשייה הזאת ובאים כדי לייצג את בני הנוער שבחרו בהם.

<אליאב בטיטו: בני הנוער שנמצאים כאן, במקרה הזה אלה חברי המועצה הארצית שעברו את כל הגלגלים בדרך ונבחרו מבתי הספר לייצג בעיר, מהישוב בו הם גרים למחוז, מהמחוז למועצה הארצית.

<אליאב בטיטו: על ידי כך אנחנו מקבלים את המנדט.

<אליאב בטיטו: אם כן, תודה.

<אליאב בטיטו: בחוברת שחילקנו לכם תוכלו לראות מספר נושאים מרכזיים שהם על סדר היום, אותם העלינו בעזרת יושבי ראש המועצות המחוזיות.

<אליאב בטיטו: כל יושב ראש מועצה מחוזית פנה לבני הנוער במחוז שלו בעזרת הנציגים של המליאה ושאל אותם מה הנושאים שמעניינים אותו.

<אליאב בטיטו: שאלנו את בני הנוער וליקטנו את החומר בחוברת אחת אחרי שעשינו ישיבה של סיעור מוחות.

<אליאב בטיטו: את החוברת כתבנו ביחד במחשבה מה הנושאים שמאוד חשובים לנו שכגוף מחוקק תוכלו לסייע לנו בהם.

<אליאב בטיטו: המועצה הארצית שותפה בכל הוועדות בכנסת, למעט חוץ וביטחון.

<אליאב בטיטו: אנחנו כמובן עובדים עם משטרת ישראל, עם משרד החינוך, עם השלטון המקומי ושאר הגופים הרשמיים.

<אליאב בטיטו: נמצאים כאן חברי מזכירות מורחבת, חברי המזכירות הארצית, שתכף ידברו ויציגו נושאים שונים ואני רוצה לתת להם את המקום.

<עומר בר: אני סגן יושב ראש המועצה הארצית.

מירב בן ארי: מהיכן אתה?

<עומר בר: אני גר במודיעין.

<עומר בר: מחוז ירושלים.

<עומר בר: עולה לכיתה י"ב.

<עומר בר: הנושא עליו אני אדבר הוא הערכה חלופית של בתי הספר על פי ערכים.

<עומר בר: בית הספר תופס חלק נרחב מאוד בתהליך ההתבגרות שלנו כבני נוער.

<עומר בר: למעשה בבית הספר מתחיל הרצון שלנו להפוך לאזרחים הכי מוצלחים שאנחנו יכולים להיות אך כיום לצערי בית הספר הוא מכונות חרישה וציונים.

<עומר בר: אנחנו נמדדים על פי פתירת מבחנים ושאלות, אנחנו לומדים לשם הציון הגבוה.

<עומר בר: אני קורא לזה שיטת שנן ושכח.

<עומר בר: אנחנו משננים כמויות אדירות של חומר ואחר כך אנחנו לא זוכרים אפילו פסיק.

<עומר בר: בתי הספר מוגדרים על פי אחוזי ההצלחה בבגרויות ועל פי ממוצעי הציונים.

<עומר בר: אין קשר בין הציון לבין המציאות בה אנחנו חיים.

<עומר בר: אנחנו לא רוצים להיות מוגדרים רק על פי ההישגים הלימודיים שלנו.

<עומר בר: אנחנו האזרחים של ההווה והעתיד, בני הנוער, שואפים לחינוך ערכי.

<עומר בר: אנחנו מעודדים התנדבות ונתינה.

<עומר בר: אנחנו מעודדים חברות בתנועות נוער, בארגונים שונים ובקבוצות מנהיגויות שונות.

<עומר בר: אנחנו רוצים להימדד על פי תרומה לחברה, על פי הידע והמחשבות שלנו, על פי השיתוף והמסקנות.

<עומר בר: אנחנו רוצים לשים את הדגש על מי אנחנו ועל מה חשוב באמת.

<עומר בר: השאיפה שלנו היא להתחנך לפיתוח מחשבה עצמאית.

<עומר בר: אנחנו רוצים ללמוד לשם הלמידה.

<עומר בר: ידע לשם הידע ולא למידה לשם הציון.

יעקב מרגי: אצל המבוגרים אומרים פרט ונמק.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שאתה רוצה, תגיד לי איך.

יעקב מרגי: תציע לי.

יעקב מרגי: אתה יועץ בכיר לשר החינוך החדש, תציע לו.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לשם הלמידה, מה זה אומר?

<עומר בר: ללמוד לא רק למבחן אלא ללמוד בצורה כללית נושאים שאנחנו לא לומדים אותם לשם הבגרות.

<עומר בר: נושאים כמו ערכים שחשובים לנו אחרי בית הספר.

יעקב מרגי: יציאה לחיים.

<עומר בר: כן.

<קריאה: ההסתגלות בחברה.

<עומר בר: להסתגל בחברה אחרי בית הספר, אחרי שאנחנו יוצאים מהמסגרת.

<עומר בר: אנחנו בעצם קוראים למערכת החינוך להוביל תהליך הערכה של בתי הספר עם מספר בני הנוער המתנדבים בו ומתגייסים ממנו לשירות משמעותי בחברה הישראלית, תוך כדי התחשבות בערכי יסוד בסיסיים ובעקרונות שחשובים לנו באמת.

יעקב מרגי: אתה אומר דגש לערכים.

<עומר בר: דגש לערכים.

יעקב מרגי: בכל זאת צריך ללמוד וצריך לצאת עם ידע מסוים.

יעקב מרגי: איתי שובל.

<איתי שובל: אני נציג במועצה הארצית מהרצליה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז תל אביב.

<איתי שובל: אני עולה לכיתה י"א.

<איתי שובל: אני רוצה לדבר על איזשהו פרויקט שהתחלנו במועצה המחוזית שנקרא יום תנועות הנוער.

<איתי שובל: בתחילת הקדנציה הקודמת קיבלנו פניות מתלמידים ברחבי המחוז שהם לא מספיקים להגיע בזמן ישר מיום הלימודים הארוך לפעולות של תנועות הנוער.

<איתי שובל: עשינו בדיקה מקיפה, בדקנו בכל בתי הספר את מערכת השעות בכל רחבי המחוז והתגלה שרוב בתי הספר לא מסונכרנים, המערכת הבלתי פורמלית לא מסונכרנת עם מערכת החינוך הפורמלי.

<איתי שובל: דיברנו עם הנהלת המחוז, עם מנהלי אגפי חינוך ברשויות, וסיכמנו שמעכשיו אנחנו נקצר את יום הלימודים ביום שלישי והלימודים יסתיימו שעה אחת מוקדמת כדי שהתלמידים יוכלו להגיע בזמן לפעולה, כך הם לא יפסידו חלק מהפעולה ולא יפסידו לימודים, ולמחרת היום העיקרי של תנועות הנוער באותה רשות, לא יתקיימו מבחנים.

<איתי שובל: לרוב זה יוצא יום רביעי כאשר יום שלישי הוא יום הפעולה.

<איתי שובל: זה דבר שמועיל מאוד לתלמידים ומתחילת שנת הלימודים הקרובה, תשע"ו, זה ייכנס לבתי הספר במחוז.

<איתי שובל: אנחנו מאוד רוצים שזה ייכנס לכל בתי הספר בארץ ואנחנו קוראים לבתי הספר לעשות זאת.

<איתי שובל: תודה רבה.

מירב בן ארי: בוא נוסיף שאם אנחנו קוראים מוועדת החינוך לעשות יום כזה של תנועות הנוער, זה צריך לכלול גם את ארגוני הנוער.

<איתי שובל: כן.

<איתי שובל: הרעיון הוא לגבי כל הגופים הבלתי פורמליים.

<הדרה רוזנבלום: יש על זה חוזר מנכ"ל.

<קריאה: אבל הוא בגדר המלצה ללא יישום.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים לפי הרשימה שקיבלתי.

יעקב מרגי: אלמוג בן משה.

<אלמוג בן משה: אני יושבת ראש הוועדה האתית משפטית במועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אלמוג בן משה: אני מנתניה, עולה לכיתה י"א.

מירב בן ארי: באיזה תיכון את לומדת בנתניה?

<אלמוג בן משה: טשרניחובסקי.

<אלמוג בן משה: בהמשך למה שאיתי אמר, בשנה האחרונה הייתי במזכירות מחוז תל אביב כהמשך פרויקט יום תנועות הנוער שהיה בעצם פרויקט של שינוי מערכות הלימודים.

<אלמוג בן משה: הגיעו אלינו כל מיני פניות מבני נוער שמחייבים אותם להגיע בשעות אפס.

<אלמוג בן משה: על פי חוזר מנכ"ל בעצם אסור לחייב תלמידים להגיע לפני השעה 8:00 בבוקר אלא באישור של מנהלת המחוז.

<אלמוג בן משה: הגיעו אלינו תלונות מתלמידים רבים ומבתי ספר רבים.

יעקב מרגי: השעה הכי מעצבנת.

<אלמוג בן משה: כן.

<אלמוג בן משה: אגב, על פי חוזר מנכ"ל בעצם יש גם סיבות לכך שאסור לקיים שעת אפס.

<אלמוג בן משה: זה פוגע בתפקוד הקוגניטיבי, זה פוגע בהבנה, בריכוז במשך כל היום.

<אלמוג בן משה: על פי חוזר מנכ"ל זה דבר שעלול להביא למצב של תאונות דרכים, דברים שהם באמת לא רצויים.

יוסי יונה: זה מעצבן.

<אלמוג בן משה: כן.

<אלמוג בן משה: זה גם מעצבן.

<אלמוג בן משה: על פי חוזר מנכ"ל זה אסור.

<אלמוג בן משה: הגיעו אלינו תלונות מבתי ספר רבים.

<אלמוג בן משה: ערכנו מיפוי במחוז תל אביב של כל בתי הספר בהם יש שעות אפס וגילינו מצב שהוא לא טוב.

יעקב מרגי: למה מתעקשים לעשות שעות אפס?

<אלמוג בן משה: להספיק חומר, נוחות של המורים, כל מיני סיבות שונות ומשונות.

<אלמוג בן משה: בעצם על פי חוזר מנכ"ל אסור לקיים את השעות האלה.

מירב בן ארי: אם ביטלו שיעור כי המילה חולה, עושים שעת אפס כדי להשלים כשהיא חוזרת.

<אלמוג בן משה: נכון.

<אלמוג בן משה: כל פעם יש סיבה אחרת אבל בעצם זה דבר שהוא אסור.

יעקב מרגי: את רוצה לומר לי שמנהלי בתי ספר ומורים עוברים על חוזר מנכ"ל?

<אלמוג בן משה: כן.

<אלמוג בן משה: לא מעט.

מירב בן ארי: זה קורה באופן יום יומי.

<אלמוג בן משה: אנחנו קוראים למערכת החינוך לשים דגש על העניין הזה.

<אלמוג בן משה: זה דבר שהוא באמת פוגע בתלמידים בצורה יום יומית.

<אלמוג בן משה: דבר נוסף שאני רוצה לדבר עליו זה המיצוב של מעמד מועצת התלמידים בבתי הספר.

<אלמוג בן משה: מועצות התלמידים בבתי הספר הן הגוף המייצג של כל התלמידים בבית הספר אל מול ההנהלה.

<אלמוג בן משה: במידה שיש בעיה בבית הספר, כמו שעת אפס, מועצת התלמידים יודעת על זה בעזרת הנציגים שיש לה מכל הכיתות והיא מטפלת בזה.

<אלמוג בן משה: זה אמור לגבי כל פרויקט וכל דבר שצריך להיות לרווחת התלמידים בבית הספר מועצת התלמידים שהיא בעצם הגף ההנהגתי של התלמידים בבית הספר אמורה לעזור ולטפל.

<אלמוג בן משה: זה דבר שהוא מאוד מאוד חשוב, גם לרווחת התלמידים בבית הספר וגם באופן כללי לפיתוח המנהיגות ולערכי דמוקרטיה.

יעקב מרגי: יש מנהלי בתי ספר שלא – תסלחו לי על הביטוי הלא פרלמנטרי – סופרים את מועצת התלמידים?

<קריאה: ברור.

<אלמוג בן משה: כן.

<אלמוג בן משה: קיימים דברים כאלה.

יעקב מרגי: חוץ מהמלווה שלכם ממשרד החינוך שהיא הכתובת, אני מזמין אליכם לשלוח אלי תלונות כאלה במרוצת שנת הלימודים תשע"ו.

<אלמוג בן משה: זה גם על פי חוק זכויות התלמיד.

יעקב מרגי: יש לי דעה משלי לגבי הצבעים שעוצבו במגילת זכויות התלמיד שתלויה על לוח המודעות.

<אלמוג בן משה: אבל מה שחשוב זה התוכן.

יעקב מרגי: אם התוכן לא מושך, לפחות שהצבעים ימשכו את העין לקרוא את התוכן.

<אלמוג בן משה: נכון.

<אלמוג בן משה: על פי חוק זכויות התלמיד אסור למנוע הקמה של מועצת תלמידים וצריך לעודד את הקמתה.

<אלמוג בן משה: יש גם חוזר מנכ"ל שעוסק בנושא הזה עם נהלים.

<אלמוג בן משה: אלה דברים שאנחנו רוצים לשים עליהם דגש כי זה גם חשוב לתלמידים, לכלל התלמידים בבית הספר, וזה גם חשוב לפיתוח ערכים שכולנו רוצים שיהיו בביתה ספר, אם זאת דמוקרטיה, מנהיגות, אחריות, מעורבות וכולי.

<אלמוג בן משה: כולנו רוצים שהדברים האלה יהיו בתלמידים שיוצאים בסוף 12 שנות הלימודים מבתי הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תהל שטאובר.

יעקב מרגי: גילוי נאות, היא כבר הופיעה בוועדה.

<תהל שטאובר: אני יושבת ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז ירושלים, לומדת בירושלים בבית ספר פלך, עולה לכיתה י"א.

<תהל שטאובר: אני רוצה להצטרף לדברי הפתיחה שלך, חבר הכנסת מרגי, עת דיברת על תכניות הלימוד ועל העובדה שלא שקלו אותן כבר שנים רבות ורוצה לתת עוד פן אחר.

<תהל שטאובר: תכניות הלימוד בכל המקצועות מקנות את הידע אתו אנחנו יוצאים אחרי בית הספר לחיים, הידע שאנחנו רוכשים תוך כדי הלימודים שלנו ומשפיעים על הערכים אתם יוצא כל תלמיד ועם אילו מסורות הוא יוצא לעולם הגדול אחרי בית הספר.

<תהל שטאובר: אחת הסוגיות העמוקות שמדינת ישראל היא ההגדרה של מיהו ישראלי.

<תהל שטאובר: אנחנו מדינה של ממש קיבוץ גלויות.

יעקב מרגי: הישראלי החדש.

<תהל שטאובר: מיהו הישראלי החדש.

<תהל שטאובר: בדיוק.

<תהל שטאובר: אנחנו מדינה של קיבוץ גלויות, מגיעים אלינו אזרחים מכל המדינות, מכל העדות ומכל הסוגים.

<תהל שטאובר: אם בהתחלה ניסינו לטפל בזה כסוג של כור היתוך, עכשיו אנחנו מאוד בכיוון של רב תרבותיות, להבין שהישראלי החדש מגיע מכל מיני מדינות, מכל מיני מנהגים ומכל מיני עדות.

<תהל שטאובר: בכל זאת, למרות העיצוב הזה של הישראלי החדש, מתקיימת איזושהי תופעה שנקראת שוני בתכניות הלימוד בין הזרמים השונים של מערכת החינוך, אם זה החינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי, החרדי.

<תהל שטאובר: לדוגמה, מקצוע ספרות או היסטוריה, אלה מקצועות שנלמדים באופן שונה כמעט לחלוטין בכל זרם וזרם.

<תהל שטאובר: הדבר הזה יוצר פערים של ידע עצומים בין כל מגזר ומגזר.

יעקב מרגי: את מעדיפה את כור ההיתוך?

<תהל שטאובר: אני לא מעדיפה כור היתוך.

<תהל שטאובר: הנה מגיעה ההצעה שלי.

<תהל שטאובר: מכיוון שאנחנו מדינה שמנסה להכיל בתוכה המון תרבויות, אני חושבת שמה שצריך לעשות זה להקים תכניות לימוד שמציגות את כל הדעות.

<תהל שטאובר: בספרות אין בעיה ללמוד גם את המשורר הספרדי וגם את המשורר האשכנזי.

יעקב מרגי: עכשיו הגזמת.

יעקב מרגי: נסחפת.

יעקב מרגי: מה קרה לך?

יעקב מרגי: את יודעת, יש עצמאות פדגוגית של המשרד.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בציניות.

<תהל שטאובר: היסטוריה, בסופו של דבר אנחנו עם אחד ויש לנו היסטוריה אחת.

<תהל שטאובר: נכון שאפשר להסתכל עליה בכיוונים שונים אבל למה לא ללמד את כל הכיוונים השונים האלה?

<תהל שטאובר: למה להנציח בכוונה הפרדה ולצאת אחרי בית הספר בחוסר שוויון משווע במקום ללמד את כל הסוגים ואת כל הגוונים?

מירב בן ארי: מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: תסבירי.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מה זה ללמד את כל הסוגים ואת כל הגוונים.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני הבנתי.

יעקב מרגי: אם כבר לומדים ספרות, לא צריך לגמור את כל השנה בספר אחד של סופר מסוים או שניים.

יעקב מרגי: הרי ספרות היא ספרות ואפשר לקחת קצת, קצת, קצת, קצת ולתת זוויות שונות.

מירב בן ארי: אני אומרת לך כמי שעד לפני חצי שנה עוד ישבתי והכנתי שיעורים, גם בהתייחסות למה שהוא אמר על שגר ושכח.

יעקב מרגי: אכן חצי רעם של ביאליק עד היום תקוע לי.

מירב בן ארי: דע לך שגם בספרות וגם בשירה העברית יש משוררים שאני בכלל לא למדתי אותם.

מירב בן ארי: קודם כל, זה מאוד חשוב לי שהישיבה הזאת לא תהיה בסיסמאות.

מירב בן ארי: אם את חושבת שצריך להרחיב, תגידי לי שבספרות לא מספיק אנחנו לומדים – קראת לזה אשכנזי וספרדי אבל זה לא משנה כי בעיני גם פיוטים של ימי הביניים לצד שירה עברית חדשה, לצד אלתרמן – ובואי נדבר על דברים פרגמטיים.

מירב בן ארי: גם בעניין של שגר ושכח.

מירב בן ארי: מה שלמדתי בתיכון בהיסטוריה – לצורך העניין מלחמת העולם השנייה – עד היום אני זוכרת כי זה מה שלמדתי לבגרות בהיסטוריה.

מירב בן ארי: אני לא חושבת ששכחתי.

מירב בן ארי: אני חושבת שלמדתי.

מירב בן ארי: אין ספק שיש מקצועות שיכול להיות שיש שם אינפורמציה מיותרת.

מירב בן ארי: זה קרה לי גם בבית הספר למשפטים לתואר ראשון וזה קרה לי גם כשלמדתי תואר שני מינהל עסקים.

מירב בן ארי: אם אנחנו רוצים להוציא מהדיון הזה משהו פרגמטי, תגידו לי שיש מקצוע מסוים בו יש הרבה חד צדדיות לצורך העניין או הבנה של תחום.

מירב בן ארי: לפי מה שאני קראתי, ואני אומרת לך כי לימדתי ספרות, לימדתי תנ"ך שמתקדם בצורה אחרת לחלוטין לעומת איך שאנחנו למדנו, לימדתי היסטוריה, מסע אל העבר ואני מכירה את כל הספרים בעל פה והדבר היחיד בעיני שלא השתנה כל החיים, כל השנים ועדיין מדכא, זה לשון.

יעקב מרגי: אני למדתי שרטוט באמצעות לשון.

יעקב מרגי: לנתח משפט אחד בנשוא.

מירב בן ארי: תתמקדו ותנו לנו דברים פרגמטיים.

יעקב מרגי: אני חושב שהיא כיוונה.

מירב בן ארי: כי באמת השתנתה המערכת.

<תהל שטאובר: אני אסביר.

<תהל שטאובר: הנקודה הייתה ההבדל המהותי בין הזרמים.

<תהל שטאובר: זאת אומרת, הזרם הממלכתי והזרם הממלכתי-דתי לא לומדים את אותה היסטוריה.

מירב בן ארי: אני חושבת שאת טועה.

מירב בן ארי: אני פשוט מכירה.

יוסי יונה: לטעמי תהל אומרת דברים ברורים מאוד.

יוסי יונה: היא מציגה בעיה שצריך לבחון אותה.

יוסי יונה: היא אומרת לכו לזרמים שונים בחינוך ותראו שהקוריקולום שונה בתחומים שונים כמו ספרות, היסטוריה ושירה.

יוסי יונה: היא באה בהצעה קונסטרוקטיבית.

יוסי יונה: היא גם חרדה מכך שהחברה הופכת ליותר מדי הטרוגנית ואין את המכנה המשותף והיא אומרת שבמקום כל זרם וזרם ילמד תכנים משלו, הבה וניצור איזושהי תכנית לימודים חדשה בה כל הקבוצות שמכוננות את החברה הישראלית, מנחתם התרבותית תבוא לביטוי בתוך התכנית המשותפת.

<תהל שטאובר: וברור שזאת רק הליבה.

<תהל שטאובר: זאת אומרת, לא שכל המקצוע יהיה משותף אלא שיהיה מינימום לכולם.

יוסי יונה: זה דווקא רעיון יפה.

יעקב מרגי: זה כיוון.

מירב בן ארי: ההבדל הוא הרבה יותר קיצוני בין מגזרים.

יעקב מרגי: זה דיון.

יעקב מרגי: זה היתרון של דיון.

יעקב מרגי: אם הבנו טוב וחידדנו בזכות חברי הכנסת, את הולכת לכיוון שקודם כל אנחנו יושבים כאן כחברה אחת על כל רב תרבותה וגווניה.

יעקב מרגי: את אומרת שלפחות הליבה תהיה זהה כך שכל אחד יכיר גם את הצד השני.

יוסי יונה: לטעמי היא אומרת משהו יותר חשוב, שהליבה עצמה תיתן ביטוי לשונות של החברה הישראלית.

מירב בן ארי: אני התייחסתי לזה.

מירב בן ארי: לא להבדל אלא בתוך הספרות או בתוך ההיסטוריה.

יעקב מרגי: תהל, יש לך עוד מה להוסיף?

<תהל שטאובר: לא.

<תהל שטאובר: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים בסבב הזה יהל קירשנר.

<יהל קירשנר: אני מאריאל, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער של מחוז מרכז.

<יהל קירשנר: אני עולה לכיתה י"א.

<יהל קירשנר: אני אדבר על הנושא בוועידה השנתית שנבחר על ידי נציגי בני הנוער במדינה.

<יהל קירשנר: זה גם קצת מתחבר לדבריה של תהל.

<יהל קירשנר: הנושא שנבחר הוא חיבור בין שונים.

מירב בן ארי: דיברנו על זה גם בנוער הלהט"ב.

<יהל קירשנר: נכון.

<יהל קירשנר: הנושא נבחר על ידי מאות בני נוער שבאו וייצגו מאות ואלפי בני נוער.

<יהל קירשנר: זה נושא שעלה ונראה כמה שנושא בוער, החיבור הזה בין כל ההבדלים.

<יהל קירשנר: אנחנו מבקשים לקדם מפגשים שנתיים של שיח בין קבוצות אוכלוסייה שונות ולא מפגש אחד אלא כמה מפגשים כדי שזה יהיה משהו עקבי שיוכל להיפתח לאחר מכן שיח לא חד פעמי.

יעקב מרגי: אני מברך על זה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם שאם יש קבוצות שבאמת פעם רצו להתבדל והסתכלו מהצד על חלקים אחרים בחברה הישראלית, הרי שלאחרונה גם לשולחן הוועדה הגיעו.

יעקב מרגי: גם התאחדות הסטודנטים הגיעה ביוזמה.

יעקב מרגי: זה עד כדי כך שניתנות מלגות לקבוצות אחרות בחברה הישראלית כדי לעודד את ההידברות וכדי להכיר.

יעקב מרגי: אני חושב שאי אפשר לחיות יחד כשאתה לא מכיר את השכן שלך ועוד יותר כשאתה בתוך בית הספר שלך ואפילו בתוך הכיתה, אנחנו לא מכירים אחד את השני.

יעקב מרגי: אני חושב שהפלת מחיצות זה הדבר החשוב ביותר.

יעקב מרגי: תבורכו על זה וטוב שאתם מובילים קו כזה בתכנית העבודה השנתית שלכם, אם אפשר לקרוא לזה תכנית עבודה.

יעקב מרגי: אני חושב שזאת תכנית עבודה על כל המשתמע מכך.

יעקב מרגי: חבריי, רבותיי סביב השולחן, שמעתם פחות או יותר את הדברים.

מירב בן ארי: דיברנו בנושא גם בדיון שקיימנו על נוער הלהט"ב.

מירב בן ארי: אני שואלת איך בדיוק זה הולך להיות.

מירב בן ארי: האם אתם צריכים שוועדת החינוך תפנה לבתי הספר?

מירב בן ארי: הרי זה נושא של מועצת התלמידים.

מירב בן ארי: לפני כמה דקות מישהי אמרה כאן שלעתים למועצת התלמידים אין מספיק שיניים.

מירב בן ארי: איך בעצם אתם הולכים לקדם את נושא ההידברות בתוך בתי הספר?

<אליאב בטיטו: אנחנו באמת פונים לוועדת החינוך לצאת בקריאה משותפת אתנו, אם זה לשר החינוך ואם זה לבתי הספר ברחבי הארץ, לקיים מפגשים בין מגזרים, בין רבדים שונים באוכלוסייה, בין קבוצות אוכלוסייה שונות.

<אליאב בטיטו: לא הגיוני שתלמיד מהכיתה שלי, חבר מהכיתה שלי, לא יפגוש בחייו נער מהמגזר הערבי או לצורך העניין נער מהמגזר החרדי.

<אליאב בטיטו: זה דבר שלא יכול להתקיים.

יעקב מרגי: מה מונע מכם ליזום מפגשים כאלה?

<אליאב בטיטו: אנחנו כמועצת התלמידים עושים את המפגשים האלה.

<אליאב בטיטו: אני באתי ממחוז צפון, בשנה שעברה הייתי יושב ראש מחוז צפון, וקיימנו את זה.

<אליאב בטיטו: באמת נקיים את זה בכל רחבי הארץ.

<אליאב בטיטו: הרעיון הוא שאנחנו לא רוצים שזה ייגמר במסגרת 32 אלף נציגי המועצות.

<אליאב בטיטו: אנחנו רוצים שזה יגיע לכלל בני הנוער ואת זה אפשר לעשות בעזרת בתי הספר.

<אליאב בטיטו: אם לצורך העניין שר החינוך עכשיו יחליט ויודיע שהשנה מבחינתו הוא מקדם הידברות בין מגזרים וכל בית ספר ברחבי הארץ יפגוש - לא למפגש אחד אלא לפחות לשניים-שלושה מפגשים במהלך השנה – קבוצות אוכלוסייה שונות, זה צעד שמאוד יכול להוביל לקראת הקידום של הדבר הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה לחדד.

מירב בן ארי: אמרתי, לא נזרוק כאן סיסמאות.

מירב בן ארי: האם יש לכם תכנית סדורה?

מירב בן ארי: האם יש לכם פגישה עם השר?

מירב בן ארי: האם כשאתה בא לבית ספר ואומר לו שאתה רוצה השנה כמועצת התלמידים לקדם נושא, האם יש לך תכנית ואתה יכול לומר לבית הספר שזאת התכנית ולבקש את שיתוף הפעולה?

מירב בן ארי: או אולי אתה מצפה שבית הספר ימציא תכנית.

<אליאב בטיטו: לא.

<אליאב בטיטו: יש לנו תכנית ואנחנו גם מיישמים אותה מספר שנים.

<אליאב בטיטו: הרעיון הוא להרחיב את התכנית ולא להשאיר אותה במסגרת מועצות התלמידים אלא להגיע לכלל בני הנוער.

<אליאב בטיטו: לצורך העניין יש את בית יגאל אלון, כאשר מחוז צפון עושה את זה מספר שנים, מפגשים בין מגזרים.

<אליאב בטיטו: זאת תכנית אחת.

<אליאב בטיטו: הרעיון הוא שכל בית ספר יפגיש בין מגזרים.

<אליאב בטיטו: את התכניות יש לנו.

<אליאב בטיטו: אנחנו כבר עושים אותן וזה לא משהו שצריך לחדש.

<אליאב בטיטו: בסך הכול צריך להרחיב אותן ולהוציא אותן אל הפועל בכל בתי הספר.

<אליאב בטיטו: לגבי פגישה עם השר.

<אליאב בטיטו: אנחנו נפגשים אתו בעוד שבוע וחצי, ב-5 באוגוסט, ונעלה בפניו גם את הנושאים שהעלינו כאן.

<אליאב בטיטו: הרעיון הוא שוועדת החינוך תצא בקריאה משותפת אתנו כמועצת התלמידים והנוער הארצית כגוף שמייצג את כל בני הנוער.

<הדרה רוזנבלום: אני ממשרד החינוך, מינהל חברה ונוער.

<הדרה רוזנבלום: אני מפקחת ארצית על כל הנושא של מנהיגות נבחרת וייצוגית.

<הדרה רוזנבלום: האמת שלשמחתנו לפני שנה שר החינוך היוצא הקים תקנת מפגשים עם סכום סמלי.

<הדרה רוזנבלום: הבעיה היא שבאמת הסכם הוא מאוד סמלי.

<הדרה רוזנבלום: יש תכניות ואנחנו כן מעודדים את זה אבל שוב, אני אחזק את מה שאמר למשל עומר, אם מודדים בסוף השנה והפרסומים הם רק על הציונים, איזה בית ספר מצליח בציונים יותר או פחות, למה שהוא יבזבז חמישה ימי לימודים ויעשה מפגשים ויוציא כסף על אוטובוסים כאשר בסופו של דבר הכי טוב היה להישאר בבית הספר וללמוד יותר מתמטיקה ואנגלית או ספרות ולא להיפגש עם העיר הסמוכה או עם הנער מבית ספר אחר?

<הדרה רוזנבלום: אנחנו בהחלט מאמינים, ודיברנו על זה במשרד והמשרד תומך בזה, שמפגש זה לא לסמן וי וגמרנו אלא לעשות לפחות שלוש-חמש פגישות כדי שאפשר יהיה לעבד את הדברים ולהתקדם אתם.

יעקב מרגי: אמר עומר בר שהוא רוצה לשים דגש ונתן כובד משקל לנושא הערכי, לערכים בבית הספר.

יעקב מרגי: לא תמיד חייבים לבוא ולומר על חשבון מה.

יעקב מרגי: כאשר אני אמרתי בפתיח שאני לא רוצה לעשות סקר איזה מקצועות לבטל כי אני כבר יודע מה תהיה התשובה, אבל אמרתי בכוונה שאולי הגיע הזמן שיהיה מקצוע גג שיאגד בתוכו כמה מקצועות שמצד אחד אנחנו לא רוצים לוותר עליהם ומצד שני לא צריכים את כולם.

יעקב מרגי: צריך את המנהיג, את המוביל, את מי שיהיה לו האומץ לקחת את זה ולתת לזה את ההגדרה של החינוך הערכי.

יעקב מרגי: יש לי דוגמאות אבל אני בכוונה לא מציין אותן כי ברגע שאני אומר באיזה מקצועות מדובר, יתפתח כאן דיון בו אני לא רוצה.

יעקב מרגי: אם זה כל כך חשוב וזה מה שמוציא אותך לחברה עם כלים, עם איכויות ועם חוסן וזה תורם לחברה לא פחות מדברים אחרים, יכול להיות שהגיע הזמן לחשוב על זה.

יעקב מרגי: אם הגענו למסקנה שהמפגשים האלה הם חשובים ואני צריך אותם והחינוך הערכי הוא לא פחות כלי עבודה בארגז הכלים שהמדינה מספקת לתלמיד לצאת לחיים וזה לא פחות חשוב ממקצועות כלשהם שהוא לומד, יכול להיות שהגיע הזמן לעשות חושבים.

יעקב מרגי: אני מקווה שאני מסביר את עצמי נכון.

יעקב מרגי: אני יכול לתת דוגמאות רבות שאנחנו עושים במערכת החינוך ולא שואלים על חשבון מה, בגלל שמנהל בית הספר רוצה, בגלל שהאג'נדה היא כזאת ובגלל שמישהו רוצה.

יעקב מרגי: זה לא שחור-לבן.

<הדרה רוזנבלום: ברור שזה לא שחור-לבן אבל אנחנו בהחלט היינו מאוד רוצים שירחיבו את המעשה וזה באמת מדבר גם על דתיים וחילוניים וגם על יהודים ולא יהודים.

יעקב מרגי: כל השונה.

יעקב מרגי: האחר הוא אני.

<הדרה רוזנבלום: נכון.

יעקב מרגי: אבל שזזה לא יישאר בגדר סיסמה.

<הדרה רוזנבלום: זאת לא סיסמה, אבל בהחלט צריך להרחיב את היריעה.

<הדרה רוזנבלום: שלא לדבר למשל על לימודי ערבית בגיל יותר צעיר אולי של היהודים ולימודי עברית בגיל יותר צעיר של אלה שלא דוברי עברית כדי שבסופו של דבר יוכלו לדבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי מבין התלמידים רוצה להתייחס?

<נוי קריאף: אני ממחוז חיפה, סגנית היושב ראש.

<נוי קריאף: אני מהעיר נשר, לומדת בתיכון מקיף נשר.

<נוי קריאף: כמו שכבר נאמר, המועצה הארצית מאוד רוצה לחזק את החינוך הערכי לצד החינוך להישגים, לעידוד למידה משמעותי, מה שמאפשר לבוגר מערכת החינוך להיות אזרח מעורב ומשפיע בסדר היום במדינה.

<נוי קריאף: התלמידים מרגישים שערכים כמו אהבת המולדת והמורשת ופעילות התנדבותית נדחקים הצידה לצד המרדף אחרי הציונים.

<נוי קריאף: המרדף הזה גורם ללחץ, גם להגברת הפערים החברתיים וזה בעצם דוחק את החינוך הבלתי פורמלי לשוליים והחברה הישראלית מאבדת את הערכים הבסיסיים של התושבים שלה דבר המהווה הפסד גדול.

<נוי קריאף: אנחנו מאמינים כי תוספת תמיכה בתנועות הנוער תגדיל את מספר המשתתפים מקרב בני הנוער מעוטי יכולת ותביע תמיכה בחינוך הבלתי פורמלי ובפעילות התנדבותית חברתית.

<נוי קריאף: אנחנו מאמינים שתמיכה ברצף חינוכי מבוקר עד ערב תוביל לצמיחת בוגרי מערכת חינוך שרוצים לתרום לחברה הישראלית.

<נוי קריאף: נושא נוסף שאני רוצה להעלות.

<נוי קריאף: בימים האחרונים אנחנו שומעים שרוצים לקצץ בתקציב החינוך דבר שעומד לפגוע משמעותית בתנועות הנוער ובארגוני הנוער הבלתי פורמליים.

<נוי קריאף: הקיצוץ פוגע בכל התשתיות עליהן מבוססת המדינה.

<נוי קריאף: זאת פגיעה ישירה בעתיד שלנו, של בני הנוער והאזרחים העתידיים.

<נוי קריאף: אנחנו דורשים וקוראים למשרדי הממשלה לשקול שנית את חלוקת תקציב המדינה במטרה להרחיב את תקציב החינוך.

<נוי קריאף: עדיין לא סיימנו את המאבקים על מורי ומורות הקבלן ונושא הצפיפות בכיתות וכבר יש לנו גזרות נוספות לגבי תקציב החינוך.

יעקב מרגי: תשאירי לנו משהו לעשות במשך השנה.

<נוי קריאף: מועצת התלמידים והנוער הארצית עוקבת בדאגה אחרי הנושא הזה ונמשיך לפעול למניעת קיצוצים במערכת החינוך ונחתור להגדלתם.

מירב בן ארי: אני חייבת לשאול לגבי הפעילות ההתנדבותית עליה דיברת, המחויבות האישית בבית הספר שלכם.

<הדרה רוזנבלום: כבר אין יותר מחויבות אישית.

<הדרה רוזנבלום: זה נקרא התפתחות אישית.

מירב בן ארי: לא משנה.

מירב בן ארי: זאת אותה גברת.

מירב בן ארי: באיזה כיתה עושים מחויבות אישית?

<נוי קריאף: מכיתה י' עד י"ב.

<נוי קריאף: שלוש שנים.

יעקב מרגי: זאת חובה?

<נוי קריאף: כן.

<קריאה: כמות השעות לכל כיתה משתנה.

מסעוד גנאים: זה מה שמכונה בגרות חברתית או לא קשור?

מירב בן ארי: אפשר זה ואפשר זה.

<הדרה רוזנבלום: לא כל אחד יכול לעשות ולכן יש פתרון אחר.

<ים אברהמי: אני בדיוק סיימתי ללמוד תיכון.

<ים אברהמי: אני ממודיעין.

<ים אברהמי: אני לומדת בבית ספר דמוקרטי.

<ים אברהמי: אני אדבר מעט על הפן האישי שלי בנוגע לכל הנושא של לימודים חברתיים פוליטיים, נושא שכמעט לא נוגעים בו במערכת החינוך הממלכתי.

<ים אברהמי: לי אישית כתלמידה במערכת החינוך הדמוקרטית, שזה משהו קצת שונה, יצא לי ללמוד במהלך שלוש השנים שעתיים בשבוע מרחב פוליטי.

מירב בן ארי: את למדת בתיכון דמוקרטי?

<ים אברהמי: כן.

<ים אברהמי: מרחב פוליטי, בעצם שעתיים בשבוע שאנחנו יושבים עם אחד מהמורים שלנו, כל פעם מורה אחר, שמרצה על דעה פוליטית שונה ועל כל מה שכולל אותה בנוסף ללמידה של כלים פוליטיים נוספים.

<ים אברהמי: לדוגמה, השנה הייתה שנת בחירות, אז היה מדגם בקרב שמונים חבר'ה שלומדים אצלנו מכיתה י' עד י"ב כדי לראות מה הדעה שרווחת אצלנו בבית הספר לפחות מבחינה פוליטית.

<ים אברהמי: אני חושבת שאין לזה חשיבות מספקת בכל בתי הספר התיכונים הממלכתיים וזה דבר שאי אפשר לצאת אתו החוצה בלי לדעת כלום.

<ים אברהמי: אני מכירה בני נוער רבים מכל רחבי הארץ שאין להם מושג.

יעקב מרגי: הם יודעים מה הם בוחרים אבל לא יודעים מה זה.

<ים אברהמי: בדיוק.

<ים אברהמי: הם לא יודעים מה זה גוש ימין, הם לא יודעים מה זה גוש שמאל, אין להם מושג מה זה קפיטליזם, מה זה סוציאליזם, הם לא יודעים על מה מדובר.

<ים אברהמי: הם נמצאים במצב שהם יצאו להצביע ולא ידעו מה זה.

יעקב מרגי: את יודעת שזה לא אמור רק לגבי התלמידים.

<ים אברהמי: אמרו לי אבל אנחנו כאן ויש לנו אופציה להשפיע.

יעקב מרגי: את יודעת כמה חברי כנסת מתנגדים ליוזמת ג'נבה והם אפילו לא מכירים אותה?

<ים אברהמי: יש לנו אופציה להשפיע דרך מערכת החינוך.

<ים אברהמי: אפילו שעה שבועית, שלא תהיה פעם בשבוע אלא אפילו פחות, שעה חודשית, שתעסוק בנושאים פוליטיים ותיפתח לדיון בקרב בני נוער בגילאים הראויים והמתאימים שנמצאים לפני גיוס לצבא, שנמצאים לפני מערכת בחירות שקורית פעם בארבע שנים ובשנים האחרונות פעם בשנתיים.

<ים אברהמי: אני באמת חושבת שיש לזה חשיבות מאין כמוה.

<ים אברהמי: הלמידה קורית הרבה דרך אקטואליה.

<ים אברהמי: אנחנו אישית היינו פותחים עיתונים, את כל העיתונים.

יעקב מרגי: את מפתיעה אותי.

יעקב מרגי: כשאני מסתובב היום, הדבר שאני רוצה להסתיר זה את העובדה שאני פוליטיקאי.

יעקב מרגי: אתם רוצים להשקיע בכיוון הזה.

יעקב מרגי: זה חשוב.

יעקב מרגי: רבותיי, פוליטיקה היא לא מילה גסה.

מירב בן ארי: אם ילמדו את זה, יבינו.

<ים אברהמי: כמובן ממש חשוב לי להמשיך את הקשר המאוד מאוד טוב שנוצר לנו בחודשיים האחרונים.

<ים אברהמי: אנחנו מבקרים כאן בכנסת באופן כמעט קבוע, שלוש פעמים בשבוע, ואני יכולה להגיד שאוסף המדבקות אישור האלה מאוד גדל אצלי.

יעקב מרגי: מתי את לומדת?

<ים אברהמי: אני סיימתי את הלימודים שלי.

<ים אברהמי: אני לפני גיוס.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתם מרגישים שמלמדים אתכם איך ללמוד?

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נקודה לדיון.

מירב בן ארי: אפשר אולי לעשות כאן יום לימודים פוליטי.

מירב בן ארי: גם כך אתם נמצאים בכנסת.

מירב בן ארי: את לומדת בבית ספר דמוקרטי ויש לך שעתיים בשבוע מרחב פוליטי אבל אולי נעשה במסגרת הפעולות המשותפות שלנו יום שהוא יום לימודים פוליטי.

יעקב מרגי: למירב יש כל כך הרבה רעיונות.

יעקב מרגי: הוספת לה עוד אחד.

מירב בן ארי: אתה מביא לכאן תלמידים וקצת מלמד אותם.

<ים אברהמי: אני יכולה להגיד שאפילו סיור בכנסת בו יחויב כל תלמיד במדינת ישראל, יעזור לכולם.

יעקב מרגי: את מתפרצת לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: יש תכנית כזאת.

יעקב מרגי: לא?

יעקב מרגי: הפער בין המציאות האמיתית בכנסת לבין מה שנתפס אצל האזרח מן השורה שלא יורד לפרטים, הוא גדול.

יעקב מרגי: בשבילו הכנסת זה אותו קרקס אותו הוא רואה בערוץ 99 והוא חושב שזאת תכליתה ומהותה של הכנסת.

יעקב מרגי: באמת אין לו למה לאהוב פוליטיקה ולמה לאהוב את הכנסת.

יעקב מרגי: אני הצעתי ליושב ראש להפסיק לשדר חלק גדול מהדיונים המשמימים במליאה כי זה לא עיקר הכנסת.

יעקב מרגי: העיקר בוועדות הכנסת זאת חקיקה שמתחילה בוועדות מ-8:00 בבוקר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאם היה לוח משדרים – לא בשידור חי – מתוך ועדות הכנסת, היו יורדים לתכנים ושומעים את העמדות, יורדים למושגים, הרושם ותפיסת העולם הייתה אחרת.

יעקב מרגי: ברגע שאכפת לך מהמחוקק שלך, מהממשלה שלך, מבית המשפט שלך, אתה אוטומטית אזרח יותר מועיל, אזרח יותר גאה במה שאתה עושה ותורם יותר לחברה.

<ים אברהמי: זאת הנקודה שהעליתי.

<ים אברהמי: אני מאמינה שמה שאתה אומר זה נכון אבל לא קיימת לזה התייחסות במערכת החינוך.

יעקב מרגי: לקחנו לתשומת לבנו.

<ים אברהמי: זה יפה, אבל אנחנו לא עומדים מעבר לזה.

<סאמי ביבאר: אני מינוח-ג'ת, מחוז הצפון, ואני הנציג הדרוזי במועצה הארצית.

<סאמי ביבאר: אני עולה לכיתה י"ב.

<סאמי ביבאר: חבריי כאן דיברו על שילוב בני נוער בתוך מסגרות ובתוך פרויקטים ועל הקמת מפגשים רב תרבותיים.

<סאמי ביבאר: אני אדבר כאן על לימוד בתוך הכיתות ועל לימוד בבתי הספר על תרבויות שונות, על מסורת של דתות.

<סאמי ביבאר: למשל בית הספר שלי שהוא דרוזי, אני לא לומד על המסורת היהודית ומהי יהדות אני לא לומד מהי מסורת ערבית, מהי מסורת נוצרית או מוסלמית.

<סאמי ביבאר: אני צריך ללמוד גם על המסורת של החברה הישראלית ועל שאר הדתות.

<סאמי ביבאר: כאן אנחנו מדברים על החיבור בין שונים ועל הרב תרבותיות ואנחנו צריכים ליישם את זה גם בתוך בית הספר ולא רק במפגשים.

יעקב מרגי: אני מודה לכם.

יעקב מרגי: אני לא מסיים את הדיון אלא מעביר את ניהול הישיבה לחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: אני חייב לקפוץ לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות - זה חלק מהעבודה הפרלמנטרית שלנו – כי יש הצעה לסדר שאני העליתי אותה ואם אני לא אהיה שם, היא לא תידון, בנושא שילוב של חרדים וערבים בשוק התעסוקה.

יעקב מרגי: אני מודה לכם.

יעקב מרגי: יתכן שאני עוד אספיק לחזור אבל אתם בידיים נאמנות.

יעקב מרגי: אין לי ספק שהסיכומים שיצאו תחת ידיה של חברת הכנסת בן ארי יהיו התחלה של משהו אתו נמשיך לעבוד במהלך שנת הלימודים.

יעקב מרגי: שוב, תודה.

יעקב מרגי: (היו"ר מירב בן ארי)

מירב בן ארי: סאמי, מה אתה לומד למשל בתנ"ך?

<סאמי ביבאר: אני לומד דברים בסיסיים, ממש בסיסיים.

<סאמי ביבאר: אני לומד על סיפור העלייה ממצרים.

מירב בן ארי: אין לך בגרות בתנ"ך?

<סאמי ביבאר: אין לי בגרות בתנ"ך.

<סאמי ביבאר: אני עושה יחידה אחת שהיא תנ"ך והיא משולבת עם עוד מקצוע.

<סאמי ביבאר: אני לומד ספרות אבל אני לא לומד תנ"ך אלא רק מה שאני צריך לדעת.

<סאמי ביבאר: אני לומד מה שאני צריך להיבחן עליו אבל לא מה שיעזור לי עכשיו לשבת עם אליאב שאני מכיר מעל לשנה ולדעת מה המסורת שלו, מה התרבות שלו, במה הוא מאמין ומה הוא רוצה מהחיים בכלל.

<סאמי ביבאר: בבית הספר שלי אני לא לומד את זה.

<סאמי ביבאר: אם מחר אני אפגש עם בן נוער שהוא מוסלמי, אני לא אדע להשתלב אתו ובתרבות שלו ואני כן צריך להשתלב.

<סאמי ביבאר: לפני המפגשים אנחנו צריכים בתוך בתי הספר ללמוד מהי התרבות של השונה, מהי התרבות של השונה מאתנו, וזה מה שייצור חיבור בין השונים.

מירב בן ארי: אני צריכה לשאול אותך עוד משהו שאני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול לגבי הבגרות בבית הספר שלך – תיכון ינוח-ג'ת – לגבי תכנית הלימודים שלך.

מסעוד גנאים: הוא מתיכון ינוח-ג'ת.

מסעוד גנאים: בבית ג'אן יש היום מאה אחוזי הצלחה בבגרות.

מירב בן ארי: הוא מבית ג'אן?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: הוא מינוח-ג'ת.

מירב בן ארי: אם יש אוכלוסייה שאני מכירה טוב, זאת אוכלוסיית הדרוזים.

מירב בן ארי: גם הייתי מש"קית חינוך של 244 ו-299.

מירב בן ארי: תאמין לי שאני מכירה.

מירב בן ארי: אני מודה שהסמינריון שלי היה בנושא הדת הדרוזית.

מירב בן ארי: זה עוד פעם מטריד אותי כי אתה אומר שבעצם תכנית הלימודים שלך שונה מתכנית הלימודים שלו.

מירב בן ארי: חשבתי שיש נושאים מסוימים אבל אני רואה שבאופן גורף יש הבדל.

מסעוד גנאים: למשל לימודי ליבה.

מסעוד גנאים: מתמטיקה, מדעים.

מירב בן ארי: היסטוריה.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: היסטוריה לא.

<סאמי ביבאר: אנחנו לומדים היסטוריה אחרת.

מירב בן ארי: מה זה היסטוריה אחרת?

<סאמי ביבאר: היסטוריה אחת אבל נקודות מבט שונות.

<הדרה רוזנבלום: אבל זאת היסטוריה אחרת.

מירב בן ארי: מה זה היסטוריה אחרת?

מירב בן ארי: מלחמת העולם השנייה, יש לה שתי היסטוריות?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: את זה הם מלמדים.

<סאמי ביבאר: אנחנו לומדים את זה אבל יש נושאים שאנחנו לא לומדים והמגזר הערבי או המגזר היהודי כן לומד אותם.

<סאמי ביבאר: מה שצריך להיות, צריכה להיות היסטוריה אחידה שכל בתי הספר ילמדו אותה ולא שאני אלמד היסטוריה אחת ואליאב מחר ילמד היסטוריה אחרת או מישהו מאום אל פאחם שאני מכיר ילמד היסטוריה אחרת.

<סאמי ביבאר: כולנו צריכים ללמוד את אותה היסטוריה שהיא ההיסטוריה שלנו.

מירב בן ארי: לעולם יש היסטוריה אחת.

<סאמי ביבאר: אבל יש נושאים.

<קריאה: יש נקודות מבט.

מסעוד גנאים: אם תרשי לי כבוד היושבת ראש.

מסעוד גנאים: אני מברך על כל מפגש ועל כל דיאלוג.

מסעוד גנאים: אני אומר את זה גם כמורה כאשר בתיכון הייתי גם רכז חינוך חברתי והדברים האלה לא זרים לי.

מסעוד גנאים: יזמתי אותם אלא שהבעיה היא שלא הכינו טוב את התלמידים למפגשים כאלה ועל איזה רקע להשתית אותם.

מסעוד גנאים: אני כמורה להיסטוריה ורכז חינוך חברתי הבאתי לדוגמה תלמידים מבית ספר תיכון שלי למשל, כיתה י"א, והם נפגשו עם תלמידי כיתה י"א יהודים, מיד מדברים על הנכבה, מיד מדברים על השואה, מיד הסכסוך וזהו, הביתה, נגמר העניין.

מסעוד גנאים: נתתי דוגמה איך דיאלוג ייכשל.

מסעוד גנאים: נכון, אנחנו חיים באווירה קשה מאוד.

מסעוד גנאים: אתם לא חיים בבועה אלא אתם כמונו חשים, מרגישים ומושפעים אבל יש אווירה אלימה מאוד אם זה במזרח התיכון ואם זה גם בישראל, אווירה פוליטית וצבאית מכל הבחינות וכולנו מושפעים כי אנחנו חשופים לדברים האלה.

מסעוד גנאים: אני חושב שמפגשים כאלה ודיאלוג כזה צריך להיות מושתת על איך לדעת את האחר הבן אדם, מה המשותף, מה השאיפות שלו, מה החיים היום יומיים שלו, מה העתיד שלו.

מסעוד גנאים: דברים כאלה, כאשר מתחילים בהם, אנחנו יכולים לבוא ואנחנו צריכים לבוא לנקודת השוני והמחלוקת.

מסעוד גנאים: זה בלתי נמנע אבל על איזה בסיס להשתית את זה?

מסעוד גנאים: החברה בישראל היא חברה הטרוגנית, הייתי אומר מסוכסכת, משוסעת ולכן על בתי הספר, לפי דעתי, על מערכת החינוך לדאוג לדיאלוג כזה בין הרבדים השונים, אם אלה ערבים, יהודים, חרדים, כל הזרמים האלה.

מסעוד גנאים: נכון, יש נקודה שנגעה בה הדרה ולצערי הרב במערכת החינוך, וגם בבתי הספר, מעדיפים את העניין של ההישגיות ושל הציונים ושל הבגרות.

מסעוד גנאים: לא מעניין אותם דבר אחר.

מסעוד גנאים: לדעתי זה גורם להתאבדות של החינוך.

מסעוד גנאים: אנחנו צריכים לחזור לחינוך, למערכת החינוך, להחזיר אותה כך שהוא תחנך ותחנך לערכים.

מסעוד גנאים: יש אמרה שאני תמיד מצטט אותה ולא מרפה ממנה.

מסעוד גנאים: מישהו חכם, אני לא יודע אם זה היה איינשטיין, שאמר: מה זה חינוך?

מסעוד גנאים: חינוך הוא כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.

מסעוד גנאים: אתה יכול לשכוח את כל החומר שלמדת אבל את הערכים, את מה שמקנה לך בית הספר בעולם הזה אתה לא תשכח.

מסעוד גנאים: הילדים האלה, התלמידים האלה, הם הגברים, הן הנשים של העתיד.

מסעוד גנאים: למה מכינים אותם, כדי שיהיו פקידים?

מסעוד גנאים: כדי שבסוף יקבל משכורת?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: אני רוצה לבנות את האדם שיש בו ורוצה להכין אותו לחיים.

מסעוד גנאים: לכן לדעתי את המסעות האלה או התכנית הזאת, דיאלוג וביקורים משותפים בין כל הרבדים, בין כל השכבות השונות בחברה הישראלית, זה דבר מבורך שמשרד החינוך צריך לדאוג לו.

מסעוד גנאים: בקשר לתכניות הלימוד, יש תכנית לימוד.

מסעוד גנאים: גם החינוך הערבי הוא חלק מהחינוך הממלכתי במדינת ישראל אבל יש ייחודיות מסוימת במקצועות מסוימים.

מסעוד גנאים: למשל, היסטוריה, אני הייתי מורה להיסטוריה ולימדתי על מלחמת העולם הראשונה, השנייה, על השואה, על ההיסטוריה היהודית אבל גם יש היסטוריה ערבית והאיסלאמית, אם זה בתקופת הנביא וחליפים ואחר כך אם זה בתקופת העותמנים והתקופה החדשה, וזה לפי דעתי טבעי.

מסעוד גנאים: כל אחד צריך ללמוד על עצמו אבל הוא גם צריך לדעת על האחר.

מסעוד גנאים: אני למשל למדתי תנ"ך והיום אני יודע שבבתי הספר הערביים לומדים ספרות עברית.

מסעוד גנאים: נדמה לי שמכיתה ג' או ד' לומדים עברית.

<קריאה: מכיתה ב'.

מסעוד גנאים: אני מדבר על בתי הספר הערביים.

מסעוד גנאים: אנחנו כערבים מכירים את היהודים טוב אבל הם לא מכירים אותנו משום שאנחנו לומדים אותם ולומדים עליהם.

מסעוד גנאים: את התנ"ך למדתי בבית ספר.

מסעוד גנאים: בזמני – אני מתכוון לשנות ה-80 – הייתה חובה אבל היום זאת לא חובה אבל אני יודע שהם לומדים קטעים מהתנ"ך ומהספרות העברית.

מסעוד גנאים: בקיצור, החינוך הוא גם לדעת את האחר וגם להכיר בו משום שבלי הכרה באחר שאתה מכיר בקיומו וכי הוא לגיטימי, נכון, אתה שונה ממנו, אתה חלוק עליו בהרבה נקודות, אבל צריך להכיר אותו ולדעת איך לחיות אתו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: עדן.

<עדן סניור: אני ממושב נורדיה.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: את נורדיה אני מכירה מצוין.

מירב בן ארי: אני אאפשר לך אחר כך, אבל קודם אני רוצה לשמוע את הפריפריה של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: כל הדיון אני שומעת על מרכז הארץ ואני רוצה לשמוע על הפריפריה.

<אושר גורלשוילי: יושב ראש מועצת הנוער של לוד.

<אושר גורלשוילי: הייתי יושב ראש נוער וקהילה של מחוז מרכז ונציג של הנוער החרדי.

<אושר גורלשוילי: סיימתי עכשיו שמינית.

מירב בן ארי: מה התכניות שלך?

<אושר גורלשוילי: ללכת לישיבה גבוהה דתית לאומית.

<אושר גורלשוילי: אחרי מספר שנים אני כנראה אתגייס לצבא.

מירב בן ארי: אחרי מספר שנים בישיבה.

<אושר גורלשוילי: אחרי מספר שנים בישיבה גבוהה.

<אושר גורלשוילי: כמובן אתגייס למקום שהוא מסודר בשבילנו ולא למקום שלא מתאים, אבל אני כן אתגייס.

<אושר גורלשוילי: למרות דעותיי האישיות, אני מייצג כאן את הנוער החרדי וחשוב לי מאוד לומר שעלו כאן נושאים – כמו שאמרה הבחורה מפלך – שחשוב מאוד שיהיו איזושהי תכנית ליבה משותפת לכולם.

<אושר גורלשוילי: כאחד שמכיר את הציבור החרדי מקרוב, גדל אתו ומשוחח אתו יום ים, אני יכול לומר לכם שהציבור החרדי לא מעוניין בתכניות שלא הוא יצר אותן ושלא הוא בחר אותן.

<אושר גורלשוילי: זאת אומרת, כמו שאמרנו כאן מטרת בית הספר הממלכתי או הממלכתי-דתי באמת להכניס ערכים ובעצם בחברה החרדית באמת בחרו את הערכים שלהם.

מירב בן ארי: באיזה תיכון למדת?

<אושר גורלשוילי: אני למדתי בישיבת נחלים אבל תסמכי עלי שאני בר סמכא לדבר.

מירב בן ארי: בהחלט.

מירב בן ארי: סתם התעניינתי.

מירב בן ארי: אני מקשיבה קשב רב למה שאתה אומר.

<אושר גורלשוילי: החברה החרדית בחרה לעצמה את הנושאים בהם היא רוצה להתמקד.

<אושר גורלשוילי: השאיפות שלה והמטרות שלה, לפיהן היא בנתה תכנית לימודים.

<אושר גורלשוילי: בכל בית ספר חרדי לומדים מתמטיקה, לומדים קצת אנגלית, אני לא יכול להגיד לך שהם יכולים ללכת עכשיו לטכניון אבל אני יכול להגיד לך שהם יכולים לחיות בחברה שלנו.

<אושר גורלשוילי: רואים שעכשיו, משהוקמו מכללות, הציבור החרדי כן נוהר למכללות האלה.

<אושר גורלשוילי: הציבור החרדי רוצה להתפתח ורוצה לגדול.

מירב בן ארי: ציבור נוהר, זה משפט שצריך להיזהר בו.

<אושר גורלשוילי: אני אומר בוודאות ואני אסביר מה אני אומר.

<אושר גורלשוילי: יש חלק מאוד גדול בציבור החרדי שרוצה לצאת ולעבוד.

<אושר גורלשוילי: כשאני אומר ציבור, זה ציבור ממש.

מירב בן ארי: זה ברור לי.

מירב בן ארי: אגב, אני רוצה להגיד לך שאני חברה גם בוועדת החוץ והביטחון ושם שמענו מראש אכ"א שאחראי על כוח אדם שגם בהתגייסות לצבא בשנתיים האחרונות יש גיוס יפה.

מירב בן ארי: השאלה שלי בה אני רוצה שתתמקד יותר היא האם התיכון בו אתה לומד מכשיר אותך לעבוד במשק ונותן לך כלים שמקבל כל בחור בן 18 שסיים לימודיו ויש לו חצי שנה עד לגיוס?

מירב בן ארי: אתה מרגיש שאתה יכול לעבוד בכל מקום ואף שער לא נסגר בפניך?

מירב בן ארי: תגיד לנו מבחינת החיבור בין התיכון לחיים האזרחיים במדינת ישראל.

<אושר גורלשוילי: בניגוד לבתי ספר חרדים או דתיים לאומיים, לבית הספר החרדי יש שאיפה אחרת.

<אושר גורלשוילי: אם לבית הספר הדתי לאומי או לבית הספר החילוני יש שאיפה להוציא את הבחור לאוניברסיטה או למכללה או למקום בו יקבל השכלה גבוהה ויתפתח, ההשכלה הגבוהה שלנו היא ש"ס ומשנה.

<אושר גורלשוילי: זאת אומרת, משנה ותלמוד.

<אושר גורלשוילי: לכן בית הספר מכין אותך לחיים אליהם אתה מכוון.

מירב בן ארי: אתה מדבר על זכות הבחירה.

מירב בן ארי: לבחור בעבודה, זה קצת יותר קשה כאשר אתה יוצא מהתיכון.

<אושר גורלשוילי: הוא קצת יותר קשה, נכון, כי אין בגרות.

מירב בן ארי: אתה לא עשית בגרות.

<אושר גורלשוילי: אני במקרה עשיתי כי למדתי בבית ספר דתי לאומי אבל הציבור החרדי לא עושה בגרות והוא בעצם לא דוגל בזה כי הוא לא דוגל במערכת של השכלה גבוהה כללית.

מירב בן ארי: תודה.

<עודד גדדי: אני לומד בישיבה.

<עודד גדדי: כרגע אני עובר לישיבה גבוהה.

<עודד גדדי: סיימתי ישיבה קטנה, למדתי בזיכרון עזר, בגאולה ואני עובר לישיבה גבוהה בבני ברק.

<עודד גדדי: אני וחבריי מדריכים בארגון פרחי הדגל.

<עודד גדדי: האמת היא שלא הכנתי כאן משהו לומר.

מירב בן ארי: אני אשאל אותך שאלה ואם תוכל, תענה.

מירב בן ארי: ספר לנו קצת, גם לי וגם לנוכחים, על התיכון בו למדת.

<עודד גדדי: לא למדתי בתיכון.

<עודד גדדי: למדתי בתלמוד תורה, בישיבה קטנה ועכשיו אני עובר לישיבה גבוהה.

מירב בן ארי: מה עושים בישיבה קטנה?

<עודד גדדי: עיקר הלימודים בישיבה קטנה הם ללמוד גמרא, ללמוד תורה.

<עודד גדדי: בתלמוד תורה יותר למדנו תנ"ך, חומש, כמובן מקצועות חול אחר הצהרים.

מירב בן ארי: מה זה מקצועות חול?

<עודד גדדי: חשבון, היסטוריה, אבל ההתמקדות לכל אורך הדרך של הלימודים הייתה בלימודים התורניים ולא במקצועות החול.

מירב בן ארי: היית רוצה שתהיה לך בגרות במקצועות מסוימים כמו מתמטיקה?

<עודד גדדי: השאיפה שלי היא שונה משל כולם כאן.

<עודד גדדי: אני הייתי רוצה לשבת ולהמשיך ללמוד בכולל גם אחרי הישיבה הגבוהה ולהוציא תואר תורני כמו דיין, משהו תורני כדי שתהיה לי עבודה אבל בתחום התורני ולא בתחום המשק הרגיל.

מירב בן ארי: כשלומדים להיות דיין בבית הדין הרבני, לומדים רק תורה, ש"ס וגמרא?

<עודד גדדי: לא.

<עודד גדדי: לכל דבר יש נלווה.

<עודד גדדי: אנחנו לא לומדים רק זה וזהו.

<עודד גדדי: כמובן שאני פותח את העיניים ואני יודע איפה אני חי.

<עודד גדדי: אנחנו לא אנשים תלושים.

<עודד גדדי: זאת השאיפה שלי ולזה אני שואף.

<עודד גדדי: זה מה שמעניין אותי יותר מדברים אחרים.

<עודד גדדי: כמובן שאני מתעניין בדברים אחרים והייתי רוצה שיהיה לי אולי עוד איזה מקצוע או משהו אבל עיקר העיקרים, זה התחום התורני, ללמוד ושתהיה לי משרה תורנית.

<עודד גדדי: לעשות עם זה משהו.

<עודד גדדי: לא רק ללמוד ולהישאר עם זה לומד אלא ללמוד, ללמד, לפתח את זה, ללכת עם זה הלאה כי אין בזה ממשות אם אתה רק לומד ונשאר לומד.

<עודד גדדי: להמשיך עם זה הלאה, לקבל משרה ולפתח את זה כמה שיותר וכמה שאפשר.

<עודד גדדי: אם אפשר להוסיף עוד משהו.

<עודד גדדי: אחרי ששמעתי את כל מה שדיברו כאן, חשבתי על איזה רעיון.

<עודד גדדי: היו כאן הצעות מאוד יפות ושמעתי את כולן.

<עודד גדדי: עלה לי בראש שככל שיותר משקיעים בחינוך הבלתי פורמלי, הלימודים בחינוך הפורמלי הם יותר טובים.

מירב בן ארי: אתה לא צריך לשכנע אותי.

מירב בן ארי: להזכיר לך שאותך ופרחי הדגל פגשתי במתכונת מסוימת.

מירב בן ארי: בואו נעזוב את החינוך הבלתי פורמלי כי אתם לא צריכים לשכנע אותי.

מירב בן ארי: אני באה מעשר שנים שם.

מירב בן ארי: שמעתי את הדברים שלך ועכשיו אני אחזור לעדן.

<עדן סניור: אני גרה במושב נורדיה.

<עדן סניור: אני לומדת בקריית חינוך דרור.

<עדן סניור: אני מהמחוז ההתיישבותי.

<עדן סניור: רציתי לדבר על הערבית המדוברת.

<עדן סניור: כתלמידת מגמת ערבית חמש יחידות, אני רואה שערבית מדוברת היא לא חלק מתכנית הלימודים השוטפת.

<עדן סניור: אני חושבת שבמיוחד במדינה שלנו זה נושא מאוד מאוד חשוב.

<עדן סניור: אנחנו בסך הכול גרים במדינת ישראל, מדינה שסובבים אותה דוברי ערבית ובתוכנו יש דוברי ערבית.

מירב בן ארי: את לומדת ערבית בתיכון?

<עדן סניור: כן.

<עדן סניור: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב כי אנחנו חיים יחד עם אוכלוסייה דוברת ערבית.

<עדן סניור: אני חושבת שזאת דרישה בסיסית היא ללמד כמקצוע חובה עד כיתה י"ב.

<עדן סניור: אני לא מתכוונת להיכנס לרמות המסובכות והקשות של המגמה אלא שאני חושבת שכדאי מאוד ללמד את השפה הערבית.

מירב בן ארי: היום זה מקצוע בחירה.

מירב בן ארי: נכון?

<עדן סניור: כן.

מירב בן ארי: בין ערבית, רוסית וצרפתית.

<עדן סניור: לא.

<עדן סניור: בין ערבית לכלום.

מירב בן ארי: או שאתה לוקח או שלא?

<קריאה: כן.

<עדן סניור: אני חושבת שערבית מדוברת זה משהו שצריך להילמד בבתי הספר עד כיתה י"ב.

<עדן סניור: לדעתי זה מאוד חשוב.

מירב בן ארי: את רוצה שכל בתי הספר התיכוניים במדינת ישראל ילמדו ערבית מדוברת לבגרות.

<עדן סניור: כן.

מירב בן ארי: תגידי מה את רוצה.

מירב בן ארי: יכול להיות שיהיו לך כאן מתנגדים, אבל לפחות תגידי מה את חושבת.

<עדן סניור: לגיטימי שיהיו מתנגדים.

<עדן סניור: אני רק אומרת שבחלק מתכנית הלימודים של מגמת ערבית יש יחידה אחת מדוברת ואני חושבת שזה לא צריך להיות רק למגמת ערבית אלא שכל התלמידים צריכים ללמוד יחידה אחת ערבית מדוברת עד כיתה י"ב.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: תודה.

<ליאל זינו: אני עולה לכיתה י"ב בבית ספר רבין באילת.

<ליאל זינו: אני אתחבר לדבריה של עדן כי דיברנו על כך לפני הדיון.

<ליאל זינו: אני אישית גם כאילתית וגם כמי שכן מנסה להכיר את הסביבה שלה ככל היותר ויותר להתחבר לכל הצדדים השונים באוכלוסייה, הבנתי במהלך הזמן שאנחנו לא באמת מכירים את הסובבים אותנו.

<ליאל זינו: יש משפט שאני מאוד אוהבת: דע את סביבתך והכר את הסובבים אותך.

<ליאל זינו: אני חושבת שאנחנו בטח במערכת החינוך הפורמלית צריכים להכניס יחידת חובה שהיא לימודי תרבות ערבית.

<ליאל זינו: אני חושבת שאם אנחנו שואפים לשלום ושואפים לקרב את כולם – כמו שאמרנו, חיבור בין שונים – אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לדבר על הדברים האלה בלי להכניס לימודי תרבות ובלי להכיר את התרבות שלהם ולהכיר אותם, לעשות איזשהו חיבור בין עצמנו ולעשות את זה כחובה.

<ליאל זינו: כל עוד אנחנו לא עושים את זה, בעיני הכול סיסמאות.

<ליאל זינו: מאוד חשוב לי שזה משהו שכן יצא לפועל וכן ימומש.

<עדן סניור: אני חושבת שלגיטימי שדוברי הערבית לומדים עברית, וזה קורה עכשיו.

<עדן סניור: אני חושבת שחובה לעשות חמש יחידות עברית.

<עדן סניור: אני חושבת שמאוד לגיטימי שגם אנחנו נעשה.

מירב בן ארי: סאמי, אתה לומד חמש יחידות עברית?

<סאמי ביבאר: כן.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את רוג'ינה מנוער לתת, מרר.

<רוג'ינה אבו ג'נב: אני מכפר מרר ליד כרמיאל.

<רוג'ינה אבו ג'נב: אני עולה לכיתה י"ב.

<רוג'ינה אבו ג'נב: לא תכננתי לומר כלום.

מירב בן ארי: אני מניחה שתוכלי למצוא משהו.

<רוג'ינה אבו ג'נב: אני רוצה לדבר על הכרת האחר.

<רוג'ינה אבו ג'נב: אני אישית בשנת ההתנדבות שלי בנוער לתת.

<רוג'ינה אבו ג'נב: זכיתי בהרבה חברות מרחבי הארץ.

<רוג'ינה אבו ג'נב: יש לי חברות מחולון, מהוד השרון, מקריית שמונה.

מירב בן ארי: אותן הכרת במסגרת הפעילות שלך עם נוער לתת?

<רוג'ינה אבו ג'נב: כן.

<רוג'ינה אבו ג'נב: תוך כדי הסמינרים והקורסים.

<רוג'ינה אבו ג'נב: כמו שנאמר כאן, אנחנו לא יודעים הרבה על התרבות של האחרים.

מירב בן ארי: על זה דיברנו ונעסוק בזה.

מירב בן ארי: לא רק זה אלא שאני אקדם את זה גם בפגישה שלי מול שר החינוך.

מירב בן ארי: זה חשוב וחשוב גם לוועדה הזאת.

מירב בן ארי: זה חשוב למועצת התלמידים ואני בטוחה שגם השר יראה בזה נושא מרכזי.

מירב בן ארי: אני בטוחה שבאמצעות המפגשים שלך של נוער לתת זה המקום של החינוך הבלתי פורמלי להפגיש בין מגזרים שונים בחברה הישראלית.

מירב בן ארי: הדיון הזה הוא התחלה.

מירב בן ארי: אנחנו נקיים עוד דיונים של תלמידים.

מירב בן ארי: אני ויושב ראש הוועדה נשתדל לפחות פעם במושב לקיים מפגש עם התלמידים ולשמוע אותם.

מירב בן ארי: היום זה היה מפגש היכרות.

מירב בן ארי: כמה זמן אתה בתפקיד?

<אליאב בטיטו: בתפקיד אני עשרים ימים.

מירב בן ארי: אנחנו ניתן לך להיכנס לתפקיד.

מירב בן ארי: מה שכבר ניקח מהישיבה הזאת – וזה כשנתייחס בסיכום – קודם כל הנושא של עליו דיברת לגבי יום שלישי, יום תנועות הנוער וארגוני הנוער.

מירב בן ארי: אני אעבור על חוזר המנכ"ל ואני מבטיחה לכם – מאחר והגעתי מהחינוך הבלתי פורמלי – שנראה איך אנחנו יכולים לקדם את זה ולא רק כחוזר מנכ"ל אלא גם לאכוף את זה.

מירב בן ארי: הנושא השני הוא הנושא של האחר הוא אני.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת מה התכנית שלכם.

מירב בן ארי: אמרת שיש תקנה עם סכום סמלי ונראה מה נוכל לעשות גם בנושא הזה כדי לקדם.

מירב בן ארי: כן חשוב לי שלא נקדם תכנית ובסוף לא יהיה לנו שיתוף פעולה מבתי הספר.

מירב בן ארי: בנושא הזה של בחינת תכנית מתאימה, עסקתי בזה עת דיברתי גם עם נוער להט"ב גם שם אני מנסה לקדם את הנושא.

מירב בן ארי: זה לא רק מבחינת להט"ב אלא זה להט"ב, מסלמים, דרוזים, יהודים, ערבים, פריפריה, מרכז.

מירב בן ארי: אני יודעת שיש כאן עוד חבר'ה שרוצים לדבר אבל אני מבטיחה לכם שאנחנו נעשה את זה, ושנית, אתם יכולים גם לפנות אלי במייל שלי בכנסת שקל למצוא באינטרנט וגם כמובן בעמוד שלי בפייסבוק.

מירב בן ארי: אם יש לכם דברים חשובים, אתם יכולים לפנות.

מירב בן ארי: בטח כמו במקרים הספציפיים עליהם שמענו כמו שעת אפס.

מירב בן ארי: אלמוג, נתניה היא הסביבה הטבעית שלי.

מירב בן ארי: אם יש דברים שאתם צריכים שנתערב, אין שום בעיה גם מצדי וגם מצד יושב ראש הוועדה שגם אמר לכם ונתן לכם את הבטחתו.

מירב בן ארי: חכו לי שתי דקות כי יש לי ראיון בתקשורת.

מירב בן ארי: קיבלתי עכשיו צל"ש על אות השקיפות השבועית.

מירב בן ארי: אני מעלה לפייסבוק את היומן שלי.

<רם בן ישי: אני הייתי בתפקיד של אלמוג בשנה שעברה.

<רם בן ישי: אנחנו טיפלנו בהרבה מקרים של שעות אפס ויש בעיה גדולה בנושא הזה.

<רם בן ישי: אני משער את הסיבה אותה אני רוצה להעלות אותה.

<רם בן ישי: הבעיה בתקנה הזאת שאומרת אסור שעות אפס אלא אם כן מנהלת המחוז מאשרת במקרים של בתי ספר בהתיישבותי בדרך, כאשר רחוקים מבית הספר, הסעות, תפילה וכולי.

<רם בן ישי: ועדת החינוך שהתכנסה ב-2009 אמרה שזה לא הגיוני שיש כל כך הרבה דיווחים על שעות אפס.

<רם בן ישי: מנהלי המחוזות התבקשו לומר לה כמה בתי ספר הם מאשרים.

<רם בן ישי: מנהל מחוז אחד אמר שלושה, מנהל מחוז אחר אמר שניים אבל לא היו מוכנים להגיד איזה בתי ספר.

<רם בן ישי: אני אומר שיש פוליטיקה פנימית של מנהלי המחוזות.

<רם בן ישי: הם לא מוכנים לפרסם לאיזה בתי ספר הם נותנים אישור.

<רם בן ישי: באים אלינו תלמידים וכאשר אני שואל אותם למה הם לא אמרו לי שיש שעת אפס, הם אומרים שהמנהל אמר שיש אישור ממנהל המחוז.

<רם בן ישי: איך הוא יכול לבדוק את זה?

<רם בן ישי: אני יכול לבדוק את זה ואפילו אני בתפקיד שלי הייתי צריך להפעיל הרבה טלפונים והרבה קשרים כדי להגיע לשמות של בתי הספר, האם הם מאושרים או לא.

מירב בן ארי: דיברנו על זה עם אלמוג.

<רם בן ישי: אני חושב שזה עניין של חופש המידע וזה המקום של ועדת החינוך לחייב את מנהלי המחוזות לפרסם את שמות בתי הספר שמתירים להם לקיים שעות אפס.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אנחנו נמנה מישהו מהמועצה שיהיה מה שנקרא איש הקשר עם הכנסת.

<קריאה: יש לנו בעל תפקיד, מתאמת פעולות כנסת.

<קריאה: אני מסיימת כיתה י"ב כך שבקרוב ייכנס אדם חדש.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: אתם תעבירו את השם לוועדת החינוך ואלי.

<רם בן ישי: השאלה איך מפרסמים את שמות בתי הספר האלה.

<רם בן ישי: אני חושב שזה עניין של הציבור לדעת.

<רם בן ישי: יש כאן עניין של חופש המידע.

מירב בן ארי: אנחנו נדאג שתלמידים מתוך בית הספר יאמרו.

מירב בן ארי: מה שלא יעבור בדרך מסוימת, יעבור דרכנו.

<רם בן ישי: או באתר של משרד החינוך.

<רם בן ישי: אני חושב שזה ראוי ונכון.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<שפרה סטרוסקי: החל מהשבוע הזה אני מנהלת גף הערכה חלופית ועבודת גמר באגף לחינוך על יסודי, מטה משרד החינוך.

<שפרה סטרוסקי: לפני כן ניהלתי את תיכון אביב ברעננה, חטיבת בנים בראש העין.

<שפרה סטרוסקי: אני מאוד מתרגשת ואני רוצה להודות לך גם על הפורום הזה וגם על אופן ניהול הדיון.

<שפרה סטרוסקי: פשוט מרגש שזה קורה כאן בבניין הכנסת.

<שפרה סטרוסקי: המון המון תודה.

<שפרה סטרוסקי: אני חייבת להודות שכמו שתמיד התרגשתי מבני נוער ומהיכולת שלהם, לראות את השולחן המרשים הזה עם כאלה איכויות, מרגש אותי מאוד.

<שפרה סטרוסקי: יישר כוח והערכה לכל אחד ואחת מכם על כל העשייה.

<שפרה סטרוסקי: יש כאן נציגים גם מתוך המערכת, פורמלי ולא פורמלי, ארגון לתת, באמת מרגש.

<שפרה סטרוסקי: אני רוצה לברך אתכם רגע לפני תחילת שנת הלימודים בשנת לימודים פורייה עם עשייה משמעותית, חברתית, לימודית.

<שפרה סטרוסקי: עלו כאן נושאים שאני חייבת להודות שמעסיקים גם אותנו אנשי החינוך, גם את משרד החינוך.

<שפרה סטרוסקי: עלו כאן נושאים שחלקם כבר קורים היום בתכנית ההיבחנות החדשה, בחיבור בין הנושא הלא פורמלי לפורמלי, בהתייחסות לעשייה קהילתית.

<שפרה סטרוסקי: היום תעודת הבגרות, למי שהתחיל בשנה שעברה בכיתה י', נחשבת רק אם הוא נכנס למסלול של בגרות חברתית של שלוש שנים.

<שפרה סטרוסקי: כל נושא הערכה חלופית שעלתה כאן על ידי עומר שצריכה לשלב, אמרתי שאני רק שומעת היום הערכה חלופית, זה כבר נתן גושפנקא למקום הזה.

<שפרה סטרוסקי: אני חושבת שיש המון מה לעשות בעניין הזה.

<שפרה סטרוסקי: להסיט את הפוקוס מהציונים, אנחנו לא מאבדים את המטרה אבל הדרך אליה יכולה להיות בהחלט אחרת.

<שפרה סטרוסקי: אני אביא את הדברים שעלו כאן בפני הגורמים הרלוונטיים.

מירב בן ארי: אנחנו שמחים שאחרי שנים במשרד החינוך את עדיין מתרגשת.

מירב בן ארי: זה חשוב.

מירב בן ארי: לא מאבדים את הקסם של המקצוע.

<שפרה סטרוסקי: לגמרי.

<שפרה סטרוסקי: ביום שאני לא אתרגש, אני אצטרך ללכת הביתה.

<שפרה סטרוסקי: בסיכום הישיבה אני חייבת להודות לכם, לברך ולומר לכם שהדברים שהעליתם רלוונטיים.

<שפרה סטרוסקי: אני מזמינה אתכם בכל דרך אפשרית להשפיע ולהשפיע גם על מהלכים שלנו במשרד.

<שפרה סטרוסקי: שוב, אני רוצה להודות לך, מירב.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה גם ליושב ראש הוועדה חבר הכנסת מרגי שבאמת הסכים לקיים את הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: בואו נעשה סיכום.

מירב בן ארי: התייחסתי לדברים שאמרתם קודם לכן.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכם, לכולכם.

מירב בן ארי: אני יודעת שבאתם מכל רחבי הארץ ובאמת השקעתם.

מירב בן ארי: בעיני הוועדה הזאת היא ועדה חשובה מאוד.

מירב בן ארי: היום היה לי דיון עם מישהי במסדרון והיא שאלה אותי באיזו ועדה אני חברה.

מירב בן ארי: כאשר אמרתי לה שאני חברה בוועדה הכי חשובה בכנסת היא שאלה אותי אם אני חברה בוועדת הכספים.

מירב בן ארי: אמרתי לה, לא, בוועדת החינוך.

מירב בן ארי: זה הכול עניין של תפיסת עולם.

מירב בן ארי: בכל אופן, אני מאוד מודה לכם על שהגעתם ושנטלתם חלק בדיון הזה.

מירב בן ארי: אנחנו רק התחלנו את התהליך.

מירב בן ארי: אנחנו מברכים אותך בכניסה חלקה לתפקיד.

מירב בן ארי: לאלו שסיימו ללמוד אנחנו מאחלים לכם הצלחה בהמשך הדרך, גיוס מוצלח למי שמתגייס, הצלחה בדרכים בהן בחרתם.

מירב בן ארי: כמובן לכל אלה שחוזרים ללימודים, אנחנו מאחלים לכם שתמשיכו להיות חלק במסגרת החשובה הזאת ותמשיכו לדווח לנו מתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: אני שמחה שגם נציג מינהל חברה ונוער וגם נציג משרד החינוך הגיעו לכאן והשתתפו בדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: מה שיפה כאן זה שיש לכם חיבור אל המערכת, כך שאנחנו אתכם ואנחנו בעדכם.

מירב בן ארי: לכן חשוב לנו שתיקחו את זה למקום טוב.

מירב בן ארי: אני בן אדם אופטימי ותמיד אני רואה את חצי הכוס המלאה ואומרת שיש כאן שותפות ויש כאן אנשים שרוצים להוביל תהליכים.

מירב בן ארי: יש שר חדש שגם הוא מאוד מאוד מגויס לנושא, גם של החינוך הבלתי פורמלי אבל גם בתוך החינוך הפורמלי, איך באמת להכניס תכנים שהם מעבר ללימודים אבל – וזה אני חייבת לומר – גם הלימודים, מה שנקרא לימודי הליבה והלימודים לבגרות, הם חשובים בעיני לא פחות ואמרתי את זה גם בדברים שלי.

מירב בן ארי: כן, יש דברים שחשוב לנו ללמוד כמערכת פורמלית אבל שהיא משלבת בתוכה אלמנטים משמעותיים מהחינוך הבלתי פורמלי ובכלל מאזרחות טובה ומלהיות פשוט תלמידים טובים יותר.

מירב בן ארי: לסיכום.

מירב בן ארי: אני מודה לכם.

מירב בן ארי: אני מאחלת לכם בהצלחה.

מירב בן ארי: אנחנו נשלח גם לך את הסיכום של הדיון ואני באמת מקווה שכל מושב יסתיים – גם באמצע – בשיח עם התלמידים כדי לקבל את הרשמים שלכם, ממקום של לעשות.

מירב בן ארי: תראו בוועדת החינוך כתובת לפניות או לדברים שאנחנו יכולים לעזור לכם.

מירב בן ארי: שיהיה לכם בהצלחה.

מירב בן ארי: המשך חופש נעים.