הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 15, 2015-07-28 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח את הוועדה לזכויות הילד בנושא זמן מסך וקרינה וסוגיית הטאבלטים בבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי לומר בדברי הפתיחה שמטרת הדיון היא לא לעצור את הקִדמה, אנחנו לא נגד טכנולוגיה, אני באה מעולם ההוראה, אני חושבת שחייבים להכניס טכנולוגיות הוראה לבתי הספר, אנחנו חייבים להתאים את המערכת למאה ה-21 אבל גם חשוב שנעשה את זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים להתקדם ושזה יבוא על חשבון בריאותם של ילדינו.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שבמחשבה מאומצת מקצועית אנחנו נוכל למצוא פתרון שבו אנחנו מצד אחד כן מקדמים את המערכת למקומות שאנחנו רוצים שהיא תהיה בהם וגם למצוא פתרון לסוגיית הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: אני קראתי המון המון חומרים בשבועות האחרונים בנושא הקרינה, לא כולם אפילו תוצרת ישראל, מה שנקרא.

יפעת שאשא ביטון: כן חשוב לי לקבל איזה שהיא פרספקטיבה רחבה, פחות נגועה בשיח או בוויכוח שמתנהל כאן במחוזותינו.

יפעת שאשא ביטון: ויש סיפור, יש סיפור עם הקרינה, לקרינה יש השלכות, אנחנו נשמע את הדוברים והמטרה שלנו היא לראות איך אנחנו מתמודדים עם סוגיית הקרינה בתוך בתי הספר כדי לאפשר למידה חדשנית לצד מזעור נזקים.

יפעת שאשא ביטון: הדיון יהיה כשעתיים, שלא כבוועדה רגילה, חשוב לי לשמוע את כולם, חשוב לי שאנחנו נאפשר לכולם לדבר ולומר את דבריהם.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן את האפשרות לשאול שאלות ולהתייחס, ככל שאנחנו נוכל לנהל את הדיון בצורה שהיא מכובדת לכולנו.

יפעת שאשא ביטון: אני אגביל אתכם בזמן כדי שנאפשר באמת לכל הדוברים, אני אקצה 3 עד 5 דקות לכל דובר, תנסו להיות ממוקדים, תמצו את הרעיון שלכם בכמה שפחות מלל כדי שנוכל לאפשר לכולם את זכות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו שתי מצגות שאנחנו נצפה בהן, האחת היא של ד"ר גד ליסק והשנייה של משרד החינוך ולאחר מכן נפתח בדיון.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת, ד"ר יוסי יונה, הצטרף.

<גד ליסק: בוקר טוב.

<גד ליסק: תודה על ההזדמנות להציג את הדברים.

<גד ליסק: שמי ד"ר גדי ליסק ואני מייצג את עמותת נתיבי רשת שעוסקת בספקטרום הרחב של היבטים של העולם הדיגיטלי והמפגש שלו עם ילדים, כולל תכנים, כולל השפעות בריאותיות.

<גד ליסק: מזה כשנתיים אנחנו חוקרים את ההשפעות הבריאותיות והפסיכולוגיות של הנושא הזה, אותן אני אציג.

<גד ליסק: השפעות הקרינה, אני רוצה לציין, הן חלק מסוים, גדול ועיקרי, אבל חלק עם השפעות נוספות שאני הולך להציג.

<גד ליסק: אני רוצה לציין שהממצאים שאני הולך להציג, אם אתם יכולים להסתכל על המסך, מבוססים על מחקרים עדכניים שגופים מרכזיים בעולם מסתמכים עליהם והתוו המלצות לפיהם, בראשם משרד ה-American Academy of Pediatrics ומשרד הבריאות האמריקאי וגופים נוספים בארצות הברית, בקנדה, האיחוד האירופי, שיש לו תכניות מוגדרות בנושא, בריטניה ואוסטרליה.

<גד ליסק: סמכו את ידיהם על הממצאים שלנו והצטרפו אלינו רופאים כמו פרופ' מרי רודולף, ראש החוג לבריאות אוכלוסייה מבר אילן בגליל, ד"ר קובי בן נעים, רכז רפואת ילדים, מכללית, מירושלים, ד"ר חוה גדסי, מפרויקט גושן, מהמרכז הרפואי הדסה, וכן מנהל מחלקת ילדים בהדסה, פרופ' דני אנגלהרט ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם פרופ' איתן כרם, שאנחנו משתפים איתם פעולה גם ברפואת ילדים בהדסה.

<גד ליסק: אם אתם יכולים להסתכל, אלה כל הנושאים שאני הולך לעבור עליהם, בקצרה ובמהירות, אנחנו מדברים על הפרעות שינה והורמונים וסיכון לסרטן, השילוב של שניהם, קרינה, השפעות על מערכת הלב, כלי הדם וסטרס, מתח כרוני, ראייה, בעיות אורתופדיות והשפעות פסיכולוגיות.

<גד ליסק: היכולת להתמודד עם משברים, חוסן פסיכו פיזיולוגי כתוצאה מהשילוב של כל הגורמים האלה וכמובן המלצות למערכת הבריאות והחינוך.

<גד ליסק: היקף הבעיה.

<גד ליסק: קודם כל שנדע מה היקף הבעיה, כמה ילדים נמצאים מול מסכים.

<גד ליסק: הנתונים האלה מעודכנים למחקרים שהם מ-2010 והלאה והם יותר גבוהים עכשיו.

<גד ליסק: אני רוצה להדגיש את זה, הם יותר גבוהים, הם כל הזמן בעלייה ואת זה גם מציינים במחקרים.

<גד ליסק: אז מתחת לגיל שנתיים כבר מציינים שעה וחצי של זמן מסך וזה אומר שזה שנה שלמה שהם יהיו מול המסך עד גיל 7, שביעית מהחיים שלהם.

<גד ליסק: תחשבו על שביעית מהחיים שלכם בנושא הזה.

<גד ליסק: ישראל במקום הראשון בנושא ההיי טק בגילאי 11 עד 15 ואלה ילדים שגולשים 4 שעות ביממה, אבל למעשה ילדים בני 8 עד 18 גולשים יותר מ-7 שעות ביום זמן צפייה.

<קריאה: אגב, הארמנים עקפו אותנו.

<קריאה: זה הנתון החדש.

<גד ליסק: כן, אני יודע.

<גד ליסק: זה אולי בגלל שכל הישראלים נוסעים לשם.

<גד ליסק: עד גיל 80 הילדים שלנו יבלו 17 שנים ומעלה מול מסך.

<גד ליסק: תחשבו על סדר גודל של 17 שנים.

<גד ליסק: השפעות ספציפיות.

<גד ליסק: הפרעות שינה.

<גד ליסק: כל שעת מסך יומית גורמת להפחתה של 10 דקות בשינה.

<גד ליסק: אם יש לנו 7 ומעלה שעות של זמן מסך אנחנו נפחית למעלה משעה מזמן השינה, חוץ מהזמן שאחרי שהם הולכים, אומרים להם 'לילה טוב' הם עם המסכים בחדר החשוך, תרד להם אולי עוד שעה.

<גד ליסק: זה גורם לכניסת עוררות שמפריעה לשינה, קיצור זמן שינה איכותי שחיוני לשיקום תהליכים בגוף כל לילה ולילה.

<גד ליסק: האפקט המשמעותי הנוסף הוא פגיעה ברמות הורמון המלטונין.

<גד ליסק: זה הורמון שאחראי או קשור ישירות למערכת החיסונית וכנוגד חמצון הוא חיוני ל\

<גד ליסק: ללחימה של הגוף בסרטן.

<גד ליסק: ירידה ברמות שלו יוצרת סיכון לסרטן.

<גד ליסק: המחקרים האלה מגובים.

<גד ליסק: למשל ד"ר מרטין בלנק, חוקר בכיר באוניברסיטת קולומביה, שמציין את הנתונים האלה ועוד מספר נתונים שאני אביא.

<גד ליסק: לגבי הקרינה, שתי נקודות מרכזיות שאנחנו צריכים להבין.

<גד ליסק: בשנים האחרונות יש יותר מוקדי קרינה מסביב הילדים.

<גד ליסק: אתם רואים, לדוגמה בשקופית שממחישה זאת, הקרבה שלהם לגוף עולה בגלל שהולכים עם זה כל הזמן לידם, או שהמודם נמצא לידם וכו'.

<גד ליסק: לקרינה יש השפעות, קרינה הבלתי מייננת שכולנו מכירים, קודם כל תגובת סטרס בתאים.

<גד ליסק: זאת אומרת ברמת התא, אנחנו לא מדברים על סטרס כללי שאנחנו מכירים אותו, שאם נעשה טכניקות נשימה, שאני עושה כמטפל בקופת חולים מאוחדת, אם נעשה את זה זה לא יזיז לתאים.

<גד ליסק: כשהם נכנסו לתגובת סטרס ברמת התא מתחילה שם שרשרת של תגובות וזו אינדיקציה שהתאים בסטרס, זו אותה תגובה לתנאי קיצון אחרים.

<גד ליסק: התגובה הזאת מגיעה לפני מה שנחשב סף המקובל לפגיעה של קרינה בלתי מייננת שזה התחממות הרקמה.

<גד ליסק: זאת אומרת לפני שהרקמה מתחממת כבר מתחילה תגובת סטרס הגנתית בתאים.

<גד ליסק: זה קריטריון מאוד מאוד ברור להשפעת הקרינה.

<גד ליסק: בנוסף לזה יש נזק למבנה הדנ"א, אנחנו נפרט מיד את ההשפעות שלו, כשמה שחשוב להבין שאיפה שה-wi-fi נמצא, שם הבית של הילדים וזה ממחיש מה שהם עושים בלילה בחדר, ומה שחשוב להבין זה הקרבה שלהם למקורות הקרינה.

<גד ליסק: בנוסף, הם יותר רגישים ממבוגרים, מערכת העצבים שלהם מתפתחת, הרגישות של הגולגולת, של הראש, נחשבת פי שניים משל מבוגר, של מוח העצם נחשב פי עשרה משל מבוגר ויהיו להם יותר שנים של חשיפה לקרינה.

<גד ליסק: זה לא כמו מישהו שהתחיל בגיל 50 להיות חשוף, הם מתחילים בגיל צעיר וזה יותר זמן להתפתחות מחלות.

<קריאה: יש גם נושא של קצב התפתחות חלוקת התאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן אחר כך להוסיף ולהתייחס.

<גד ליסק: תוצאות הקרינה הן הזדקנות התאים כתוצאה מפגיעה בתהליכי תיקון התא וגידולים מוחיים, שני גידולים מוחיים עיקריים נחשבים באופן ודאי כתוצאות קרינה.

<גד ליסק: תוצאות של כנס שנערך בליון ב-2011 ומעודכן ל-2013 על ידי חוקרים בכירים שמצוטטים כאן ומחקרים נוספים רבים.

<גד ליסק: צריך להבין שחשיפה ראשונה, כאשר נחשפים פעם ראשונה לקרינה מתחת לגיל 20, ואנחנו מדברים עכשיו על גיל 0 והלאה, לילדים בני 6, 7, 8 וכו', מספיק שהחשיפה היא מתחת לגיל 20 להעלות את רמת הסיכון לתופעות האלה ולתופעות אחרות, כמו ירידה בפוריות וניוון מערכת העצבים.

יפעת שאשא ביטון: אתה מעל ה-5 דקות.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך עוד 2 דקות למצות את העניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד נפתח את זה ואני בטוחה שעוד יהיו התייחסויות.

<גד ליסק: כמה השפעות שחייבים לעבור עליהן.

<גד ליסק: ממש בשיא הקיצור, זה מסכם.

<גד ליסק: הורמון האינסולין נפגע כתוצאה מקרינה לאחר שעתיים של זמן קרינה.

<גד ליסק: אלה המחלות שנפגעות.

<גד ליסק: גורם סיכון למחלות לב.

<גד ליסק: מחלות הלב נגרמות מהשמנה, לחץ דם וכולסטרול.

<גד ליסק: יותר מרבע התלמידים בישראל הם בהשמנה.

<גד ליסק: גורמי ההשמנה הם המדיה הזמינה שגורמת לפחות פעילות גופנית ופגיעה בזיכרון לאוכל ואכילה יותר ממה שצורכים.

<גד ליסק: לחץ הדם והעורקים בעצם מסתיידים.

<גד ליסק: כל רופא עיניים יכול בבדיקה פשוטה לראות את עורקי העיניים של הילדים ורואים את זה, שהם יותר צרים.

<גד ליסק: קריאה, ספר פשוט מוריד לחץ דם, אפרופו דיגיטלי או לא דיגיטלי.

<גד ליסק: סטרס.

<גד ליסק: אתם יכולים לראות מצד ימין מערכת עצבים מאוזנת ומצד שמאל גרף של השתנות קצב הלב של מערכת עצבים של ילדים שצופים במסך מעל 3 שעות ביום.

<גד ליסק: קוראים לזה - - - סימפטטית תלות ירידת רמת קורטיזון שהוא מסייע לנו להתמודדות עם מצבי דחק גם אצל תינוקות, גם אצל נוער.

<גד ליסק: הוא יורד מתחת לרמות שמאפשרות להם להתמודד עם מצבים ויוצר סטרס כרוני.

<גד ליסק: יש השפעות על הראייה, בראשן אי חשיפה לאור היום.

<גד ליסק: זה גורם לקוצר ראייה והשפעות נוספות של התעייפות העיניים.

<גד ליסק: צריך להרחיק את המבט ממכשירים במרחק 40 סנטימטר.

<גד ליסק: אור כחול שמוקרן ממסכים, מאחורי כל מסך שיוצר אחרי 2007 מייצר אור כחול וזה סיכון לתאי העיניים ומוריד את המלטונין שגורם לסיכון לסרטן.

<גד ליסק: יש בעיות אורתופדיות מובנות מאליהן, אבל הן חמורות ונרחבות.

<גד ליסק: ואני אגיד ממש לסיכום.

<גד ליסק: אלה המחלות שאני סקרתי.

<גד ליסק: בנוסף למחלות האלה הזכרנו מתח כרוני, שזה גורם פסיכו פיזיולוגי, הוא גורם עם היבט פיזיולוגי.

<גד ליסק: זמן מסך מפחית את הזמן של קשרים בין אישיים מהינקות וזה גורם מרכזי שכל התיאוריות הפסיכולוגיות, אף אחת לא חולקת על הדבר הזה ומדגישה אותם וזה מוביל לפחות ביטחון עצמי בחיים.

<גד ליסק: הגורם הנוסף הוא זרם בלתי פוסק של גירויים חיצוניים ללא הפסקה לילדים.

<גד ליסק: זה גורם שהם מאבדים את היכולת לשהות עם עצמם ויש להם הפחתה ביכולת להכיל מחשבות ורגשות בלתי נעימים.

<גד ליסק: ספק אם יש גורם שמחליש את שלושת היסודות האלה, הפסיכו פיזיולוגיים, בבת אחת מהילדות.

<גד ליסק: אין גורם כזה.

<גד ליסק: בדרך כלל יש לנו אחד או שניים חזקים.

<גד ליסק: אם ניקח את המשולש הזה זה מוביל לקושי בהתמודדות עם משברים אישיים וחיצוניים, שלא חסרים בישראל, פלוס כל המחלות שקשורות למתח, בנוסף למחלות שסקרתי ובעיות פסיכולוגיות.

<גד ליסק: בארצות הברית יש פרויקט מטריה שנקרא Let's Move, שמדבר על שלושת הדברים, כולל הפחתת זמן מסך שאתם רואים כאן.

<גד ליסק: ברמת הסטייט, וזה חשוב מאוד לדעת, יש תקנות לקבלת רישיון למסגרות חינוכיות, לפי המלצות American Pediatric Society ואלה מה שברמת הסטייט מחייבים מוסדות חינוכיים, עד חצי שעה זמן ביום מסך לשאר הגילים, איסור זמן מסך עד גיל שנתיים, אין לחייב ילד להשתתף בפעילות זמן מסך וצריך הסכמה הורית.

<גד ליסק: זה ברמת הסטייט קבלת רישיון למוסדות החינוך.

<גד ליסק: אלה זמני הצפייה המומלצים, עד שעתיים ביום לגיל 16, מ-0.

<גד ליסק: אתם רואים, גיל צעיר.

<גד ליסק: אלה ההמלצות שלנו למשרדי הבריאות ולגופים השונים.

<גד ליסק: צריך להגיע לכל רופא ואחות שמטפלים בילדים היום, אחד אחד, ולהעביר להם את המידע הזה כדי שהם ישאלו את המטופלים שלהם מה קורה איתם מבחינת זמן מסך וייתנו להם את ההנחיות הנכונות, יידעו לתת אותם גם.

<גד ליסק: משרד החינוך, מה שאנחנו ממליצים.

<גד ליסק: מודעות לבניית תכנית לימוד לשימוש בריא בסביבה הדיגיטלית וקיום הדרכות להורים בנושא ומניעת נזקים מצטברים.

<גד ליסק: למנוע שימוש במסכים כחלק משיטת לימוד קבועה, להימנע משימוש ברשת אלחוטית בבתי הספר, לקבוע תקנות, כמו שהזכרתי בארצות הברית, למסגרות חינוכית.

<גד ליסק: משרד הבריאות והגנת הסביבה, לדרוש מכל ספק להיות גלוי בקשר לספי הקרינה שקשורים למכשור שהוא נותן.

<גד ליסק: ברמת המדינה, אם יש מיזמים במדיה שאנחנו רואים הרבה שנים, לא נוהגים, לא מסמסים וכו' והולך רגל הוא תמרור לאחרונה, אפשר גם שהמסכים יהיו בשביל החיים ולא חיים במסכים.

<גד ליסק: לשמוע את זה כל יום בערב, שיהיה מיזם כזה ברמת המדינה, זה ישנה, כי תהיה גם את הזכות לבחירה מושכלת והזכות לבריאות תתקיים אצל האזרחים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: המצגת היא חשובה, אני חושבת שגם התוכן שלה בהחלט חשוב ומעניין.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שהנושא של זמן מסך הוא נושא מאוד גדול ומקיף את השהייה של הילד, בין אם זה בבית הספר וגם אם זה בבית, זאת אומרת אנחנו מדברים על משהו שהוא הרבה יותר רחב מסוגיית הקרינה והטאבלטים בבתי הספר וצריך לתת על זה את הדעת בתוך הסך הכול הכללי.

יפעת שאשא ביטון: אבל הייתי רוצה לשאול אם נעשתה איזה שהיא בדיקה לגבי השימוש ברשתות אלחוטיות אל מול קווים נייחים באופן שהוא ממוקד ויכול לתת לנו אינדיקציה לגבי ההשפעות של אלה מול אלה.

<גד ליסק: בדיקה איפה?

יפעת שאשא ביטון: בכלל, זה לא משנה לי מהיכן זה מגיע.

<קריאה: אבל החשיפה לזמן מסך היא אותה חשיפה.

<גד ליסק: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על חשיפה לזמן מסך, אני רוצה לגעת בנושא של - - -

<גד ליסק: לאיזה ממצא את מכוונת ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכוונת לכלום, אני שואלת אובייקטיבית.

<גד ליסק: יש בדיקות רבות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים וטוענים, נכון, לזמן מסך יש מחירים בריאותיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאף אחד פה לא יחלוק על מה שאנחנו רואים פה וגם בצורה אינטואיטיבית יכולנו להצביע על לפחות חלק גדול מהדברים שהוצגו כאן, אבל אנחנו לא יכולים לעצור את זה ואנחנו לא יכולים לבלום את זה וכשאנחנו מדברים על כך, אתה גם הצגת את זה בשקף האחרון, שאנחנו רוצים את הטכנולוגיה אבל לעשות את זה בצורה מושכלת.

יפעת שאשא ביטון: אז כשאנחנו מדברים בצורה מושכלת, האם במחקרים השונים ניתנת עדיפות לקווים נייחים אל מול רשתות אלחוטיות?

יפעת שאשא ביטון: בצורה הכי פשוטה.

<גד ליסק: אמת.

<קריאה: אפשר לענות רגע?

<קריאה: לשאלה הספציפית.

יפעת שאשא ביטון: תאמינו לי שזו השאלה שתעמוד פה במרכז החדר לאורך כל השעתיים הבאות, אנחנו ניתן לכולם להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת, אתה רוצה עכשיו או בהמשך הדיון?

יוסי יונה: אני אשמח.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה ואחר כך נראה מצגת של משרד החינוך ואז נפתח לדיון בין כל הסובבים.

יוסי יונה: גברתי יושבת הראש, יש באמת שתי סוגיות שונות, העניין של חשיפה למסך ואז לא חשוב איזה מסך, אם הוא אלחוטי או לא אלחוטי, ויש כאלה שיאמרו שהנזק הוא בלתי נמנע, יחד עם זאת אני רוצה, כפי שהרבה מאיתנו אומרים, הבה ונצמצם את זמן החשיפה של ילדים למסכים על ידי חשיבה, על ידי העמדת אופציות פדגוגיות אחרות, או בכלל חינוך ביתי אחר.

יוסי יונה: אני לא מאלה שבאים ואומרים בואו ונשפוך את - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל לא לקפוץ לחינוך הביתי עכשיו.

יוסי יונה: לא, שמנו את זה, אמרנו, מן הראוי שנגיד את זה, שמנו את זה בצד והמשכנו הלאה.

יוסי יונה: הבעיה האחרת שעומדת בפנינו זה באמת אם אנחנו משתמשים ב-wi-fi או אם אנחנו משתמשים בחיבור קווי.

יוסי יונה: על כך לאף אחד אין מחלוקת פה, אני מתאר לעצמי, שהקווי יותר בטוח.

יוסי יונה: הדבר הזה עלה גם בעתירות שהופנו לבג"צ ונמצא איתנו עופר רימון שגם הופיע בפני בג"צ ואמר שהמגמה היא להעביר לקווי, עד כמה שאני מבין, הבטיח.

יוסי יונה: עכשיו הגיע אליי גם מסמך פנימי מתוך המשרד - - -

<קריאה: איך טאבלט הולך עם קווי?

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו לא שואלים את השאלות משם, אנחנו כרגע שואלים אותן מכאן, תיאזרו בסבלנות.

יוסי יונה: הגיע אליי מסמך בדרך לא דרך שקיימתם שם דיון, שבו מר עופר רימון מודע לחלוטין ואומר באופן חד משמעי, 'לכולנו ברור שצריך למזער את חשיפת התלמידים לקרינה, תוך שמירה', וכאן עולה מבחינתי הבעיה, 'תוך שמירה על המשך חזון משרד הבריאות'.

יוסי יונה: כלומר הכול כפוף לחזון.

יוסי יונה: יש פה איזה מולך, שאנחנו קדים לו קידה ואומרים לו 'אדוני המולך, קיבלנו את הדומיננטיות שלך ואת עדיפותך באשר קשור לטאבלטים ועוד והבעיה האחרת היא משנית ואנחנו נראה כיצד מטפלים בה'.

יוסי יונה: לדעתי זה דבר חמור.

יוסי יונה: כלומר בדיקה אמיתית, מר עופר רימון, היא לא לבוא ולומר שזה המולך, אנחנו קדים קידה והולכים איתו ומנסים לצמצם נזקים, אלא אומרים 'הבה ונעשה באמת מחשבה רצינית, אמיתית, ביחס למפגעים האפשריים'.

יוסי יונה: וכאן הוצגה תמונה שאני מתאר לעצמי שכל אמא ואבא שיושבים כאן מתחלחלים ואומרים 'אוי ואבוי, מה אנחנו עושים עכשיו בבית עם הילדים שלנו עם הטאבלטים הללו'.

יוסי יונה: זה מחריד, זה מפחיד ואני חושב שלא ניתנה מחשבה מספקת וזאת בשם הדבר הזה של החזון.

יוסי יונה: אני לא מתנגד לחזון, שלא תצטייר כאן איזה שהיא תמונה שאנחנו מתנגדים לכניסתם, או חברות וחברי כנסת ואנשי חינוך שמתנגדים לכניסתם של אמצעים טכנולוגיים כאלה ואחרים, מתקדמים.

יוסי יונה: לא, אנחנו בעד.

יוסי יונה: אבל אני אומר דבר אחר, עופר רימון, אתה נושא באחריות מאוד מאוד גדולה על כתפיך ולכן כל עוד אתה לא יכול להבטיח שכניסתם של אמצעים דיגיטליים כאלה למערכת החינוך לא מהווה סיכון משמעותי לילדים אין להכניס אותם.

יוסי יונה: אנחנו מסכנים את בריאותם של הילדים, אני פשוט לא מאמין שהדבר הזה יכול לקרות.

יוסי יונה: כן, באמת, בחוסר אחריות כל כך גורפת של לבוא ולהגיד יש לי חזון והחזון הזה ייכנס בכל מקרה ואני אנסה, איך אומרים?

יוסי יונה: לצמצם נזקים.

יפעת שאשא ביטון: חזון יכול להיכנס, השאלה באיזה צורה ואיך - - -

<עופר רימון: אני מאוד אשמח שפעם אחת תשמע את המשנה הסדורה - - -

יוסי יונה: אל תגיד פעם אחת, האמן לי, אני שמעתי - - - יפעת, להגיד לי 'תשמע פעם אחת' - - -

<קריאה: צריך להקשיב, לא רק לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אי אפשר לקיים את הדיון בצורה כזו.

יוסי יונה: אז אנחנו עוקבים אחרי הנושא הזה, העלינו היבטים אחרים ובעייתיים של העניין הזה של תשלומי הורים ועוד דברים כאלה ואחרים.

יוסי יונה: אני יכול להגיד לך, יפעת, אני אשמע, ואני אשמע עוד פעם אחת ועוד פעם שנייה, התחושה שלי היא תחושה מאוד מאוד שהייתי אומר מהווה עבורי מקור לדאגה, שהמון פעמים פשוט משרדי הממשלה לא שמים עלינו.

יוסי יונה: אנחנו באים, דנים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא הייתי הולכת למקום הקיצוני.

יוסי יונה: כן, אנחנו באים, אנחנו דנים, אנחנו - - - אני יודע שזה קורה בוועדת החינוך כשדנו באותן סוגיות ואז קיבלנו תגובות.

יוסי יונה: אני יכול להגיד לכם בכנות, אני עשיתי איזה שהיא עבודה בנושא הזה וליוויתי את נושא הטאבלטים ואיזה עיתונאית, מ"ווינט" דווקא, כתבת לענייני חינוך, דיברה איתי ואמרה שהתקשרה למשרד החינוך, 'מה הם אמרו לי?

יוסי יונה: מי בכלל שם על ועדת החינוך?

יוסי יונה: ' אז אנחנו צריכים באמת לחשוב היטב, גברתי יושבת הראש, לנסות ולראות, היה ותתקבלנה כאן מסקנות כאלה ואחרות, צריכים לדעת איך המסקנות הללו אכן תיושמנה, שתהיה לנו תביעה חד משמעית ממשרד החינוך, ולכן נניח, במקרה הזה, היה ויתקיים איזה שהוא קונצנזוס בין המומחיות והמומחים, יש פה עדויות מהמון הורים לילדים שאכן קיימת בעיה, אז אנחנו צריכים לבוא ולתבוע 'היי, חבר'ה, משרד החינוך, אנא, אלה הילדים שלנו, עצרו את הדבר הזה, רק לאחר שהבטחתם שהמפגעים הם מינימליים' ולא נדרוש שהמפגעים ייעלמו לחלוטין, תגידו שזו דרישה יותר מדי אוטופית, אידיאלית, 'אבל רק לאחר שתבטיחו באמת שהמפגעים הללו הם מינימליים, רק אז תמשיכו עם הפרויקט הזה'.

יוסי יונה: היה ואתם לא יכולים להבטיח לילדי ישראל שהם לא ייפגעו באופן משמעותי מהקרינה הזאת, אני מבקש, אני מפציר, אני תובע גם לבוא ולהגיד 'תפסיקו עם זה'.

יוסי יונה: זה לא יכול להיות דבר כזה, שאנחנו מתנהלים בצורה כל כך אחראית העיקר שהחזון יתקדם לו.

יוסי יונה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בלי מחיאות כפיים.

יפעת שאשא ביטון: בשום ועדה שלי לא הוצאתי החוצה ולא נדרשתי להשתיק אף אחד, בואו נעשה את זה מכובד.

יפעת שאשא ביטון: אבל חשוב לי כן לחדד כמה נקודות, חבר הכנסת יוסי יונה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הקרינה בבית הספר היא לא רק מהטאבלטים, אנחנו לא מדברים רק על הפרויקטים, אם יהיו או לא יהיו, יש פה עניין של ניידים ובואו נודה על האמת, גם אלה שהם הכי נגד הנושא של הקרינה והכול, הילדים שלהם נושאים טלפון נייד והנה הם חשופים.

<קריאה: ממש ככה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו לפחות בתוך המקום שבו יש לנו אחריות מערכתית על הילדים בבתי הספר אנחנו עושים את זה בצורה חכמה, תוך כדי שאנחנו ממזערים את הקרינה כך שלא תפגע בילדינו.

יפעת שאשא ביטון: זה השיח שצריך - - - זה הרעיון, זה השיח, אנחנו לא מוותרים על החזון של הקִדמה, אנחנו רק רוצים לעשות את זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: עופר רימון ממשרד החינוך, בבקשה.

<עופר רימון: כבוד היושב ראש, פרופסור חבר כנסת יוסי יונה.

<עופר רימון: קודם כל בפתח דבריי אני אומר שאני מאוד אשמח, כמו שעשינו עם יו"ר ועדת החינוך הקודם, עמרם מצנע, הזמנו אותו לבוא אלינו, להציג לו באופן יסודי את התכנית, ללכת לסייר בבתי ספר, לראות את הדברים מקרוב ולא רק לשמוע קבוצת הורים שיש להם טענות, אלא לשמוע גם את הרוב הדומם.

<עופר רימון: זה קודם כל, אני מזמין ומבקש ומפציר, תבואו ותראו.

יוסי יונה: שאני גם אקבע את המקום שאליו נלך, בהתייעצות איתי, כשנלך לבית הספר?

יוסי יונה: אם אתה מקבל את ההנחיה הזאת - - -

<עופר רימון: אני רק הזמנתי, לא רוצים לא צריך.

<עופר רימון: אני רק הזמנתי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסייר.

יפעת שאשא ביטון: דווקא נחמד לסייר בבתי ספר.

יפעת שאשא ביטון: אבל, עופר, באמת, ברשותך, לך ולכל האחרים, בואו לא נצא מאיזה שהיא דעה קדומה של היה שיח עם קבוצה כזאת, עם קבוצה אחרת, השיח פה הוא פתוח, אנחנו באמת נאפשר לכל הדעות להגיע לכאן למרכז של השולחן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<עופר רימון: מצוין.

<עופר רימון: אנחנו לא מרגישים שכל העמדות מגיעות אליכם, ויותר מזה אני אגיד, כשמדברים על זכויות הילד יש לילד גם זכות להיות בחזית הטכנולוגיה.

<עופר רימון: יש גם זכות לילד להישאר בקדמה ולא להישאר במאה ה-17.

<עופר רימון: כשאנחנו מדברים על הכנסת תקשוב לבתי הספר, לא חשוב לנו לא הטאבלטים, לא הפלאפונים, חשובה לנו המהות.

<עופר רימון: אנחנו מדברים על שיפור ביכולת ההוראה והלמידה באמצעות הטכנולוגיה, מדברים על ויזואליזציה, על אינטראקטיביות, מדברים על חומרי למידה עדכניים.

<עופר רימון: אתה לא רוצה היום להשתמש בחומרי למידה כשהדוגמה האחרונה היא מלפני 10 שנים.

<עופר רימון: אנחנו רוצים את המיומנויות הנדרשות לתפקוד בחברה מודרנית, אנחנו רוצים לתת מענה יותר טוב בכיתה הטרוגנית, אנחנו רוצים לשפר את היכולת של המורה לקבל תמונת מצב טובה יותר על תהליך הלמידה, אנחנו רוצים לשנות את תפקיד המורה ממעביר חומר למישהו שמלמד איך ללמוד, אנחנו רוצים לשנות את התפיסה משינון לחקר, אנחנו רוצים לפרוץ את הגבולות של הזמן והמרחב בלמידה, אנחנו רוצים להקטין את משקל התיק מהתלמידים, אנחנו רוצים לפעול למען איכות סביבה, פחות הדפסה של חומרים ופסולת מסביבנו, אנחנו רוצים להפוך את בית הספר לארגון מתוקשב ולא למקום שילדים יישבו שם והלמידה תהיה לא רלוונטית, העולם מסביבם יתקדם והם יחיו בעולם של פעם.

<עופר רימון: אנחנו רוצים לתת מענה לתלמידים עם מוגבלויות.

<עופר רימון: אז קודם כל זה הרציונל למה אנחנו עושים את הדברים האלה.

<עופר רימון: היום מערכות חינוך מובילות בעולם, ואנחנו יכולים להביא דוגמאות, מקדמות את העניין של תקשוב וגישת מחשוב ענן, שזה לעבור לכל החומרים בענן והכול באמצעות אינטרנט.

<עופר רימון: מערכות חינוך מתקדמות עוברות לעולם של bring your own device, עולם ה - - - כל הקורסים און ליין שקיימים ברשת, מלמדים כבר לימודי קוד בבתי ספר יסודיים, מדברים על mobile learning.

<עופר רימון: אני אומר בשורה התחתונה, העגלה נוסעת, אי אפשר לעצור אותה, אתה קפצת ממנה היום עברו שנתיים, לא, עברו חודשיים, לא, עברו שעתיים ואתה כבר נשארת מאחור.

<עופר רימון: אנחנו לא מוכנים שמערכת החינוך הישראלית תישאר מאחור.

<עופר רימון: אנחנו מובילים תפיסת מחשוב שהיא תפיסה בגישת מחשוב ענן.

<עופר רימון: אם אתם תיכנסו לענן החינוכי במשרד החינוך אתם תראו את כל החומרים וכאן אתם יכולים לראות שאנחנו נותנים למורים לגבי תוכן דיגיטלי, לגבי ספרים דיגיטליים, לגבי גלישה בטוחה ברשת.

<עופר רימון: יש כאן מוקד שעומד מול המורים מרחוק, שנותן להם את כל ההנחיות שהם צריכים - - -

יוסי יונה: אתה לא מתייחס לשאלה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, תן לו להציג, אנחנו נפתח לשאלות.

יוסי יונה: כי הדיון הוא קרינה, כן קרינה או לא, בריאות כן או לא.

יוסי יונה: החזון - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה חשוב, גם הפדגוגיה, אנחנו רוצים ליישם בסופו של דבר פדגוגיה ואנחנו רוצים לראות איך אנחנו עושים אותה.

<עופר רימון: יוסי, זה לא החזון, זה איך אנחנו עובדים, איזה הנחיות אנחנו נותנים לבתי הספר.

<עופר רימון: במרכז הלמידה שלנו אנחנו עוברים לספרים דיגיטליים.

<עופר רימון: אם תרצי, ואני לא רוצה לעצור את המצגת, אני אתן דוגמה קצרה לספר דיגיטלי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אין צורך, אני גם מכירה את זה באופן אישי.

<עופר רימון: המטרה שלנו, לאפשר לכל בית ספר שמעוניין לשלב טכנולוגיה לעשות את זה בצורה מאוזנת, זהירה ושקולה.

<עופר רימון: אנחנו נותנים תמיכה לבתי הספר, אנחנו נותנים תמיכה פדגוגית מרחוק, תמיכה פדגוגית מקרוב, הנחיות למורים.

<עופר רימון: אנחנו מאתרים ומכשירים רכז תקשוב בבתי ספר, אנחנו נותנים תמיכה טכנית, מספקים תוכן דיגיטלי מגוון ועשיר, אנחנו מנגישים ספרים דיגיטליים בחינם, מממנים אינטרנט בפס רחב, עוברים לסיסמה אחידה בבתי ספר, יש לנו אקדמיה ברשת להרצאות שאנחנו מעבירים לבתי ספר מתוקשבים, אנחנו משלבים כבר היום - - - בלמידה, תוכניות ללימוד קוד, תכניות לאינטרנט בטוח.

<עופר רימון: קצת על הקרינה.

<עופר רימון: זה לשאלתך, יוסי.

<עופר רימון: אנחנו הוצאנו חוזר מנכ"ל.

<עופר רימון: חוזר המנכ"ל שלנו אומר שצריך להעדיף התקנה של רשת חוטית, אבל אנחנו מאפשרים רשת אלחוטית.

<עופר רימון: הקמנו ועדה, יושב שם משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, פרופ' סיגל סדצקי, שהיא מומחית לבריאות הציבור.

<עופר רימון: הוועדה הזו מכילה את כל המומחים ואני גם מזמין אתכם להצטרף לוועדה.

<עופר רימון: בוועדה אנחנו שומעים את עמדת המומחים ומגבשים את ההנחיות שלנו לפי התייעצות עם כל המומחים ממשרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה.

יוסי יונה: האם זה נכון שהמשרד להגנת הסביבה אמר שהוא לא מוכן לתת - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, יש לי את הנתונים של המשרד להגנת הסביבה, בוא נעשה את זה מסודר.

<עופר רימון: המשרד להגנת הסביבה יושב אצלנו בוועדה, המומחים שלו יושבים וגם של משרד הבריאות.

<עופר רימון: בוא לפחות על העובדות לא נתווכח.

<עופר רימון: הוצאנו חוזר מנכ"ל, יש לכם כאן את התקציר שלו.

<עופר רימון: מה שאני אומר עוד בתקציר של התקציר, במקרים רבים בהם יש צורך בעמדת מורה נייחת בלבד בכיתה או במעבדות ייעודיות, אין לנו בעיה עם רשת חוטית, הבעיה שלנו היא כשאנחנו משלבים אמצעי קצה ואז אנחנו צריכים את רשת ה-wi-fi.

<עופר רימון: מה שאנחנו עשינו, עשינו בדיקה בבתי ספר ובדקנו איזה בתי ספר משתמשים באינטרנט אלחוטי.

<עופר רימון: בדקנו בית ספר בית ספר וכל בתי הספר שמשתמשים באינטרנט אלחוטי אחרי סקר טלפוני עברנו לבקרה פיזית של יישום חוזר מנכ"ל ויש לך כאן את התוצאות.

<עופר רימון: לקחנו את התקן הכי מחמיר, החמרנו אותו פי ארבעה ובתוך 2,000 בדיקות פיזיות שעשינו של קרינה, ששלחנו מומחים ומימנו את זה, זה עלה לנו הרבה מאוד כסף, אפס חריגות קרינה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הנתונים ש - - -

<קריאה: שקר, שקר.

<עופר רימון: לא יעזור לכם - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מבקשת.

<עופר רימון: אנחנו נותנים כאן את התוצאות של בדיקת הקרינה כתוצאה משימוש ברשתות אלחוטיות.

<עופר רימון: אנחנו בדקנו גם - - -

<קריאה: אבל המומחים - - - לא רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, בלי קריאות ביניים.

<עופר רימון: על זה הדיון, למיטב הבנתי.

<עופר רימון: לא רק שעשו את הבדיקה הזאת, יוסי, 2,000 בדיקות קרינה, אפס חריגות.

<עופר רימון: התקן שקבע המשרד להגנת הסביבה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני מבקשת, יש לי את הנתונים, אני אציג אותם, תנו לי לנהל את זה בצורה מסודרת.

<קריאה: כדי לשנות את התקן של המשרד להגנת הסביבה משרד החינוך הוא לא הכתובת.

<קריאה: יש רגולטור לנושא הקרינה, הוא רוצה לשנות את התקן?

<קריאה: יבדוק חזרה לפי תקן חדש שהוא יעשה.

<קריאה: אל תתבלבלו, אנחנו לא קובעים את נושא הקרינה בארץ, אני לא משרד הבריאות, אני עובד לפי הנחיות משרד הבריאות ומשרד ה - - -

יפעת שאשא ביטון: עופר, אני אציג מיד את הנתונים שיש לנו פה מהמשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: דקה, אל תציגי לי את הנתונים של החריגות בחשמל, הדיון כאן הוא על קרינה שנובעת מרשתות אלחוטיות.

<קריאה: הוא עוד מעט הוא יגיד מה להציג גם.

<עופר רימון: הרי בסופו של דבר מה שקרה, אנחנו לא שיחקנו אותה ראש קטן.

<עופר רימון: כשאנחנו הלכנו לבדוק את הנושא של ה-wi-fi בדקנו גם את החשמל, ארונות חשמל והדברים האלה.

<עופר רימון: עיקר הבעיות מגיעות מארונות החשמל ואז אנחנו לא החבאנו את זה, העברנו את זה לרשויות, העברנו את זה למשרד להגנת הסביבה, פרסמנו את זה באינטרנט ואנחנו בודקים שהרשויות מתקנות את הליקויים בחשמל.

<קריאה: סליחה על ההפרעה, מנהל בית ספר לא יכול לפתוח בית ספר בלי שיש לו אישור בטיחות גם לדברים האלה.

<עופר רימון: נכון מאוד, תודה רבה על העזרה.

יפעת שאשא ביטון: בכל זאת יש כאלה.

<עופר רימון: אנחנו לא גמרנו את הבדיקה של הקרינה.

<עופר רימון: אנחנו בדקנו שמיישמים את חוזר המנכ"ל שלנו.

<עופר רימון: אמרתי, בחוזר מנכ"ל, לא משנה אם אני לא עובר את סף הקרינה, אם אני מורה מלמד בכיתה ואין סיבה שאני אשתמש ברשת אלחוטית יש עקרון זהירות מונעת, אני רוצה לוודא שאתה לא משתמש סתם ברשת אלחוטית שלא לצורך.

יפעת שאשא ביטון: יש מישהו שאוכף את זה?

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני ראיתי את הסעיף הזה ב - - -

<עופר רימון: אז הנה הנתונים.

<עופר רימון: מתוך 2,000 בתי ספר, ואנחנו נגמור תוך שנה בדיקה בכל ה-4,000, יש 27% שלא רק שאין חריגת קרינה, ממלאים את כל ההנחיות בצורה מלאה.

<עופר רימון: יש לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: על פי מה?

יפעת שאשא ביטון: על פי עדות שלהם או על פי בדיקה שלכם?

<עופר רימון: לא, בדיקה פיזית.

<עופר רימון: מי מיישם ככה חוזר מנכ"ל?

<עופר רימון: יותר מזה, 34% ממלאים את ההנחיות באופן חלקי, אין חריגת קרינה, אבל הם לא ממלאים באופן חלקי, מה זאת אומרת?

<עופר רימון: אין תכנית לימודים בנושא קרינה בבית ספר, אין מערכת נתבים אלחוטית מנוהלת וכו'.

<עופר רימון: ויש לנו 39% בתי ספר אדומים, שלמשל מותקן נתב ליותר מ-25 תלמידים, שזה נוגד את החוזר שלנו.

<עופר רימון: מה שאנחנו עושים, אנחנו חוזרים לבתי הספר, אחרי שראינו את החריגות האלה, ובודקים שהם ממלאים את ההנחיות שלנו.

<עופר רימון: אפשר להגיד גם מילה טובה שעושים פה עבודה, לא עולה כסף.

<עופר רימון: הפסיקה של בג"צ.

<עופר רימון: הגענו לבג"צ, בג"צ פסק, 'בנוגע לחוזר מנכ"ל משרד החינוך בית המשפט דחה את טענות העותרים וקבע שמדובר במדיניות סבירה שמגלמת איזון ראוי במגוון שיקולים רלוונטיים וכי לא נמצאה עילה להתערבות בה.

<עופר רימון: בפסק הדין עמד בית המשפט על התהליך המנהלי הסדור והמקיף שנעשה על ידי משרד החינוך בשיתוף המשרדים המומחים הרלוונטיים'.

<עופר רימון: זה לא אני כותב, זה מתוך הפסק של בג"צ.

<עופר רימון: 'נקבע כי החוזר שמשקף את מדיניות המשרד מהווה החלטה מנהלית מקצועית הנשענת על שיקולים מקצועיים מובהקים.

<עופר רימון: בנוסף לעניין טענת העותרים', לא משנה, 'בית המשפט הדגיש כי על משרד החינוך להמשיך ליישם את חוזר מנכ"ל כפי שהתחייב' - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, כי בחוזר אתם מבקשים שימוש במערכת קווית.

יפעת שאשא ביטון: החוזר פה.

יפעת שאשא ביטון: עופר, זה הסיפור.

<עופר רימון: לא, זה לא הסיפור.

<קריאה: זה הסיפור.

<עופר רימון: אל תגידו לנו מה אנחנו מבקשים בחוזר שלנו.

<קריאה: זה כתוב.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאני אקריא?

<קריאה: כתוב יש העדפה ובמקרה שיש אמצעי קצה ל - - -

<קריאה: זה כתוב, ושלא כולם ישדרו ביחד.

<קריאה: תדייק.

<קריאה: זה הנחיה של המשרד להגנת הסביבה.

יפעת שאשא ביטון: אני אקריא את הנוסח המדויק.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, זה גם לא סותר את הדברים האלה, אנחנו נעשה סדר בכול.

<עופר רימון: אני רק רוצה להגיד שאנחנו לא מזלזלים באף אחד שבא ואומר 'חבר'ה, זה מסוכן'.

<עופר רימון: נכון.

<עופר רימון: אנחנו רוצים למצוא את דרך המלך, היא לא שחור, היא לא לבן, היא הדרך המאוזנת, היא צריכה להיעשות תוך התייעצות ותוך חשיבה משותפת.

<עופר רימון: כשבא אליי מומחה ואומר לי שיש בעיה עם זמן מסך, אני אומר בואו נחשוב מה אנחנו יכולים לעשות, אם אנחנו יכולים ללכת בגישה מאוזנת.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה השיח.

<עופר רימון: איך אני יכול להכניס תכנית חינוכית בעניין הזה.

<עופר רימון: אנחנו אמרנו שהגבלנו זמן מסך, הגבלנו בכיתות א', ב', ג' שעות, הגבלנו בכיתות ד' עד ו' את זמן המסך עד 50% במקסימום.

<עופר רימון: אולי ההנחיות שלנו הן לא המושלמות, אבל אנחנו פתוחים.

<עופר רימון: הוועדה שהקמנו עכשיו, יחד עם פרופ' סיגל סדצקי, שהיא מומחית לבריאות הציבור, ביקשנו לבחון את הנושא של בעיות ראייה ולהוציא הנחיות בנושא הזה, ביקשנו לבחון את הנושא של בעיות אורתופדיות ולהוציא הנחיות בעניין הזה.

<עופר רימון: ארגונומיה, בעיות התמכרויות, שימוש מוגזם.

<עופר רימון: יוסי, גם ההערות שלך לגבי הנושא של עלות תשלומי הורים, שכל כך הטריד את ההורים בהוד השרון לגבי היכולת שלנו לייצר חוסר צדק כלכלי.

<עופר רימון: אנחנו נמצאים באבו בסמה, אנחנו נמצאים בפריפריות, ואנחנו מאוד מודאגים מהעניין הזה.

<עופר רימון: אנחנו מוציאים הנחיות כדי לאזן ואנחנו בודקים מה קורה בבתי הספר ואנחנו כל הזמן מנסים למצוא את דרך המלך כי אנחנו אומרים דבר אחד, הטכנולוגיה מתקדמת בלי לשאול אותנו.

<עופר רימון: אם אנחנו במערכת החינוך נעצור אותה בסופו של דבר לאלפיון העליון הטכנולוגיה תגיע, אבל מי שייפגע מזה זה בתי הספר בפריפריה.

<עופר רימון: אנחנו מוכנים לשבת איתך, יוסי, ולשבת איתך ועם כל מי שרוצה ולחשוב איך אנחנו עושים את זה בצורה מאוזנת.

<עופר רימון: אני רוצה להגיד רק מילה אחת בסיכום דבריי.

<עופר רימון: אנחנו נמצאים לפני דיוני תקציב מאוד משמעותיים.

<עופר רימון: משרד האוצר רק צריך לשמוע דבר אחד, שאין הסכמה לגבי החשיבות של הטכנולוגיה וכל התקציבים של החינוך הטכנולוגי - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא השיח, עופר.

<עופר רימון: וזה יקרה.

<עופר רימון: ואם אנחנו מקבלים פסיקה של בג"צ שאומרת לנו לעצור תכניות, הראשונים שייפגעו זה הפריפריה, למבוססים הטכנולוגיה תגיע.

<קריאה: אל תפחיד אותנו.

<עופר רימון: וזה חשש מאוד גדול שלנו, מאווירה שנוצרת כאן.

<עופר רימון: נמצאים כאן גם האנשים שמבינים את החשיבות של הטכנולוגיה ואני מקווה שבדיון הזה, בניגוד לדיונים קודמים, יתנו גם לכאלה שהם בעד, לא רק לכאלה שהם נגד, להשמיע את קולם.

<עופר רימון: תודה רבה.

<קריאה: לפחות הפריפריה תישאר בריאה.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, תינתן הבמה לכולם וחשוב שאנחנו נשמע את כל הקולות שנמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מוכרחה לומר, אני מפרידה רגע את הסוגיה הכלכלית והחברתית שהיא סוגיה בפני עצמה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הנושא של הקרינה שהוא הנושא שעומד היום לסדר היום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמרנו ואני אגיד את זה בכל הזדמנות שתהיה, אנחנו לא עוצרים את הטכנולוגיה, אנחנו נשתמש בה בצורה נכונה וצריך למצוא באמת את האיזונים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הולכים להרבה מקומות שלמרות שהקדמה הביאה אותנו לשפע, גם מבחינת איכות הסביבה אנחנו קצת חוזרים אחורה בזמן כדי להציל את העולם הזה, אז אנחנו צריכים גם לראות איך אנחנו מצילים את הילדים שלנו, לא בהכרח לחזור אחורה, אבל באמת בצורה שהיא נכונה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לציין שזה נכון שהקרינה בבתי ספר, אני מקריאה פשוט ממסמך של איכות הסביבה, גם באחד הפרוטוקולים שהיו במשרד אתם ביקשתם שהמשרד לאיכות הסביבה יוציא הנחיות ויגיד בצורה ברורה, אז באמת ממצאי הבדיקות מראים שמתוך 135 מדידות במוסדות חינוך ב-58 בתי ספר נמצאה חשיפה חריגה לקרינה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לציין שגם החשיפה - - -

<עופר רימון: איזה קרינה?

יפעת שאשא ביטון: לקרינה אלקטרומגנטית, כשאני - - -

<קריאה: מה זה משנה עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: אני מקריאה את הדברים כלשונם, אין פה מקום לוויכוח ושיח.

יפעת שאשא ביטון: זה המשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: את לא מפרידה בין קרינה חשמלית ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה לא נותן לי לסיים, עופר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על חריגה ב-58 בתי ספר, כשמצוין פה באופן מאוד מפורש שהקרינה מגיעה מכמה מקורות וזה אומר שאנחנו צריכים להתייחס בדיון הזה גם לכל המקורות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מספיק שאנחנו נתייחס לקרינה ממחשבים, אנחנו צריכים להתייחס לקרינה באופן כולל אם באמת אנחנו רוצים לטפל בסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אז כמו שאמרתם, המקורות הם באמת רשת חלוקת חשמל.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אתם קטעתם אותי לפני רגע במשפט, אבל באמת נמצא שהחריגה היא לא בקרינה שהיא חיצונית, אלא בקרינה שהיא פנימית בתוך בתי הספר ולכן הם גם ציינו את הסוגיות הבאות, שזה רשת חלוקת חשמל, שזה תאורה פלורוסנטית ישנה, שזה רשת אינטרנט אלחוטית ומנועים חשמליים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש כאן מכלול של דברים שאנחנו צריכים להתייחס אליהם ולא הכול נשען ובא לפתחה של הטכנולוגיה או הטאבלטים.

יפעת שאשא ביטון: יצאו פה המלצות, כמובן, גם על הנושא של הבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: צריך לראות, עופר, איך אוכפים את זה בתוך בתי הספר, ובין היתר גם שימוש ברשת קווית.

יפעת שאשא ביטון: אז חשוב שהנתונים האלה גם יהיו לפנינו כי בסופו של דבר אנחנו נידרש לתת פתרון לכול.

יפעת שאשא ביטון: לא מספיק שלצורך העניין אנחנו נאזן את השימוש ברשת אלחוטית אבל אנחנו נקבל את הקרינה ממקורות אחרים ולכן השיח צריך להיות מספיק רחב.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר תמיר ליאון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<תמיר ליאון: אני אנתרופולוג יישומי.

<תמיר ליאון: אני חוקר ב-20 השנה האחרונות תרבות, אני אנתרופולוג של צעירים, נוער וילדים בכמה מקומות בעולם.

<תמיר ליאון: יש עוד כמה אנשים כמוני שמסתכלים הרבה שנים על ילדים.

<תמיר ליאון: אני עובד עם הרבה מאוד גופים, אני עצמאי לחלוטין ולא שייך לאף גוף בכלל, חוץ מהמכון שלי.

<תמיר ליאון: הדיון היום, אני רוצה למקם אותו רגע במה קורה פה עכשיו בחדר מבחינה עולמית.

<תמיר ליאון: כשנכנסו המסכים לחיינו קודם כל אני שמח שיש פה אמירה של מסך, זאת אומרת כל הגופים לא מתייחסים יותר לטלוויזיה, מחשב, טאבלט, אלא מסך או לא מסך.

<תמיר ליאון: כשנכנסו המסכים לחיינו בצורה משמעותית המסך כידוע מחולק לשניים, למדיום ולמסר.

<תמיר ליאון: המסר זה התוכן של המסך והמדיום הוא אדם מול מסך, לא משנה מה יש שם.

<תמיר ליאון: בהתחלה המבוגרים בעולם התייחסו בעיקר לתוכן, למסר.

<תמיר ליאון: סכנות האינטרנט, חרם בפייסבוק, שיימינג, כל מה שאנחנו שומעים ויש חקיקה, היום ילדים מכיתה ג', משרד החינוך, שפ"י, מעביר אותם תכניות של חומרים מסוכנים ברשת.

יפעת שאשא ביטון: עדיין נושא בעייתי, גם הוא נידון בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: בוא נשים את זה בצד.

<תמיר ליאון: נושא בעייתי, צריך לשבת עליו ולהמשיך ולדבר עליו.

<תמיר ליאון: וזה נושא אחד.

<תמיר ליאון: בשנים האחרונות התחיל להתעורר הדיון על המסך ללא כל קשר לתוכן שיש בו.

<תמיר ליאון: זה החידוש, הנתונים מתחילים להגיע, ואני הסכמתי עם כל מה שאמרת, אני ארחיב בנושא מסוים, רק ב-5 השנים האחרונות הגיעו הנתונים המחקריים כי היה צריך לעבור זמן, אני אדבר על אדם מול מסך.

<תמיר ליאון: כרגע הנוער הישראלי, כמו שאמרו, הוא מספר אחת-שתיים בשעות מסך, מדובר על נוער, 12-18, משהו כמו 9 שעות מסך, לפחות שעתיים יותר מהאמריקאים, זאת אומרת שאף ילד בישראל לא מחכה למחשב של משרד החינוך כדי לחיות בעולם דיגיטלי.

<תמיר ליאון: למעשה הם נמצאים 9 שעות כאלה בלי משרד החינוך בכלל.

<תמיר ליאון: שזה 7 שעות יותר מההמלצות הבריאותיות.

<תמיר ליאון: זה קודם כל, שעות.

<תמיר ליאון: מה הסכנות של המסך?

<תמיר ליאון: אני אדבר על הסכנה המרכזית.

<תמיר ליאון: כשאנחנו מקיימים חברה, הדרך לקיים חברה היא מה שאנחנו קוראים אמפתיה, או 'ואהבת לרעך כמוך'.

<תמיר ליאון: אני מדבר איתך עכשיו ואני יכול לשנייה אחת לראות דברים מנקודת המבט שלך.

<תמיר ליאון: זה בסיס לכל סביבה אנושית.

<תמיר ליאון: כשאנחנו פנים מול פנים, מדברים עכשיו על MRI, ופה יסכימו איתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על ההיבטים החברתיים והם גם נדונו כאן - - -

<תמיר ליאון: זה מאה אחוז, אבל אני רוצה להגיד את זה בשתי דקות ואני אסיים את דבריי, כי זה לא נאמר אף פעם באף דיון.

<תמיר ליאון: ברגע שאין פנים אל פנים אנחנו כבר ב-20%, הטקסט הוא 14%.

<תמיר ליאון: לא משנה כמה הודעות הבת שלי תשלח בווטסאפ, היא עדיין ב-14%.

<תמיר ליאון: וגם אם שולחים הרבה זה לא עובד.

<תמיר ליאון: מה הדברים האלה מביאים?

<תמיר ליאון: לחוסר האמפתיה שכבר היום מדברים עליו בעולם.

<תמיר ליאון: אני מדבר על ארבעה דברים, מאזור שנת 2000 ילדים בישראל התחילו לשתות בצורה משמעותית אלכוהול, מדובר על נתונים מפחידים, 80% מכיתה ח' השתכרו פעם אחת בשנה האחרונה ועוד כל מיני נתונים כאלה.

<תמיר ליאון: אף אחד לא מבין למה, כי שום דבר לא השתנה.

<תמיר ליאון: ישבתי עם ילדים 10 שנים בגנים ציבוריים, אחרי 10 שנים הגעתי למסקנה שילדים התחילו לשתות כדי לדבר.

<תמיר ליאון: הם לא יודעים לדבר.

<תמיר ליאון: הלכנו לתנועת נוער שעשינו לה איזה שהוא ייעוץ, במצב שכל התנועה בכיתה י"א-י"ב, כולם שותים בצורה כזו או אחרת, ומדריך אמר לחבר'ה שלו בקבוצה, ציטוט של שורה אחת, חבר'ה בגיל 17, 'קשה היום להתמודד אחד עם השני, עם המבוכה שיש ביניהם והמוזרות, אז הם שותים', סליחה על המילים, 'וכולם מתיישרים לאיזה טמטום משותף, ליחד של איבוד חושים, כולם נהיים אחים'.

<תמיר ליאון: הם לא מתכנסים כדי לשתות אלא שותים כשהם ביחד כדי להתמודד עם המבוכה.

<תמיר ליאון: הם מצאו קבוצה אחת בתנועה שלא שותה, המדריכה אומרת, 'לא יודעת, נראה לי שטוב להם ביחד, הם אוהבים אחד את השני.

<תמיר ליאון: הם מספיקים לעצמם'.

<תמיר ליאון: כל מקום שראיתי, שהצליחו להיות חברותות אמיתיות, האלכוהול המופרז יורד כי הוא לא עובד.

<תמיר ליאון: כשאתה לוקח את הילדים, ואני עושה את זה, ואתה מוציא את האלכוהול והם יושבים, אף אחד לא מדבר, הם משחקים בטלפון.

<תמיר ליאון: זה האלכוהול.

<תמיר ליאון: שתיים, אלימות.

<תמיר ליאון: קחו עכשיו בית ספר, נתון שהיה.

<תמיר ליאון: אני אתן לילד עכשיו, אומר, סליחה עכשיו כיתה, סליחה, אני יוצא לשירותים.

<תמיר ליאון: הוא יוצא לשירותים חוזר אחרי 10 דקות, לא יודע, מי שהיה פה בשירותים, של הבנים לפחות, הם יושבים ומשחקים בטלפון.

<תמיר ליאון: ילד חזר אחרי 10 דקות לתוך השיעור, אחרי 10 דקות של משחק מחשב שנחשב אלים, אבל רגיל, לא משהו יוצא דופן, העלייה שלו ברמת האגרסיביות היא בקצה עד 40%.

<תמיר ליאון: זאת אומרת המורה אומרת 'תחזור', הוא חזר, ישב בכיתה ויכול להיות שהוא 40% יותר אגרסיבי אחרי 10 דקות בשירותים.

<תמיר ליאון: זו האלימות.

<תמיר ליאון: כשאני בחנתי את נתוני המשטרה ב-5 השנים האחרונות של אלימות נוער, אתה רואה שהאלימות הכללית של נוער במגמת ירידה, הם פשוט פחות נפגשים.

<תמיר ליאון: ראיתי את זה בסרט, כשגנגסטר אמר לי שאם ג'וליאני לא ניצח את הפשע בניו יורק משחקי הווידיאו ניצחו את הפשע.

<תמיר ליאון: אבל כשאתה הולך לאלימות הקשה, האגרסיבית, המיניות הקשה, שם יש עלייה כזאת.

<תמיר ליאון: אני פוגע בך לא כי אני רוצה לפגוע בך, כי אני לא מרגיש שפגעתי בך, כי אין אמפתיה.

<תמיר ליאון: עם מיניות יש הרבה מאוד בעיות, יש קבוצה הולכת וגדלה של בני 18 פלוס, זה אגב שליש מהיפנים והרבה מאוד מהישראלים, שיש מיניות בחייהם אבל רק במחשב.

<תמיר ליאון: זאת אומרת אם מדברים בסטריאוטיפים, סליחה על הסטריאוטיפים, גבר בן 20 מגיעה אליו נערה בגילו שרוצה להיות איתו, מבחינתו היא אטרקטיבית, הוא לא יגיד לה כלום אבל בסוף זה לא יקרה, הוא יילך למחשב.

<תמיר ליאון: בעוד שנה וחצי, ואלה נתונים שלא מדברים היום במדינה, אובדנות תהיה סיבת המוות מספר אחת בישראל, אולי קודם, עד גיל 25, יעברו תאונות דרכים ומחלות.

<תמיר ליאון: המחלה הגדולה של העולם היום היא בדידות שנובעת מהמסכים.

<תמיר ליאון: 30% מהישראלים מגדירים את עצמם בודדים והגיל הבודד היה פעם אנשים מבוגרים, היום הגיל הבודד ביותר הוא 18 עד 30, 60% מהבריטים בגיל הזה מגדירים את עצמם בודדים.

<תמיר ליאון: אגב, בדידות זה אחד הדברים הכי לא בריאים פיזיולוגית לאדם, מושווית לעישון כבד מאוד וכו'.

<תמיר ליאון: מה שאני רוצה להגיד לסיום דבריי.

<תמיר ליאון: יש פה כמה תופעות שאף אחד אף פעם לא חיבר אותן, הן נובעות מזה, השיחה שיש פה עכשיו היא כבר שיחה, אם היינו נוער, הזויה, כי היא לא הייתה כזאת בחדר, החדר הזה הוא עתיק.

<תמיר ליאון: הדבר הזה לא היה קיים.

<תמיר ליאון: כשאנחנו התחלנו להיכנס במסכים - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום באמת.

<תמיר ליאון: אני אגיד עכשיו משפט סיכום, האדם, משמעות, מקבל דרך שייכות.

<תמיר ליאון: אם היה אדם אחד בעולם לא הייתה דת בעולם, אף דת.

<תמיר ליאון: האדם הראשון לא היה דתי גם לפי היהדות, למה להתפלל צריך מניין?

<תמיר ליאון: למה לפני 93 חילקו את הגמרא לחלקים?

<תמיר ליאון: כשאני נוסע לזימבבואה, פוגש יהודי שהגיע מניו יורק, שנינו למדנו את אותו דף גמרא באותו יום.

<תמיר ליאון: האדם, משמעות, מקבל דרך שייכות.

<תמיר ליאון: כשהעפנו את השייכות נכנסנו לאובדנות.

<תמיר ליאון: זה מה שקורה היום.

<תמיר ליאון: כשמדברים על היכולות המאה ה-21, ישבתי ב - - -

יפעת שאשא ביטון: הדברים שלך חשובים ומעניינים אבל פה - - -

<תמיר ליאון: בתור אבא שישב בבית ספר דרור, אחד הגדולים בארץ, 2,400 ילדים, שהכניס טאבלטים ואחרי שנה ביטל אותם.

<תמיר ליאון: אנחנו השנה לא נכניס, חשבנו הרבה דברים וזה לא הצליח, קמה אמא ואמרה, 'אבל מה עם מיומנויות המאה ה-21?' אמרה לה המנהלת את מה שאנחנו יודעים, 'יש הרבה מיומנויות למאה ה-21, עמידה מול מסך היא לא אחת מהן, יצירתיות, עבודה בצוות, מחשבה, לדעת לבטא מול קבוצה'.

<תמיר ליאון: הפחד הכי גדול היום בארצות הברית הוא עמידה מול קהל, זו הפוביה הכי גדולה, כי ילדים לא יודעים לעמוד מול שלושה אנשים.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסוגיה היא ברורה, ההיבטים החברתיים ברורים, הם גם חשובים ומעניינים, אני מוכרחה לציין.

<תמיר ליאון: זה גול עצמי לדבר רק על הקרינה, אז נפתור את הקרינה ואז אין בעיות.

<תמיר ליאון: השיחה הזאת היא גול עצמי.

<תמיר ליאון: אם נפתור את הכסף, נטפל, נפתור את הזה, אז אין בעיות.

יפעת שאשא ביטון: תמיר, לא שיחקת במחשב בחוץ והאגרסיביות עלתה?

יפעת שאשא ביטון: מה קרה פה?

<תמיר ליאון: זה הצדדים הטובים שלי.

<קריאה: כנראה יותר מדי מעגלי שיח.

יפעת שאשא ביטון: הנושא הוא חשוב ובהחלט צריך להתייחס אליו ואנחנו נתייחס גם לכך.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שאתה מעלה פה דברים שהם מאוד חשובים ואני מודה גם שפחות שמעתי את ההתייחסויות האלה בתוך השיח הכולל, אני רק מוכרחה לומר שכן, טכנולוגיה היא גם חלק מהמיומנויות, אבל זה שהיא השתלטה על כל ההוויה זה איזה שהוא באג שצריך לטפל בו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, בבקשה, לשמוע את נציגת משרד הבריאות, ד"ר סיגל סדצקי, היא נמצאת כאן?

יפעת שאשא ביטון: לא הגיעה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה, בבקשה, את המשרד להגנת הסביבה.

יפעת שאשא ביטון: גיל, בוא תצטרף אלינו.

<גיל כהן: בעניין בתי הספר, ההמלצות שלנו היו לא לפרוס אינטרנט אלחוטי.

<גיל כהן: במידה שזה בלתי אפשרי אז לפרוס אינטרנט אלחוטי ואיפה שאפשר לשים אינטרנט קווי.

<גיל כהן: לגבי החריגות שציינת מקודם בקרינה, אז באמת כל החריגות שהיו, לא רק ב-135 בתי ספר, בכל ה-2,000 בתי ספר היו חריגות, מחשמל, לא מאינטרנט אלחוטי.

<גיל כהן: באינטרנט אלחוטי נמדדו באמת רמות מאוד מאוד נמוכות.

<קריאה: גיל, אתם לא יודעים לבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: מי שירצה יתייחס אחר כך.

<גיל כהן: לגבי הספים הבריאותיים, כששאלו על איזה ספים מדברים, אז הסף בארץ הם עשירית מהסף שהכריז ארגון הבריאות העולמי ואימץ ארגון הבריאות העולמי כבלתי מזיקים לכלל האוכלוסייה.

<גיל כהן: אז הספים בארץ הם עשירית מהספים האלה.

<גיל כהן: ועדיין לא הייתה אף חריגה בנושא הזה.

<גיל כהן: ב-2006 הייתה החלטת ממשלה להקים מרכז ידע לאומי לבחינת השפעת קרינה בלתי מייננת על הבריאות.

<גיל כהן: יש את מכון תנודה, הוא נותן את ההמלצות שלו גם לגבי ספי הקרינה.

<גיל כהן: גם בעקבות הקמת המרכז הזה הספים גם בחשמל וגם בארץ לא השתנו, גם מקרינה מ-wi-fi לא השתנו, אלה אותם ספים.

יפעת שאשא ביטון: גיל, יש לי שאלה, אני פשוט לא מכירה את זה מקצועית, יש אפשרות לנתח בנפרד את רמות הקרינה מלוחות חשמל אל מול רשתות אלחוטיות ולעשות את הפילוח לגבי רמות הקרינה בכל אחד?

<גיל כהן: כן, זו קרינה שונה לגמרי.

<עופר רימון: זה מבוצע.

יפעת שאשא ביטון: נעשתה בדיקה של - - -

<גיל כהן: הבדיקות שעושים בבתי ספר אלה בדיקות ממתקני חשמל ובדיקות ב - - - עשו בדיקות נפרדות.

יפעת שאשא ביטון: אז באלחוטי נעשתה בדיקה כשבע

יפעת שאשא ביטון: צם כל המערכת האלחוטית, כל המחשבים הפוטנציאליים, פועלים?

<קריאה: לא.

<קריאה: שאלה טובה.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, תנו לגיל לענות.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אם תרצו להתייחס לשאלות ששאלתי אז יותר מבשמחה.

<גיל כהן: הדרישות שלנו לעשות את הבדיקות זה באמת שהכיתה מועמסת, עם תלמידים בכיתה וכולם גולשים ועושים בדיקות כאלה ויש בדיקות כאלה.

<קריאה: איפה?

<קריאה: לא עשו את זה.

<קריאה: אני מנהל בית ספר ובדקו אצלי.

<קריאה: היו אצלי.

<קריאה: נכנסו לכיתה.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להמשיך את הדיון?

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה מכם.

<גיל כהן: כל המדידות, כל הדוחות של מדידות הקרינה מפורסמים באתר.

יפעת שאשא ביטון: וכל המדידות נעשו כשיש העמסה פוטנציאלית בתוך הכיתות?

<גיל כהן: אני לא יודע אם כל המדידות, יש מעל 2,000 בתי ספר, המדידות האלה שאנחנו עשינו אז זה בהעמסה מלאה, רמות הקרינה שנמדדו הן נמוכות.

<גיל כהן: צריך קצת עובדות, ה-wi-fi שפרוש בבתי הספר הוא בדיוק אותו wi-fi שפרוש בכיתות, זה wi-fi שעובד בהספקים נמוכים, שלא נדרש עבורו היתר.

<גיל כהן: זה לא כמו אנטנה סלולרית שנדרש היתר מהמשרד.

<גיל כהן: אפשר להפעיל את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז איך בעצם אתה מסביר את הפער ברמות הקרינה, כי לפי הדוח שלכם דווקא רמות הקרינה הגבוהות הן קרינה מתוך בית הספר.

<גיל כהן: מתוך בית הספר, ממתקני חשמל.

<גיל כהן: מתקני חשמל, יש מתקנים חיצוניים שזה שנאים, שזה קווי חשמל, ויש מתקנים פנימיים שזה - - -

<קריאה: אני יכולה לשאול בהקשר הזה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו ניתן לגיל לסיים את דבריו ואחר כך אנחנו נפנה לדוברים הנוספים.

<גיל כהן: סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה, גיל.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את המדען הראשי, את פרופ' עמי וולנסקי.

<עמי וולנסקי: נאמרו פה הרבה מאוד דברים.

<עמי וולנסקי: המערכות כולן, מערכות חינוך, מערכות חברה, עברו שינוי תרבותי ב-40 השנים האחרונות.

<עמי וולנסקי: השינוי התרבותי, דובר פה על מסכים, מסכים בחיי מערכות חינוך, מסכים בביתנו שלנו, וזה חלק מהמציאות שהעולם עובר לקראתה ומצוי בתוכה ורק אפשר להגיד 'עצור את העולם, אני רוצה לרדת'.

<עמי וולנסקי: במציאות הנוכחית צריך להתמודד עם שתי שאלות בסיס.

<עמי וולנסקי: האחת היא, לכולנו ילדים ונכדים בבתי הספר, איש מאיתנו לא רוצה שתיווצר חשיפה ולו מינימלית ובעניין הזה עופר הבהיר והבהיר היטב, וגם נשמעו הדברים שנאמרו כאן, אנחנו צריכים לנקוט במדיניות של אימפרובמנט, של שיפור מתמיד.

<עמי וולנסקי: אנחנו לא יכולים לרדת מהעולם, אבל היכן שיש חשיפות או היכן שיש חשש או היכן שיש חשש כלשהו לבריאות התלמידים, בריאות ילדינו, זה לא תלמידים, זה לא צד שלישי - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, אלה הילדים שלנו.

<עמי וולנסקי: זה חלק מבשרנו, אנחנו צריכים להתמודד ונדמה לי ששמעתם פה היטב את ד"ר עופר רימון שאמר 'אנחנו פתוחים לשיפור ולהתמודד עם כל ידע חדש'.

<עמי וולנסקי: אני עוקב גם אחר הידע הבינלאומי שמפרסמות מערכות בריאות על מערכות חינוך בתחום הזה וזה דומה מאוד למה שנמסר פה על ידי נציג המשרד להגנת הסביבה.

<עמי וולנסקי: יחד עם זאת אני חוזר ואומר, אסור לנו לעצום אלפית העין בעניין הזה ומידת השיפור מחויבת לאורך כל הדרך.

<עמי וולנסקי: עכשיו להיבט הפדגוגי.

<עמי וולנסקי: אנחנו נמצאים פה בזירה, זה איננו מולך, גם בעולמות האוניברסיטה שיש מי שיושב כאן שמדריך סטודנטים או שמלמד סטודנטים, גם שם יש עיסוק אינטנסיבי בשימוש בטכנולוגיה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל הפדגוגיה לא ממש משתנה, במאמר מוסגר.

יפעת שאשא ביטון: זה סיפור שצריך לטפל בו בנפרד.

<עמי וולנסקי: אני מתכוון לעניין אחר.

<עמי וולנסקי: עופר סקר את זה וסקר את זה היטב, אנחנו עוסקים היום במחקר בינלאומי עם קבוצה של 7 מדינות, 19 חוקרים, אודות מערכות חינוך.

<עמי וולנסקי: מערכות חינוך צועדות למגמה שבין היתר נועדה להיות רלוונטית לתלמידים אבל גם להבטיח את יכולת השתלבותם במציאות המשתנה.

<עמי וולנסקי: מציאות משתנה בין היתר זה שוק עבודה חלקלק, המעבר לכלכלה של ידע, יש לזה היבטים שונים, לא אכנס כרגע לסקירה מפורטת.

<עמי וולנסקי: המשמעות מבחינת מערכת החינוך היא לבסס על מספר מרכיבים שהוזכרו כאן, האחד הוא למידה אקטיבית, למידה אקטיבית שבה התלמיד נמצא במרכז הפעילות.

<עמי וולנסקי: מרכז הפעילות זה אומר גם היכולת שלו לאתר ידע נוסף, לא רק המורה הוא מקור הידע הבלעדי, גם לא הספר המסורתי, אלא הזכירו פה ספר דיגיטלי, ספר דינמי, היכולת שלהם להיכנס לארכיב, לארכיונים, למוזיאונים.

יפעת שאשא ביטון: לשפר את הפדגוגיה האופטימלית של מה שאנחנו רוצים.

יוסי יונה: זה לא מייתר את החשיבות של המורָה או של המורֶה או של המרצה באוניברסיטה, כאחר משמעותי בחייו של התלמיד.

יוסי יונה: מזה אתה מתעלם.

יוסי יונה: יש דברים אחרים שהם לא - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לא מתעלם, הוא ציין דברים נוספים.

<עמי וולנסקי: אתה הראשון לדעת, עמדת איתי על בימות כמה פעמים שאמרתי שאין תחליף לקשר הבינאישי בין מורה לתלמיד, נקודה.

<עמי וולנסקי: אני לא אחזור על הדברים האלה.

<עמי וולנסקי: לכן הטכנולוגיה, לא הייתה וגם אם הייתה אילוזיה כזו, לא תחליף את הקשר הבינאישי הזה.

<עמי וולנסקי: ואוי לנו.

<עמי וולנסקי: עכשיו לעניין עצמו.

<עמי וולנסקי: אני מציע פרקטית, משרד החינוך מתמודד עם אתגרים מורכבים מאוד, אני רוצה לומר דבר מוזר שבדרך כלל לא נשמע כאן, גם למורה בכיתה וגם למנהל בית ספר וגם למשרד החינוך צריך לעזור בהתמודדות הזו.

<עמי וולנסקי: לשבת בביקורת מתמדת, ועופר בא אליי בשלושה הימים האחרונים בתחושת דאגה, חברים, זה אתגר מורכב מאין כמוהו בהתמודדות הזו.

<עמי וולנסקי: ההתמודדות בין היתר עם סטטוס המורה, תלמיד בכיתה ג', כאשר המורה מדליק מסך והמסך עדיין שחור אומר לו 'תלחץ על קונטרול F5', זה חלק משינוי הסטטוס של המורים, בהתמודדות עם הטכנולוגיה.

<עמי וולנסקי: אנחנו נמצאים בתקופת מעבר, ייקח לנו הרבה מאוד שנים השינוי הזה.

<עמי וולנסקי: במחקרים שאנחנו עסוקים בהם השאלה איפה עומדת ישראל היא קריטית, כיוון שיש לנו כמה יתרונות, הזכירו אותם כאן, יצירתיות וחדשנות, הם נמצאים בסביבתנו, אנחנו גם רוצים לייבא אותם אל כל תהליך ההוראה בתוך בתי הספר.

<עמי וולנסקי: אני אומר לכם ההורים שכאן, למען הילדים שלנו, צריך לעזור.

<עמי וולנסקי: לפעמים באים אליי הנכדים, אני שואל 'איך עבר היום?

<עמי וולנסקי: ' אומרים לי 'שמע, אמרנו למורה ככה והתעמתנו עם המורה בעניין הזה', ואני אומר את הדברים שאני אומר כאן, חברים, למורים בעידן הזה צריך לסייע, צריך לעזור בדיוק כמו למערכת ולדעת שיש לנו גם כשלים, יש דברים שאנחנו מחפשים את התשובות ואנחנו איננו קוסמים, אבל את התהליך הזה צריך לעבור ביחד.

<עמי וולנסקי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, פרופ' עמי וולנסקי, אבל אני מוכרחה לומר, אנחנו לא באים לפה ממקום של ביקורת, אני חושבת שדווקא מהמקום שצריך לעזור ואני לחלוטין מסכימה איתך.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת גם הייתה אווירת הדברים בראשית דבריי, דווקא מהמקום הזה אנחנו צריכים לשאול את עצמנו את השאלות הנוקבות, כי אם אנחנו לא ניגע בנקודות שבאמת צריך לפרק אותן ולגעת בהן לעומק לא נצליח לעשות את עבודתנו נאמנה.

<עמי וולנסקי: אנחנו תמיד נהיה הראשונים להיות שותפי פעולה בסוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה מאוד ד"ר נאוה לויט בן-נון

<נאוה לויט בן-נון: שלום.

<נאוה לויט בן-נון: אני מנהלת מרכז סגול למוח ותודעה במרכז הבינתחומי בהרצליה ובאתי לייצג את חוקרי המוח שלצערי הרב עוד לא הגיעו לכאן, הם נמצאים במגדל השן שלהם ואיפה שהם צריכים להיות הם לא נמצאים אז אנחנו רואים את עצמנו כשליחי הקבוצה הזאת.

<נאוה לויט בן-נון: מדברים פה על סכנות של קרינה כאשר אני חושבת שהסכנה האמיתית שצריך להבין שיש בטכנולוגיה בבתי ספר זה הסכנה של ההשפעות של זה על המוח.

<נאוה לויט בן-נון: בארצות הברית יש 32 מיליון אנשים חולי סרטן ו-350 מיליון אנשים עם דיכאון.

<נאוה לויט בן-נון: דיכאון נובע כאשר משהו במוח משתבש.

<נאוה לויט בן-נון: המוח שלנו זה רשת פלסטית שמתפתחת, היא כן תלויה בגנטיקה שלנו, אבל היא בעיקר תלויה בסביבה ההתפתחותית שלנו.

<נאוה לויט בן-נון: ברשת הזאת טמונות היכולות הקוגניטיביות שלנו, יכולות הקשב והריכוז שלנו, היכולת שלנו להצליח בעולם המודרני, שיש לו דרישות מאוד מאוד גבוהות מבני אדם, היכולת שלנו לנהל את הלחץ ואת הרגשות שלנו וכאשר משהו שם משתבש גם הדבר שנקרא בעיות נפשיות.

<נאוה לויט בן-נון: לכן המטרה הכי גדולה של מערכת החינוך, לדעתי, צריכה לבנות תשתית מוחית חזקה ובריאה.

<נאוה לויט בן-נון: אני לא יודעת אם אתם מודעים לזה, אבל התשתית המוחית שלנו מתפתחת עד שנות ה-20 המוקדמות, זאת אומרת שבכל שנות השהייה של ילד בבתי ספר התשתית המוחית שלו נבנית.

<נאוה לויט בן-נון: משרד החינוך, עמדתי היום, בעידן הנוכחי, המטרה הראשונה שלו זה לא להכשיר את הילדים לעידן הטכנולוגי, אלא לבנות להם את התשתית המוחית שתאפשר להם להיות אנשים בריאים, מוצלחים, עם יכולות גבוהות ובריאים נפשית בעולם הטכנולוגי.

<נאוה לויט בן-נון: כשאנחנו מסתכלים על ההבדל בסביבה ההתפתחותית של ילדים כתוצאה מכניסת הטכנולוגיה, גדי דיבר כאן על כך ש-3 שנים מתוך ה-18 שנים שהם נמצאים במערכת בעצם המוח שלהם חשוף למסך.

<נאוה לויט בן-נון: 3 שנים.

<נאוה לויט בן-נון: זה בא על חשבון מה שאנחנו כשהיינו ילדים נחשפנו, עשינו פעילות גופנית, פעילות חושית, פעילות חברתית, פעילות רגשית, זאת אומרת שהילדים שלנו היום, יש להם פחות 3 שנים, למוח שלהם יש פחות 3 שנים של כל הפעילות החשובה הזאת.

<נאוה לויט בן-נון: קרינה זה מאוד חשוב, אני יודעת שזו המטרה, אבל בעצם הקריאה שלי אליכם זה שחייב להיות הרבה הרבה דיון במקום ההתפתחותי.

<נאוה לויט בן-נון: אצל ד"ר עופר רימון יש המון המון מומחים, אבל אין מומחים שהם באופן ישיר מומחים להתפתחות המוח.

<נאוה לויט בן-נון: אנחנו שומעים פה על כל הבעיות של המסכים, אבל זה בטל בשישים לבעיות הנפשיות וההתפתחותיות.

<נאוה לויט בן-נון: הילדים האלה בפריפריה, אם אנחנו ניתן להם להיחשף להרבה שעות של מסך והרבה פעמים זה גם מגיע עם תשתית גנטית לא משהו, הילדים האלה מבחינת היכולת - - -

יפעת שאשא ביטון: היי היי, תשתית גנטית בפריפריה, בואו לא נכליל.

יפעת שאשא ביטון: קחי חזרה, נמחק מהפרוטוקול.

<נאוה לויט בן-נון: חברים, לקחתי חזרה.

<נאוה לויט בן-נון: אני חושבת שאתם מבינים למה אני מתכוונת, אבל בסדר, המטרה שלנו זה יותר מלחשוף אותם עכשיו לטכנולוגיה כזו או אחרת זה לדאוג שההתפתחות הקוגניטיבית שלהם, יכולות הקשב והריכוז שלהם, היכולת שלהם לעמוד בלחצים, תהיה אופטימלית.

<נאוה לויט בן-נון: לדעתי זאת המטרה שלנו והאחריות שלנו כלפי הילדים בפריפריה, כי כולנו יודעים שלהשתמש בטכנולוגיה מהר מאוד קולטים את העניין, אבל לבנות תשתית מוחית שתאפשר לי לחיות בעולם שכולנו יודעים שהוא כל כך כל כך מאתגר היום, זו המטרה הראשונה של משרד החינוך.

<נאוה לויט בן-נון: ואני רק אסיים ואומר שזה מעניין שברוני הטכנולוגיה, מי שהמציא את האייפד, לא נתן לילדים שלו לשחק זמן מסך והיום בסיליקון ואלי האנשים שהם בחזית הטכנולוגיה שולחים את הילדים שלהם לבתי ספר אנתרופוסופיים מתוך הבנה ששם התשתיות שיאפשרו להם להצליח בעולם הטכנולוגיה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רק הבהרה לפרוטוקול, יש ילדים אוכלוסייה נפלאה בפריפריה והם הוכיחו לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד ממקום המגורים האישי שלי, רק אתמול אירחנו כאן קבוצת תלמידים נפלאה שהולכת לייצג את ישראל בתחרות בינלאומית בבוסטון, קבוצה מקרית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: בהינתן ההזדמנות השווה תאמינו לי שגם השמים הם לא הגבול מבחינתם.

יפעת שאשא ביטון: זו תחרות מדע, הם מפתחים איזה שהוא אנזים שקשור לצליאק, זו תהיה ערכה שאפשר יהיה לבדוק את רמת הצליאק.

<קריאה: בלי טכנולוגיה?

יפעת שאשא ביטון: לא בטוח שהם ישבו שעות מול מסך מחשב, אבל תיכף אנחנו נדבר גם על זה.

<קריאה: אגב, יושבת הראש, הילדים בפריפריה חשופים יותר מכל ילד אחר למסך, כי הילדים שלי עכשיו, עבדתי כל השנה, שיהיו עכשיו בקייטנות שעולות הרבה כסף וכל הילדים בפריפריה יושבים עכשיו מול פריפריה - - - הכי לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אל תיכנסו לזה, חבל, עדיף לכם לחזור לנושא הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: יש שם מספיק היצע של הרבה פעילויות.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, אני מזמינה את כולכם לבוא ולסייר גם ביישובים פריפריאליים.

<קריאה: יש הרבה כסף בפריפריה, כסף ממסדי שדואג לילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אשר קסו, בבקשה, מנהל בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך.

<אשר קסו: אני מנהל בית ספר בעמק חפר.

<אשר קסו: יש פה כמה הורים שהילדים שלהם אצלי תלמידים בבית הספר, מכירים חלק מבית הספר.

<אשר קסו: אני רוצה להתייחס לחיבור שיש בין הרשת לטכנולוגיה.

<אשר קסו: הסוגיה שאני נקראתי אליה זה 'בוא לוועדה לזכויות הילד', שמציגה לפחות אותי, כשאני מסתכל על המראה, כאילו אני דואג פחות לבריאות התלמידים שלי ממי שנמצא פה בארגון כזה אחר.

<אשר קסו: וזה, האמת שזה ממש פוגע בהסתכלות הרגשית האישית בסופו של דבר.

<אשר קסו: ואני אמשיך מפה לסוגיית האם אנחנו דנים כרגע ברשת, ותיארו לפני כן הגורמים הרפואיים, בסביבה ובמאה ה-21.

<אשר קסו: אני אפתח סוגיה אחרת, אני מנהל בית ספר שני זו שנה תשיעית, בכל שנה בודקים את בתי הספר שלי, את מקורות הקרינה ומאיפה הם מגיעים ובודקים את הספים שלהם.

<אשר קסו: זה לא משהו שהתקבל היום, זה נכנס פנימה עם כל התודעה בשנה האחרונה ובאופן אישי הגיע אליי לבית הספר, בנוסף לבדיקה האישית שאנחנו ביצענו לפני שעופר הנחה את הדברים האלה.

<אשר קסו: הגיע מומחה שהעמיס את התלמידים ונציג הורים שביקש עוד להפעיל, למרות שהתדרים אחרים אגב, גם סלולר כדי לבדוק האם בסופו של המיליוואטים שדרושים לבטיחות, אכן אנחנו עומדים בתקנים האלה ודיברו על כך בהקשר הזה.

<אשר קסו: אני חושב שאני הראשון, אגב זה נכון לגבי תקרות אקוסטיות ועוד לא מעט אלמנטים של בטיחות שאתה נדרש כמנהל בית ספר, סככות כאלה ואחרות, ופעם אחת שמשרד החינוך והגורמים הבריאותיים, שיתחברו הם ואיכות סביבה ומי שצריך יקבע תקן אחר מחמיר יותר, אני כמובן אהיה הראשון שיישם אותו.

<אשר קסו: אז אחת, התפיסה ברמה העקרונית, שתיים, אני חושב שאני מאוד מתחבר לדברים שנאמרו בהקשר להתפתחות הילד, שהיא לא רק אותה למידה, למרות שאנחנו יודעים כן להצביע ויושבת פה ד"ר יפה בן עמי, שחקרה גם בתוך בית הספר שלנו, במאה ה-21 אנחנו יודעים להגיד שלנו אין בעלות על ההפנמה של התלמיד, האם זה מתרחש בכיתה?

<אשר קסו: באיזה מקום זה מתרחש, באיזה זמן ובאיזו דרך?

<אשר קסו: וגם זו התפתחות ילד.

<אשר קסו: ואני מסכים איתך, אני מבקר גם בתנועות הנוער, הייתי לפני שבועיים במחנה של תנועת הצופים בערב, לראות את הנוער שיושב במעגלי שיח בציפורי - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי של למידה יש גם בתנועות נוער.

<אשר קסו: חד משמעית, אני תומך.

<אשר קסו: בבית הספר מסיימים ללמוד יותר מוקדם ביום שלישי, מתוך תפיסה ברורה, לאפשר למדריכים ולחניכים להגיע לתנועת הנוער לא עם הנשימה האחרונה.

<אשר קסו: זאת אומרת התפתחות הילד ובריאות הילד, נכון, בית ספר, קושרים אותה בטאבלטים ובהוראה דיגיטלית, אני חושב שהפתיחות של ההוראה הדיגיטלית ואני מזמין את - - - האמת שיפעת הייתה אצלנו, בבית הספר שלנו, בפאנל בחירות לפני שהיא נבחרה, לסיור כזה אחר.

<אשר קסו: אני מזמין את הוועדה עצמה גם לבית הספר שלנו, לשיעורים מתוקשבים, להזמין בודק, אם אנחנו ממש חרדים, להזמין את הבודק שאתם רוצים פה מאחור לבית הספר והוא יבצע את הבדיקה.

<אשר קסו: אני אומר לכם, בתי הספר שאני ניהלתי, המקורות הבעייתיים - - - אני גם אפתח את הרזומה האישי שלי קצת, אני בא מעולם תוכן של קרינה אלקטרומגנטית במערכות כולל כיפות ברזל במילואים בעוצמות הרבה יותר גבוהות, בינתיים אני בריא, טאצ' ווד, ואני לא חושב שאני משחק בשום בטיחות של אף אחד מהתלמידים שנמצאים בבית הספר.

<אשר קסו: ואכן אתם מוזמנים - - -

<קריאה: אתה יכול להשיב לגבי הדברים שעלו כאן?

<קריאה: מה זאת אומרת לא?

<קריאה: אנשים פה אמרו סיכונים - - -

<אשר קסו: אני קראתי לא מעט מאמרים - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר, 'אצלי בבית הספר נמדדה רמת קרינה'.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אתה מציג פה תמונת מצב של נקודה מאוד מסוימת בתוך המערכת, לצורך העניין בית הספר שלך.

יפעת שאשא ביטון: ואני יותר ממברכת אם אכן, ונצא מנקודת הנחה שזה עומד בכל הקריטריונים ובאמת רמת הקרינה היא נמוכה והכול בסדר, העניין איך אנחנו מתרגמים את זה למשהו מערכתי כי זה לא מספיק שיש מנהל אחד שהוא מיינדד לסיפור הזה בתוך המערכת, יש בתי ספר נוספים, השאלה - - -

<קריאה: יש פה כמה הורים - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נדבר.

<קריאה: יש כאן שני הורים שהם מבתי הספר - - -

<אשר קסו: יש פה הורים מבית הספר הזה ואני אשמח גם שהם יגידו את הדברים שלהם.

<אשר קסו: אני מדבר על עובדות, לא על שום דבר אחר.

<קריאה: הוא שמע את הטענות שלכם וקבע - - -

<קריאה: בג"צ קבע שהוא לא מתערב.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אנחנו נגיע גם אליכם.

<אסתר שפר-טיק: גם אני מנהלת בית ספר וזה מתרחש בדיוק כך.

<אשר קסו: אני רוצה לסיים את הדברים שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באתי לפגוע באחרים, אני באתי לשאול - - - חברים, אי אפשר ככה.

<אשר קסו: אני אגיד את דבריי.

<אשר קסו: יש פה גם הורה מסוים ששלח מכתב - - -

<קריאה: שני הורים.

<אשר קסו: שהוא הלך לרופא, רופא כללי, בלי שום בדיקה, ושלח לי פתק ואמר 'תשמע, אני רואה בך אחראי לבריאות של הבן שלי'.

<אשר קסו: האם הבן שלו עשה את הבדיקות הרפואיות המתאימות לגלות האם יש לו קושי כזה או אחר?

<אשר קסו: שיהיה בריא ושכולנו יהיו בריאים, איך אמרנו?

<אשר קסו: לפני כן דיברו פה על סוגיית מנהל בית הספר בעידן, פרופ' עמי וולנסקי, אנחנו פה עומדים באתגרים, זה חלק מהאתגרים, אני חושב שאין לי מנדט ולאף אחד פה אין מנדט, יש רשויות במדינה הזאת שצריכים להחליט האם רמת ה-wi-fi או הקרינה האלקטרומגנטית היא כזו, זה בעיניי לא המקום של השולחן הזה בכלל.

<אשר קסו: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אשר.

יפעת שאשא ביטון: יש פה מנהלת בית ספר נוספת?

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן לכם, אבל כדי לאפשר לכולכם ולעשות את זה באותו הקשר, שתי דקות לכל אחד ואת השם בבקשה לפרוטוקול.

<אסתר שפר-טיק: אני מנהלת בית ספר היובל ביהוד מונוסון, בית ספר יסודי.

<אסתר שפר-טיק: אני רוצה לדבר על - - - אני שומעת על העניין של הקרינה והפדגוגיה, אני רוצה להגיד לכם שאצלנו - - - בכל אופן אני רואה גם את חבריי המנהלים, קודם כל ההון האנושי של בית הספר, מבחינת המורים, יש צמיחה ויש התפתחות מאוד מאוד גדולה, אנשים צריכים ללמוד לבנות משימות שיש בהן חשיבה מסוג גבוה, צריכים לבנות משימות שיתופיות, כדי שכולם יקבלו את זה, המענה לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים, או תלמידים שלא - - - אין יותר שיח אל הבינונית, יש שיח אל הדיפרנציאליות.

<אסתר שפר-טיק: גם אצלי בבית הספר הייתה בדיקה מאוד מחמירה ואנחנו הפעלנו את כל המחשבים ואנחנו לא הגענו אפילו לסף המחמיר.

<אסתר שפר-טיק: בנוסף לזה אני רוצה לומר ככה, אנחנו בנינו דגם הוראה מאוד מיוחד בבית הספר.

<אסתר שפר-טיק: לא כל הילדים בכיתה משתמשים במחשב.

<אסתר שפר-טיק: בנינו שלוש קבוצות, קבוצה אחת עובדת, 10 ילדים, במחשבים או בספר דיגיטלי שהמורה שותלת שם משימות מותאמות וכן הלאה, קבוצה אחת היא קבוצת מורה, שמתנהל שם שיח סביב דילמות, חשיבה אתגרית, סביב הלמידה, וקבוצה נוספת שהיא קבוצה שעובדת במשימה שהמורה נתנה, לא מתוקשבת.

יפעת שאשא ביטון: מה זמן המסך במסגרת של שיעור?

<אסתר שפר-טיק: אצלנו זה בסביבות 4 עד 5 שעות בשבוע לתלמיד.

<תמיר ליאון: אצלו זה כל השבוע.

<תמיר ליאון: הייתי אצלו בבית הספר, זה בדיוק ההבדל.

<קריאה: ה-wi-fi ממשיך לפעול בכל השעות.

<קריאה: לא כל השבוע, אבל לא משנה.

<אסתר שפר-טיק: קודם כל תגברנו את לימודי האמנות.

<קריאה: אתה אומר ככה?

<קריאה: אני אומר שוב, אני לוקח - - -

יפעת שאשא ביטון: חברים, חבל, אתם לוקחים את הדיון למקום - - -

<אסתר שפר-טיק: דיברה הד"ר לחקר המוח.

<אסתר שפר-טיק: אנחנו תגברנו מתוך מודעות את לימודי האמנות, את לימודי החינוך הגופני, הכנסנו מחול.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת על סדר גודל של 12%-15% מסך זמן ההוראה מוקדש למסך.

<אסתר שפר-טיק: וגם, בגילאים מסוימים, לא אצל כולם, אצל הקטנים יותר אנחנו לא מאפשרים את זה.

<אסתר שפר-טיק: יש להם אולי עד שעה חשיפה בשבוע, אצל הילדים הצעירים, אנחנו נותנים להם 10 דקות ואנחנו לא עובדים עם טאבלטים, אנחנו עובדים עם נויט-בוק, יש ספרים דיגיטליים ולא עובדים כל היום עם הספרים הדיגיטליים.

<אסתר שפר-טיק: אנחנו נכנסנו לתכנית השאלת הספרים, 92% ואצלי האוכלוסייה היא ברמת סוציו אקונומית טובה מאוד, נכנסנו להשאלת ספרים, 93% מהתלמידים נכנסו לתכנית ההשאלה.

<אסתר שפר-טיק: אנחנו רכשנו ספרים מודפסים למבואות - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: העניין הוא ברור.

יפעת שאשא ביטון: היה לי חשוב להבין את ההיקפים של חשיפת הילדים למחשבים.

<אסתר שפר-טיק: אצלנו העבודה של צעירים, בית ספר צעיר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מנהל נוסף, מנהלת?

<מיה שירי: מנהלת בית ספר גנים בגני תקווה.

<מיה שירי: אנחנו בית ספר מדגים ארצי בכל מה שקשור לתקשוב ומגיעים אלינו הרבה מאוד ביקורים מפאנלים כאלה ואחרים לראות מה זה שיעור מתוקשב ובמה דברים אמורים.

<מיה שירי: אני רוצה להתייחס ולהתחיל מנקודה, כשאני חוזרת אחורה לפרופ' עמי וולנסקי, אני הייתי סטודנטית והגעתי לכיתה אחרי שיעור שהוא דיבר על דיואי, זו הייתה השראה מאוד מאוד גדולה, הגעתי לכיתה ואמרתי לתלמידים 'חבר'ה, אנחנו לא נבחנים היום, אנחנו מתחילים באיזה שהוא תהליך אחר ואין בחינה בסופה של הלמידה', אז כמובן מה הם אמרו?

<מיה שירי: 'יש, איזה כיף, אין בחינה', והתהליך התחיל להיות תהליך הרבה יותר ארוך כי הם התבקשו לכתוב יחידות לימוד שכביכול הם המורה והם כותבים - - -

יפעת שאשא ביטון: מיה, זה מרתק ואני יותר משמחה להישאב לדיון כזה, אבל אנחנו לא בפדגוגיה.

<מיה שירי: תני לי רגע פדגוגיה.

<מיה שירי: העניין הוא כזה, מקום המורה בכיתה משתנה, אנחנו נמצאים בתקופה שהיא תפר.

יפעת שאשא ביטון: אין חולק.

<מיה שירי: אין אפשרות שמורה יגיע לכיתה והוא לא יהיה רלוונטי עבור התלמידים שהוא נכנס אליהם.

<מיה שירי: אם יש שיעור תנ"ך או יש שיעורים שהיו שנואים לחלוטין ומורה מגיע עם יחידת לימוד טובה, ויחידת לימוד טובה זה לא אומר שהילדים מגיעים ונמצאים מול המסך 45 דקות או 90 דקות, הם מגיעים, יש איזה שהיא הקניה ואחר כך הם יושבים בדיון עם טופס שיתופי, עבודה בקבוצות.

<מיה שירי: יש הרבה מלחמה סביב הקובץ השיתופי הזה ולמורה יש את האפשרות באמת לקיים את התהליך ולקיים את התהליך נכון.

<מיה שירי: אם חוזרים אחר כך לשיח ועושים את זה נכון אין שום מניעה שהתקשוב יצבור תאוצה בבית הספר, אבל המורה צריך להיות מורה מלווה, מורה מומחה שיודע איך לעשות את זה ולעשות את זה נכון.

<קריאה: יש לכם wi-fi בבתי הספר?

יפעת שאשא ביטון: מה היקף ההיחשפות של התלמידים אצלכם למסך ביחס לשאר שעות ההוראה?

<מיה שירי: זה משתנה.

<מיה שירי: בכיתות הנמוכות, ב-א' הם שעה אחת בשבוע ועשינו את זה במינון נכון, שיש גם שיעור עברית וכמובן חלק מהשעות בשבוע הם שיעורים מתוקשבים וחלק הם ספרים ומחברות מודפס, הכול רגיל, אבל החשיבות בעצם של כל הסיפור הזה היא להכניס את השיח ואני מאוד מתחברת למה שאמרת, כי תפקיד בית הספר, בעידן של היום, הוא לנהל את השיח, את הקשרים בין הילדים ולעשות את זה נכון, כי בבית יש איזה שהוא - - - תסלחו לי שאני נכנסת פה למשהו אחר, הסמכות ההורית איפה שהוא נמצאת במקום אחר, לא מה שאנחנו גדלנו.

<קריאה: היא בעבודה.

<קריאה: היא מול המסך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לעבודה.

יפעת שאשא ביטון: אפשר לשמור על סמכות הורית, צריך רק מודעות.

<מיה שירי: אצלנו בבית הספר התפקיד של המחנך, של המורה, של הצוות החינוכי, הוא כן להיכנס לנישה המאוד חשובה הזו, כי אנחנו כבית ספר מאוד מתוקשב, תסתכלי בפייסבוק מה כותבים.

<מיה שירי: ההיפך, אין יום אינטרנט בטוח, יש שיח יום יומי על האינטרנט, מה הסכנות ומה - - - ואני חושבת, אני אומרת את זה מבדיקה ועובדתית, שהאלימות ברשת היא הרבה יותר נמוכה כי המורה שם נמצא 24/7.

<מיה שירי: באמצעות הספרים הדיגיטליים הוא יודע מתי הוא הגיש את המשימה ומתי הוא עבד עליה ואיך ומה הוא כתב - - -

יפעת שאשא ביטון: רק לסבר את האוזן, שאני אבין.

יפעת שאשא ביטון: את מדברת מצד אחד על בית ספר מתוקשב, מצד שני על שעה שבועית שבה הילד נחשף למסך.

<מיה שירי: אני מדברת על שעה שבועית בכיתה א'.

יפעת שאשא ביטון: אבל בכיתות הגבוהות יותר?

<מיה שירי: בכיתות הגבוהות, אמרתי שזה מינון של כ-50%.

יפעת שאשא ביטון: 50% מסך ההוראה?

<מיה שירי: קצת פחות, אבל כ-50%, שמאוד חשוב להגיד, גם ב-50% ובשיעור שהוא נחשב לשיעור מתוקשב מתנהל הרבה מאוד שיח, כמו שרוני עכשיו אמר, המחשב כרגע סגור ונמצא על השולחן אבל מתקיים שיח פילוסופי ברמה מאוד מאוד גבוהה, אבל זה שיעור מתוקשב, כדי שאחר כך כשייגשו למשימה זה יהיה מאוד רלוונטי, המורה חייב להיות רלוונטי בשביל התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: תודה, מיה.

יפעת שאשא ביטון: מקומו של המורה אינו שנוי במחלוקת, אני חושבת שכולנו תמימי דעים לגבי העניין הזה.

<אסתר שפר-טיק: רק צריך להגיד שאת הטלפונים הסלולריים, בבתי הספר היסודיים לפחות, אנחנו לא מאפשרים לילדים כל היום.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לזה בסיכום.

<תומר גרוסמן: אני רוצה להוסיף שתי מילים.

<תומר גרוסמן: שמי תומר גרוסמן, אני מנהל את הישיבה התיכונית בלוד.

<תומר גרוסמן: אולי דווקא קצת דיברו על נושא של פריפריה.

<תומר גרוסמן: אני הגעתי אחרי שהייתי בעולם הטכנולוגיה, ניהלתי בחברת היי טק, המשכתי לנהל בית ספר בארצות הברית במשך 5 שנים שהיה משופע בטכנולוגיה, עם לוחות חכמים ועם מודעות לטכנולוגיה.

<תומר גרוסמן: כשהגעתי ללוד, לבית הספר שלי, באמת לא היה לנו שום אמצעי טכנולוגיה.

<תומר גרוסמן: אני יכול להגיד שבמשך שנתיים שאני נמצא, ועשינו שיתוף פעולה עם חברת גוגל ומשרד החינוך באמת עזר לנו המון להשיג אמצעי קצה, רואים שינוי מקצה לקצה ברצון של תלמידים ללמוד, בהישגים של תלמידים, בפתיחות שלהם, אם זה לשיתופי פעולה, עשינו שיתופי פעולה עם בתי ספר בארצות הברית ועשינו שיתופי פעולה עם חברת חשמל, זכינו בפרויקטים ארציים, מה שאפשר לנו זה אך ורק הטכנולוגיה.

<תומר גרוסמן: אנחנו מדברים על 40%-50% שימוש בשבוע בחטיבת ביניים וחטיבה עליונה, זה משהו שנותן לך מגמות כשאתה לא יכול, אם דיברת קודם על פיתוח אנזים ותחרויות בינלאומיות, גם אצלנו יצא תלמיד לתחרות בינלאומית בזכות שימוש בטכנולוגיה, בזכות שיתוף פעולה עם חברת סיסקו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק מחשבים.

<תומר גרוסמן: ברור, אבל החשיפה למסך, האפשרות של תלמיד לראות עולם, לפתוח אופקים, ללמוד דברים שלא קיימים דרך כיתות הכיתה או דרך הפה של המורה.

<תומר גרוסמן: לא מפיו אנחנו חיים, אלא יש לנו אפשרות לפתוח מגוון של מקורות.

<תומר גרוסמן: אני רוצה להתייחס רק במילה למאמר המלומד של ד"ר ליסק.

<תומר גרוסמן: אני חושב שהמיקוד של המאמר היה על הרבה הרבה דברים שדווקא לא קורים בכיתה.

<תומר גרוסמן: השמנה ואינסולין נמצא על תלמיד שיושב, תלמיד בכיתה יושב בכל מקרה.

<גד ליסק: זמן המסך שלך יגביר את כל זה.

<תומר גרוסמן: נכון.

<תומר גרוסמן: עכשיו מה קורה?

<תומר גרוסמן: אנחנו מדברים על 7-9 שעות, מתוכן אנחנו מדברים על מערכת החינוך, אבל הפוקוס לא צריך להיות אצל מערכת החינוך.

<תומר גרוסמן: הפוקוס צריך להיות שההורים ייקחו את ה-9 שעות האלה, או את ה-5 שעות שהם לא נמצאים בכיתה לשם - - -

<קריאה: אין לנו שליטה, עליך יש שליטה.

<תומר גרוסמן: אז כאן אנחנו צריכים לבוא ולהפנות, כאן השליטה שלי יכולה להוביל למקומות חיוביים.

<תומר גרוסמן: ברגע שאני לוקח את 5 השעות השליליות, את 5 השעות שמזיקות לבריאות ואומר שמשרד החינוך הוא זה שצריך להוריד את המינון, אז כאן אני חוטא לילדים.

<תומר גרוסמן: ובמילה אחרונה, אנחנו פה בוועדה לזכויות הילד, סעיף 17 של אמנת זכויות הילד הבינלאומית אומר, לילד תהיה גישה למידע ולחומר ממקורות לאומיים ובינלאומיים.

<תומר גרוסמן: זו אמנת זכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: השאלה כמה ואיזה מידע ואתה פותח פה עכשיו איזה שהוא משהו מאוד מאוד רחב.

<קריאה: הדיון הוא לא פה, אנחנו לא הולכים לפי הסדר ברשימה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם וגם.

יפעת שאשא ביטון: יש פה ילד או ילד?

יפעת שאשא ביטון: אלמוג ממועצת התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע קצת את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה בשבילם, אז בואו ניתן להם במה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אלמוג.

<אלמוג בן משה: אז אני יושבת כאן מתחילת הדיון ומרגיש לי שהדיון הוא קצת באוויר, קצת מעל הראש שלנו אז באתי מהדעה של התלמידים.

<אלמוג בן משה: אנחנו כולנו פה, 'עתיד ילדינו, עתיד ילדינו', אנחנו ילדינו.

<אלמוג בן משה: חשוב לי להבהיר פה משהו שאני לא בטוחה שהובהר כמו שצריך.

<אלמוג בן משה: ההכנסה של טכנולוגיה למערכת החינוך זה משהו שחייב לקרות, אין אופציה שהדבר הזה לא יקרה.

<אלמוג בן משה: זה דבר שהוא כל כך חשוב, הוא כל כך משמעותי ואם הוא לא יקרה עכשיו, כשהוא יקרה בעתיד והוא יקרה הנזקים, כל מה שאנחנו מדברים עליהם, הקרינה, כל הדברים האלה, זה רק יתעצם.

<אלמוג בן משה: אם עכשיו אנחנו נתעלם והמלחמה הזאת בין מערכת חינוך ישנה למערכת חינוך שמתחדשת וטכנולוגיה, המלחמה הזאת הוכרעה, הטכנולוגיה ניצחה, בני הנוער והילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: בואו ניתן לה לומר את דבריה, אחר כך נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אלמוג, הבמה היא רק שלך.

<אלמוג בן משה: בני הנוער והילדים, גם אם לא יהיה להם את הטאבלטים בתוך בית הספר, בסופו של דבר בשנייה שהם יוצאים מבית הספר ובהפסקות, אפילו בזמן השיעורים כשהמורים לא רואים, אני אגלה לכם סוד, נמצאים בטלפון והם סופגים קרינה והם סופגים את המסכים.

יפעת שאשא ביטון: את מכוונת לי בול להמלצת סיכום.

<קריאה: למרות החוזר שאף מורה לא יודע אותו כמעט.

<אלמוג בן משה: למרות החוזר ולמרות - - -

<קריאה: יודעים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, בואו נאפשר לאלמוג לסיים את הדברים.

<אלמוג בן משה: בעצם בסופו של דבר, יש לנו את ההזדמנות לבוא ולהכניס את הטכנולוגיה לתוך בתי הספר, אבל תוך כדי ללמד איך להשתמש בה.

<אלמוג בן משה: אם עכשיו אנחנו אומרים 'אוקיי, אנחנו לא רוצים, זה דבר שהוא מזיק, זה דבר שהוא רע, זה דבר שהוא לא טוב', ואנחנו אומרים טוב, נשאיר את זה במצב הקיים, אנחנו פשוט לא מכירים במציאות, אנחנו לא מחוברים לשטח.

<אלמוג בן משה: הדברים האלה קורים ואנחנו יכולים פשוט להסתכל על הצד החיובי, משהו שלפי דעתי אין ברירה אחרת מלקרות, אנחנו צריכים לקחת את המצב הזה, להכניס את הטכנולוגיה, להכניס את הטאבלטים, להכניס את הדברים האלה לבתי הספר וללמוד לנצל את עצם זה שזה בתוך בתי הספר, בתוך מערכת החינוך, את זה שיש מורה, את זה שיש דמות חינוכית בכיתה ובעצם להכניס את זה וללמד איך להשתמש בזה.

<אלמוג בן משה: אנחנו לא יכולים להתעלם.

<אלמוג בן משה: נכון, יש קרינה, דיברו כאן על נזקים פדגוגיים, נזקים רגשיים, נזקים פיזיים - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך למנן את זה.

<אלמוג בן משה: כמו שמישהו אמר כאן, אני לא זוכרת בדיוק מי, התלמידים לא צריכים את הטאבלטים של משרד החינוך בשביל לספוג מסכים ו - - -

<קריאה: אם ההורים לא יקנו להם מה תעשו?

<אלמוג בן משה: קשה לי מאוד מאוד מאוד להאמין שיש היום נער או נערה במדינת ישראל שאין להם - - -

יפעת שאשא ביטון: שאין להם את זה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נתחבר למציאות ונראה איך אנחנו עושים את זה נכון.

<אלמוג בן משה: זה משהו שהיה מאוד מאוד חשוב לי להבהיר.

<אלמוג בן משה: הדברים האלה ניצחו, נרצה או לא נרצה.

<אלמוג בן משה: יש לנו את ההזדמנות לקחת את הדבר הזה ולהפוך אותו למשהו חיובי ואני חושבת שעל זה אנחנו חייבים לתת את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אלמוג.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לאזן את זה, יש לנו פה ארבעה ילדים שסובלים מקרינה, אנחנו נבקש נציג או נציגה אחת שיבואו וידברו, אפילו כאן לידי.

<גלי בירן: אני רגישה לקרינה ועכשיו יש חופש גדול ובבית אין לי הרבה קרינה, אבל בבית הספר אני מאוד סובלת כי יש שם אנטנות ואני לא יודעת - - -

יפעת שאשא ביטון: מה את מרגישה?

יפעת שאשא ביטון: איך את יודעת שאת סובלת מקרינה?

<גלי בירן: אני קודם כל מרגישה כאב ראש בראש וגם אני מרגישה בעוד אזורים, בבטן לפעמים כואב לי, ברגליים לפעמים.

יפעת שאשא ביטון: ואיך את יודעת שזה מהקרינה?

יפעת שאשא ביטון: מה גרם לך להבין ש - - -

<גלי בירן: בהתחלה חשבנו שזה צליאק ואז לאט לאט גם הבנו שאמא לא מרגישה טוב ואז בסוף הבנו שזה קרינה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה, גלי.

<תומר בירן: באמת שאני יותר בבית הספר אז אני מרגיש יותר כאבים.

<תומר בירן: כשאני מגיע הביתה זה פחות, כי אנחנו לא משתמשים הרבה ב-wi-fi בבית.

<תומר בירן: אני יודע שבבית הספר יש wi-fi ואני מרגיש לא טוב שם ולפעמים אני הולך הביתה מוקדם כי אני לא מרגיש טוב.

<תומר בירן: עכשיו, שיש חופש גדול, אז אני פחות מרגיש כי אין - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מרגיש יותר טוב במהלך החופש?

<תומר בירן: כן.

יפעת שאשא ביטון: אתה מרגיש שיש איזה שהוא שיפור?

<תומר בירן: כן, אני מרגיש שיש שיפור.

<תומר בירן: אבל גם, נגיד אני עובר ליד אנטנה ואני מרגיש את אותם כאבים.

<קריאה: מישהו עשה ניתוח האם זה מכספומט או מ-wi-fi?

<קריאה: כן, עשינו את זה.

<קריאה: עשינו בדיקות לילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אתה מהמדען הראשי?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תציין את השם.

<דובי וייס: שלום, שמי ד"ר דובי וייס, אני המדען הראשי של עת הדעת וגם ראש התכנית לתואר שני בטכנולוגיה חינוכית במכללת סמינר הקיבוצים.

<דובי וייס: תחום ההתמחות שלי זה פדגוגיה דיגיטלית ועל זה רציתי לדבר.

<דובי וייס: אני חושב שעלה פה בדיון משהו מאוד ברור, את חוזרת ושואלת, כבוד יושבת הראש, כמה זמן מסך וכמה זמן מסך וזאת השאלה.

<דובי וייס: אני חושב קודם כל שתוקפים את הסוגיה של זמן מסך במקום הלא נכון שלה.

<דובי וייס: עיקר זמן המסך כרגע שילדים מבלים זה מחוץ לבית הספר.

<דובי וייס: לא רק זה, אלא יש סוגים שונים של זמני מסך.

<דובי וייס: יש זמן מסך שכולנו מדמיינים בראש, שזה זמן מסך של הילדים שלנו בווטסאפ, שהם בבדידות וניכור והאומללות שלהם ולא מקיימים אינטראקציה חברתית.

<דובי וייס: נכון, זה באמת זמן מסך שצריך להגביל אותו, חברים, אחרי הצהריים.

<דובי וייס: בואו נהיה אמיצים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה גם, אבל זה לא מנקה אותנו משעות הלימודים.

<דובי וייס: לעומת זאת זמן מסך שיש לנו בתוך בתי הספר יש סוגים שונים של זמני מסך.

<דובי וייס: ראיתם פעם ילדים יושבים ביחד סביב מסך ועושים אינטראקציה חברתית?

<דובי וייס: ראיתם פעם מורה מקרינה איזה שהוא סרטון על המסך והילדים רואים איזה שהיא בעיה ונורא רוצים לפתור אותה?

<דובי וייס: זאת אומרת שזמן המסך בבית הספר יכול, אם נעשה אותו בצורה הנכונה, לתפקד כוויטמין, כקטליזאטור שיאפשר לנו ללמוד.

יפעת שאשא ביטון: ואת המשפט הזה אני רוצה לקחת ולהדגיש בפרוטוקול, כי זאת מהות הדיון, אם אנחנו נעשה את זה בצורה נכונה.

<דובי וייס: בדיוק.

<דובי וייס: לצורה הנכונה זאת אני רוצה רגע להתחבר.

<דובי וייס: זאת הוועדה לזכויות הילד והכותרת של הדיון הזה היא 'בריאות ילדינו בסכנה', ואני שמתעסק כבר 20 שנה בלנסות לשפר את מערכת החינוך ששבויה במודל הפרוסי מלפני 200 שנה.

<דובי וייס: אני לא יודע אם אתם יודעים ומי שהתעסק בחינוך בוודאי ובוודאי יודע, שכשאתה מנסה ללמד עם השיטה של לפני 200 שנה היום יש הרבה בדידות - - -

<קריאה: יש 40 ילדים בכיתה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד.

יפעת שאשא ביטון: עזוב, השיטה המסורתית לא עובדת, אנחנו לא חלוקים פה.

<דובי וייס: אבל רק שנייה, הגברת שחוקרת את המוח דיברה על דיכאון, האדון הנכבד הזה דיבר על בדידות ועל שייכות, דיברו על היעדר אינטראקציה חברתית.

<דובי וייס: הם צודקים, תאמינו לי, אני 30 שנה במערכת החינוך, כשמורה עומדת ומרצה יש דיכאון, חוסר שייכות, חוסר אינטראקציה חברתית ובדידות.

<דובי וייס: וגם של המורה.

יפעת שאשא ביטון: איך היא יכולה להרגיש בדידות בתוך כל הרעש של 40 תלמידים?

יפעת שאשא ביטון: אתם סותרים את עצמכם.

<דובי וייס: תנו לי לסיים עוד דקה.

<דובי וייס: אני בעצם רוצה לבוא ולהגיד, חברים, אל תשפכו את התינוק עם המים.

<דובי וייס: לבוא ולצאת בכותרת, לעצור את פרויקט הטאבלטים, לעצור את הטכנולוגיה, לא לתת זמני מסך בבתי ספר, זה פשוט - - - מה שצריך לעשות - - -

יפעת שאשא ביטון: דובי, אני אגיד לך מה קשה לי עם הדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא בא ואמר לעצור שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: אני התחלתי בזה שאנחנו לא באים ועוצרים את העולם.

<דובי וייס: נכון, יפה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה חשוב שזה ייאמר.

יפעת שאשא ביטון: גם קשה לי עם האמירה כאילו לקחת ולנקות את זה ולהגיד לא, הכול טוב ואין פה סכנות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו נסכים שיש פה אתגרים פשוטים לפתחנו, גם מבחינה בריאותית, ואנחנו נתמודד איתם באומץ, אבל אנחנו חייבים להתמודד איתם.

<דובי וייס: נכון, אבל בדיוק על זה אני רוצה לדבר.

<דובי וייס: יש כאן קבוצה של הורים שיזמה את כל המהלך הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: בכלל לא.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לכם, לא לצאת מדעות קדומות.

<דובי וייס: אני יודע שזה התחיל משם, אבל בכל מקרה, זה לא כל כך משנה, מה שחשוב, שלמשל קבוצת ההורים הזו אומרת, ובצדק, שיש בעיה גדולה עם הפדגוגיה של הספרים הדיגיטליים, כבוד יושבת הראש, כי בעצם ברגע שלוקחים ספרים סרוקים ושמים אותם על הטאבלט ונותנים לילדים לקרוא ספר סרוק, בעצם זו אותה גברת בשינוי אדרת, ובעניין הזה אני רוצה לחזק את המחאה הזאת.

<דובי וייס: זאת מחאה טובה.

<דובי וייס: פרופ' יורם עשת מהאוניברסיטה הפתוחה חקר במשך הרבה שנים את ההשפעה של ספר דיגיטלי סרוק בתוך טאבלט והוא ראה שזה יכול לגרום למצב של קריאה דיס-הרמונית שמוביל לחוסר הבנה.

<דובי וייס: אני נמצא במקום שמפתח כבר 8 שנים ספרים דיגיטליים רמה ג', שאלה ספרים שמשרד החינוך קבע תקן שזה אומר שזה לא ספר סרוק, שזה אינטראקציה, שיש מערכת ניהול.

<דובי וייס: זה מותקן ב-300 בתי ספר ורבותיי, המחקרים שאני חוקר באופן אישי ב-8 השנים האחרונות מראים שיש פדגוגיה כן טובה שמתחוללת שם.

<תמיר ליאון: את זה היית מכניס היום בגנים, בגני הילדים?

<תמיר ליאון: בית הספר זה כבר מאוחר.

<דובי וייס: לא, אני לא מכניס בגנים.

יפעת שאשא ביטון: גם שם אנחנו נכניס פדגוגיות חדשות.

<דובי וייס: אני לא ממט"ח, אני מעת הדעת, ותנו לי רגע לסיים.

<דובי וייס: כל מה שאני אומר זה שצריך לדעת לעשות את זה נכון, לגייס את המדע, לגייס את איכות הסביבה ולעשות את הדברים נכון.

<דובי וייס: לכן אני קורא לכולנו כאן, גם להורים שקראו לקבוצת הפייסבוק שלהם 'ניסוי לא מבוקר', לא לעשות מחאה לא מבוקרת.

<דובי וייס: תעשו מחאה מבוקרת, תעשו ביקורת בונה.

<דובי וייס: תסתכלו איזה ספרים דיגיטליים צריך להכניס, תסתכלו מה גורם הקרינה, האם זה ה-wi-fi או ארונות החשמל, תשאלו את עצמכם מה ההבדל בקרינה בין שיחה אחת באייפון 6 לבין הקרינה שיש ב-wi,fi ובעיקר בעיקר אל תעצרו את הקדמה.

<דובי וייס: אני בכוונה אומר את זה כי נורא קל לצאת מכאן עם המולך הזה ולחסל אותו - - -

יפעת שאשא ביטון: איך אמרת?

יפעת שאשא ביטון: לא לשפוך את התינוק עם המים?

יפעת שאשא ביטון: אז תעצור רגע לפני שאתה שופך אותו עם המים.

<דובי וייס: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך, דובי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה לשמוע את עורכת דין דפנה טחובר ואחר כך את גילה בן הר.

<דפנה טחובר: אני עורכת דין בישראל, בארצות הברית, ועד לפני 6 שנים כשחליתי הנושא הזה לא ממש עניין אותי.

<דפנה טחובר: ואז חליתי מהקרינה ואני רוצה רק להבהיר שאני לא חוששת מטכנולוגיה ובעברי ניהלתי את מרכז המחשבים והקשר של אג"ם מבצעים והמטכ"ל, כך שאין פה חשש טכנולוגי.

<דפנה טחובר: אחרי שחליתי ובאמצע החיים פתאום כל החיים שלי נפסקו התחלתי לשאול את עצמי שאלה, איך זה יכול להיות שהטכנולוגיה הזאת, שאני כל כך אוהבת אותה והייתי מהראשונים שאימצו אותה, יכולה כל כך לפגוע, ואיך זה שלא ידעתי ולא אמרו לי שהטכנולוגיה הזאת פוגעת.

<דפנה טחובר: ואז יצאתי למחקר מעמיק בנושא ונעזרתי בבעלי לשעבר שהוא רופא, ובנוסף יש לו PhD ב-molecular biology והאמת שגיליתי היא חמורה וקשה.

<דפנה טחובר: בעוד אומרים לנו שהנזקים לא הוכחו ואין קשר בין קרינה לסרטן, הכול הודעות לעיתונות בחסות חברות הסלולר, המציאות שגיליתי היא שונה לחלוטין.

<דפנה טחובר: גיליתי שישנם אלפים, לא עשרות, לא מאות, אלפי מחקרים שהודיעו חד משמעית שהקרינה הזאת מזיקה והיא מזיקה כמעט לכל מערכות הגוף.

<דפנה טחובר: גיליתי שהתקן שמדבר עליו עופר רימון, כבר לפני 40 שנה, עוד טרם כניסת הטלפונים הסלולריים הוכח כי התקן לא נכון, כבר אז נקבע שקרינה ברמות שנמוכות פי אלף ויותר מהרמות התרמיות שעליהן מתבסס התקן - - -

<עופר רימון: הוא איננו קובע תקנים, זה המשרד להגנת הסביבה.

<דפנה טחובר: תן לי לסיים.

<דפנה טחובר: התקן במדינת ישראל, הן מזיקות ומאוד.

<דפנה טחובר: מאז המחקרים הוכיחו שהקרינה הזאת מזיקה ברמות של פי מיליארדים ויותר, כולל שבירה של הדנ"א מהתקן שקיים במדינת ישראל.

<דפנה טחובר: זה מה שגיליתי והזדעזעתי.

יפעת שאשא ביטון: דפנה, זה אומר שלמעשה אנחנו לא מדברים רק על הקרינה מה-wi-fi, וחשוב לי לציין את זה, אם אנחנו רוצים באמת להתייחס לזה ברצינות, אלא אנחנו מדברים על קרינה בכלל, שנובעת גם מארונות חשמל והכול.

<דפנה טחובר: אני אשמח ליישר קו, גם הצעתי לך שאני אתן הרצאה לוועדה.

<דפנה טחובר: בואו נסביר, יש פה דבר שנקרא הספקטרום האלקטרומגנטי.

<דפנה טחובר: תארו לכם סולם שמתחיל מאפס ומגיע עד אין סוף, עכשיו תארו לעצמכם שבאמצע הספקטרום הזה עובר קו אדום, מה שמעל לקו האדום זה נקרא קרינה מייננת ולגבי קרינה מייננת, אמרו שהיא מזיקה מיידית בגלל שמיידית כל קרינה כזאת מיד שוברת את המבנה היוני בתא.

<דפנה טחובר: מתחת לקו האדום הזה זה הקרינה הבלתי מייננת שבה אנחנו עוסקים.

<דפנה טחובר: ולגבי הקרינה הבלתי מייננת הייתה הנחה שהקרינה הזאת לא מזיקה וזו הייתה הנחה, מעולם לא הוכיחו אותה, שהקרינה הזאת לא מזיקה אלא אם היא בעוצמה כזאת שמשנה את הטמפרטורה בתא.

<דפנה טחובר: זאת אומרת זה מה שנקרא התקן התרמי, שעליו מתבססת מדינת ישראל וארגון הבריאות העולמי.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא התייחסת לשאלה שלי, שזה לא רק ב-wi-fi.

<דפנה טחובר: זו קרינה בלתי מייננת, עכשיו בואו נחזור לכל הטווח הזה של הקרינה הבלתי מייננת שמתחיל מ-0.

<דפנה טחובר: בתדרים הנמוכים התדרים נמדדים בהרצים, התדרים הנמוכים שבהם נמצאת גם מערכת החשמל שלנו, שהיא בישראל 50 הרץ, בארצות הברית זה 60 הרץ, זה מה שאנחנו מתייחסים למערכת החשמל והקרינה, וזה לא נכון להגיד קרינה, זה שדות מגנטיים וחשמליים שנפלטים ממערכת החשמל.

<דפנה טחובר: החשמל הוא שלושה דברים, בצורה אבסטרקטית, הוא שדה מגנטי, שדה חשמלי וקרינה אלקטרומגנטית.

<דפנה טחובר: בתדרים הנמוכים אין לנו קרינה, אין עוצמה מספיקה שיוצרת אנרגיה שיוצרת קרינה ולכן מה שאנחנו מודדים ברשת החשמל זה את השדות המגנטיים ואת השדות החשמליים והתקן במדינת ישראל מתייחס לשדה המגנטי.

<דפנה טחובר: ישנה בעיה ב-50% בבתי הספר עם השדה המגנטי של מערכת החשמל, זה ארונות חשמל וכיוצא באלה וישנם ילדים שנפגעים גם מזה.

<דפנה טחובר: זו בעיה אחת במערכת החינוך.

<דפנה טחובר: הבעיה השנייה מתייחסת לכל מה שנושא בטכנולוגיה הסלולרית אלחוטית.

<דפנה טחובר: ואם דיברנו עכשיו על תדרים של 50 הרץ עכשיו אנחנו מדברים על תדרים שבערך מתחילים, הטלפונים הניידים עובדים בתדר של בין 800,000 ל-900,000 הרץ, זה נקרא 900 מגה הרץ, זה התדרים של השיחה, והתדרים של ה-wi-fi מגיעים לתדרי המיקרוגל, שאלה תדרים של בערך מעל 1 ג'יגה הרץ שזה 1 מיליארד הרץ.

<דפנה טחובר: זאת אומרת החשמל זה 50 הרץ וה-wi-fi זה במיליארדים של הרץ.

<דפנה טחובר: הפגיעות הן בשניהם, גם בשדות הנמוכים וגם בשדות הגבוהים.

<קריאה: יש גם התייחסות לעוצמה, לא רק לתדר.

<דפנה טחובר: נקודה טובה.

<דפנה טחובר: אנחנו כולנו מדברים פה על מדידות קרינה ואני לא אכנס לזה כי העניינים טכניים ואני אשמח להסביר למי שירצה אחר כך, כבר אז, לפני 40 שנה הרוסים שהיו הראשונים לחקור את הנושא והובילו את הנושא בזמן המלחמה הקרה, הם הסבירו והוכיחו שכשאנחנו מתייחסים לקרינה אנחנו לא מתייחסים אך ורק לעוצמה, יש אלמנטים אחרים שמשפיעים, למשל מודולציה, וזה איך שהתדר - - -

יפעת שאשא ביטון: דפנה, תנסי למקד אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שזה מעניין ומסקרן, אבל - - -

<דפנה טחובר: אין בעיה, ביקשתם ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנושא של ה-wi-fi ביחס לאלמנטים האחרים שהזכרנו.

<דפנה טחובר: אחרי שחליתי אני החלטתי שאני לא יכולה לישון בלילה אחרי מה שקראתי כשנודע לי שמשרד החינוך, למרות שהוא כתב שיש להעדיף רשתות קוויות, הולך ופורש רשתות wi-fi בבתי הספר, לא יכולתי לחשוב על זה שילדים יהיו חולים ויסבלו כמו שאני סובלת.

<דפנה טחובר: למרות שהייתי במצב מאוד קשה החלטתי ליזום עתירה, לאסור את השימוש ב-wi-fi בבתי הספר ולעשות שימוש ברשתות קוויות.

<דפנה טחובר: ועם כל הדיון הטכנולוגי פה, אני מאוד אוהבת טכנולוגיה, אני 14 שעות ביום, אם לא יותר, על המחשב, עוסקת בטכנולוגיה ואני בעד הכנסת טכנולוגיה לבתי הספר, אני נגד השימוש ברשתות אלחוטיות.

<דפנה טחובר: את כל הדברים האלה אפשר לעשות בשימוש ברשתות קוויות שלא יסכנו את הילדים.

<דפנה טחובר: חד משמעי.

<עופר רימון: במשרד להגנת הסביבה תשנו את התקנים במדינת ישראל.

<קריאה: אבל אתה צריך ל - - -

<קריאה: אבל אם אתה יודע שזה מסוכן אז אתה אומר 'מה אכפת לי, כל עוד התקן מרשה לי'?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אנחנו יכולים לדבר, אנחנו לא יכולים להיות בשחור או לבן, כי אז אנחנו מפספסים את הדיון.

<תמיר ליאון: ייקח לי להגיד את זה במשפט אחד, הבדיקה שלו בגלל החום של התא התרמיות והבעיה היא במוליכות של התא, נגמר הסיפור.

<תמיר ליאון: הם בודקים משהו מסוים.

<דפנה טחובר: בואו נדבר על מה שאנחנו יודעים - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבדוק את זה, חברים.

יפעת שאשא ביטון: עופר, אני לא רוצה להוציא אותך, להיפך, אני רוצה שתישאר וחשוב לי שתישאר פה עד הסוף, אבל אנחנו מנהלים פה איזה שהוא ויכוח שלדעתי מסיט אותנו מהשיח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא במקום של שחור ולבן, אנחנו במקום של לראות איפה אנחנו מוצאים את האיזונים, ובלי להיכנס לבג"צ, כי אני ראיתי גם את מה שכתב בג"צ.

יפעת שאשא ביטון: דפנה, במשפט סיכום.

<דפנה טחובר: אני לא יכולה משפט.

<דפנה טחובר: מה שקורה פה בפועל זה שאין לנו ויכוח עם חוזר המנכ"ל, אנחנו רוצים רשתות קוויות בבתי הספר וזו המדיניות המוצהרת, אבל זו לא המדיניות בפועל.

<דפנה טחובר: בג"צ אמר שכן, המדיניות של העדפת רשתות קוויות, כן הוא מקבל, אבל זה לא מה שעופר רימון עושה.

<דפנה טחובר: עופר רימון - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באישית פה, עופר רימון מייצג את משרד החינוך, אנחנו מדברים על מה שקורה בתוך מערכת החינוך.

<דפנה טחובר: הנתונים הם - - -

<קריאה: - - - תל אביב כולה לא מרושתת.

<דפנה טחובר: אני רוצה לדבר על מה שגילינו.

<דפנה טחובר: הגשנו את הבג"צ כי חששנו שיש ילדים חולים והמצב שגילינו הוא חמור.

<דפנה טחובר: הראינו לבג"צ שבשישה בתי ספר יש 200 ילדים חולים, ואני מדברת על ילדים חולים, אני מדברת על ילדים עם כאבי ראש קשים שמתקשרים כל יום ובוכים וצורחים שייקחו אותם הביתה, ילדים עם הקאות בלתי פוסקות שהולכים לבתי חולים.

<דפנה טחובר: בבית ספר באשדוד שהופעלו כיתות כתום של משרד החינוך היו לנו 70 ילדים שחלו כשהוסיפו את הראוטר השני בכיתה, 5 ילדים התעלפו בשבוע אחד.

<דפנה טחובר: הילדים האלה סובלים וההתנהלות של המערכת, והראינו את זה לבג"צ, היא חמורה ביותר.

<דפנה טחובר: ואפרופו החלטת בג"צ, בג"צ כתב שאם לא ינגישו את בתי הספר לילדים שנפגעו הוא מזמין אותנו לתבוע בבג"צ.

<דפנה טחובר: זה לא דבר שבית משפט עושה בקלות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה בסדר כסיכום, דפנה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא הוא ברור.

<דפנה טחובר: דבר חשוב, יש נושא שלא ברור, מדברים פה, יש פה ממש הקטנת ראש של המערכת וזה הדבר החמור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים בביקורת, בואו נדבר מהמקום שלך.

<דפנה טחובר: בבקשה, יפעת, הם מדברים על בדיקות של תקנים.

<דפנה טחובר: עופר רימון מקטין ראש, הוא אומר ש'המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות ינחו אותי אחרת'.

<דפנה טחובר: הוא ישב באותה ועדה ויש פרוטוקולים שסדצקי אומרת להם שהתקן לא רלוונטי לנזקים שאנחנו חוששים מהם - - -

<עופר רימון: פרופ' סדצקי כתבה איתנו את חוזר המנכ"ל וכתבנו לפי הנחיות שלה.

<דפנה טחובר: זה מה שכתוב, תקן לא רלוונטי.

<דפנה טחובר: אומר לנו פרופ' סטיליאן גלברט בוועדת החינוך של הכנסת, התקן שלנו לא נכון, הילדים חולים מהקרינה.

<דפנה טחובר: בהתחשב - - -

יפעת שאשא ביטון: דפנה, אני חושבת שהנקודה היא ברורה, גם לגבי התקן, גם לגבי הפערים וגם לגבי הפגיעה בילדים.

<דפנה טחובר: עוד משהו על מדידות הקרינה.

<דפנה טחובר: הם מדברים איתנו על מדידות הקרינה.

<דפנה טחובר: מדידות הקרינה, והראינו את זה לבג"צ, מבוצעות בצורה לא נכונה.

<דפנה טחובר: מודדי הקרינה של המשרד להגנת הסביבה, תקן אותי אם אני טועה, מודדים עם מדי קרינה שכלל לא מודדים את ה-wi-fi, הם מודדים עם מדדי קרינה שמודדים 3 ג'יגה הרץ כשה-wi-fi עובד על 6 ג'יגה הרץ.

יפעת שאשא ביטון: גיל, אתה מאשר את הפערים שמוצגים פה?

<גיל כהן: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הנושא ייבדק מבחינה מקצועית, אנחנו לא כולנו פה בקיאים.

יפעת שאשא ביטון: דפנה, תודה.

יפעת שאשא ביטון: גילה בן הר.

<גילה בן הר: תודה רבה.

<גילה בן הר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

<גילה בן הר: ישנה החלטה של משרד ראש הממשלה להוביל מיזם שנקרא 'ישראל דיגיטלית'.

<גילה בן הר: המיזם הזה בא ואומר שאנחנו רוצים להנגיש מידע ולשפר את איכות העבודה מול כל אזרח ואזרח במדינת ישראל, באר שבע תהיה העיר הראשונה, תהיה עיר ערבית שנייה והולכים לרשת ככה את כל הערים במדינת ישראל.

<גילה בן הר: מערכת הבריאות הייתה בין המערכות הראשונות שרישתה בצורה בלתי רגילה את כל שירות האזרח, תרופות, בדיקות וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: אבל בקווים נייחים.

<קריאה: לא, ב-wi-fi.

<דפנה טחובר: אנחנו לא רוצים להגיע לבתי חולים.

<גילה בן הר: הבנקאות, כולה דיגיטלית.

<קריאה: יש wi-fi.

<גילה בן הר: חבר'ה, אני הקשבתי לכל אחד מכם, נתתי את הכבוד לכם.

<גילה בן הר: מותר לכל אחד להשמיע את קולו ומותר לנו גם לא להסכים וזה בסדר.

<גילה בן הר: זה הדבר הנהדר של המקום הזה, של הבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, גילה.

<גילה בן הר: אנחנו מסתכלים היום על מה קורה בעולם, מסתכלים על מה קורה בישראל ולאן הולכים.

<גילה בן הר: אני רוצה דווקא להתייחס היום לנושא הפריפריה ולנושא הילדים, שללא הטכנולוגיה לא יוכלו להתקדם במערכת.

<גילה בן הר: אנחנו גוף - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מסכימה עם זה.

<גילה בן הר: רק שנייה, אני רוצה לומר כמה דוגמאות.

<גילה בן הר: אנחנו גוף שמפתח תוכן, הילדים אוטיסטים ללא לוחות תקשורת וטכנולוגיה לא יוכלו לתקשר, יש לנו הוכחות אמפיריות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לפריפריה, זה קשור לכולם.

<גילה בן הר: אני מיד אומר על הפריפריה.

<גילה בן הר: לא דיברתי על מה שנאמר קודם, בפריפריה לעיתים קשה למצוא את המורים הכי טובים, בפריפריה לעיתים קשה להנגיש ללמוד 5 יחידות מתמטיקה או פיזיקה כי אין מספיק ילדים.

יפעת שאשא ביטון: מחשבים לא מחליפים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא ניכנס לפדגוגיה כי זה דיון - - -

<קריאה: לי יש את התיכון הווירטואלי של מט"ח והוא עובד מצוין.

<גילה בן הר: כבוד היושבת ראש, בבקשה ממך, נפתח תיכון וירטואלי שבשנה היו 1,000 תלמידים בפריפריה, גם המגזר הערבי, הבדואי, אולפנות וישיבות, שילמדו מתמטיקה ופיזיקה 5 יחידות.

<גילה בן הר: לראשונה הנגשנו להם את האפשרות להגיע גם אחר כך להשכלה גבוהה, למקצועות הכי איכותיים.

<גילה בן הר: בחלק הזה הטכנולוגיה מסייעת לנו להנגיש את התוכן הטוב ביותר, את המידע הטוב ביותר ואת המורים הטובים ביותר והפרופסורים הכי טובים.

<גילה בן הר: הנגשה היום של קורסים שהולכים להיות.

<גילה בן הר: גם מערכת החינוך, אבל גם משרדי הממשלה האחרים, אמרו ש - - -

יוסי יונה: אין מחלוקת על כך, אני לא מבין את הדיון.

יוסי יונה: סליחה, אם מותר לי להתערב ולהגיד את הדבר הבא, אנחנו לא מתווכחים איתך, אוקיי, הכול טוב ויפה הנגשה, יש כאן טענה מאוד מאוד פשוטה, האם מתחייב משרד החינוך לבטל את ה-wi-fi וליצור רשת קווית.

יוסי יונה: זה כל הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אבל תן לי לנהל, תאמין לי שאני יודעת לנהל את זה.

<דפנה טחובר: הם אומרים שיש להם חובה ערכית מוסרית - - -

יפעת שאשא ביטון: לקראת סוף הדיון אני לא רוצה להוציא אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: גב' גילה בן הר, בבקשה.

<גילה בן הר: המבחנים הבינלאומיים, של ה-OECD ומדינות אחרות בעולם, כולם מבחנים מתוקשבים שעוסקים בחשיבה מדעית וכדומה ו - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חולקים על הטכנולוגיה.

<גילה בן הר: אני באה ואומרת שמשרד החינוך, ואני לא מייצגת את משרד החינוך, יעבוד על פי התקנים שייקבעו, מאידך רוב העבודה מול מסך או זמן מסך נעשית בבית.

<גילה בן הר: גילאי 2-6 נמצאים בעיקר בבית מול מסכים.

<גילה בן הר: הילדים מגיעים לבית הספר ל-5-6 שעות מסך 24 שעות, בשעות האלה את תמצאי בין 20% ל-50% שעובדים עם מחשב.

<גילה בן הר: גם באותם מקומות שנכנסו מחשבים ניידים או טאבלטים, חשוב למורים השיח הקבוצתי, השיח עם הילדים, העבודה בין ילדים, הם נמצאים רק חלק מהזמן - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מגוננים עכשיו על הפדגוגיה ועל המורים ואני אומרת לך באחריות, אני באה ממערכת החינוך ואני מרשה לעצמי להגיד את זה, תשאירי את זה לדיון אחר.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לפתוח אותו, אנחנו אמנם לא ועדת חינוך, אבל חשוב לי, גילה, להבהיר, אנחנו בעד, כל מה שאת מציינת הוא חשוב והוא נכון, השאלה אם אנחנו מקיימים את זה ברשתות אלחוטיות או שאנחנו מקיימים את זה ברשתות קוויות.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שמדוחות שאני קראתי, דוחות של מחקרים שנערכו באירופה, את מדברת על ה-OECD, באירופה הם נתנו הנחיה חד משמעית להפחית את ה-wi-fi עד כדי הסרה מוחלטת מבתי הספר ולהשתמש רק ברשתות קוויות ולהמשיך להנגיש את אותה טכנולוגיה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת באמת ואני אחזק את זה כמה שאפשר, אני בעד הטכנולוגיה, אנחנו חייבים ללכת לשם, אנחנו חייבים ללכת לקדמה גם מבחינת הפדגוגיות החדשות, אנחנו רק צריכים לראות איך אנחנו - - - הוא אמר שופכים את התינוק עם המים, איך אנחנו לא פוגעים בדרך בילדים שלנו ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו - - -

<קריאה: אנחנו רוצים גם לדבר.

<גדעון לייכנר: אפשר לדבר כנציג ההורים?

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאנחנו צריכים להתייחס, עופר, אבל אנחנו מדברים היום על בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו אחריות על מה שקורה עם הילד בתוך בתי הספר ולהורים יש אחריות עם מה שקורה עם הילד שלהם בבית.

<גדעון לייכנר: אני יכול לדבר כנציג ההורים?

יפעת שאשא ביטון: רק תאמר שם לפרוטוקול.

<גדעון לייכנר: שמי גדעון לייכנר, אני מהוד השרון, מבית ספר גל אלון.

<גדעון לייכנר: קודם כל תודה שנתנו לי את הזכות לדבר פה.

<גדעון לייכנר: אני הייטקיסט, פיתחתי טכנולוגיה כל חיי, אני משתמש ובעד טכנולוגיה, הטמעת תקשוב בבית הספר רצויה ומבורכת, היא חייבת להיעשות בדרך מידתית ומבוקרת בתרומה ללמידה משמעותית בתקשורת חוטית.

<גדעון לייכנר: ואני מבקש להמשיך.

<גדעון לייכנר: חודשים אנחנו פונים למשרד החינוך, מבקשים לקבל מידע על פרויקט הטאבלטים, לא מתייחסים אלינו.

<גדעון לייכנר: היינו צריכים להקים בהוד השרון ועדות היגוי של הורים כדי לקבל תשובות.

<גדעון לייכנר: לפני שבוע משרד החינוך חזר עם תשובה, הוא העלה לענן החינוכי מסמך שנקרא 'לא להשאיר לומד מאחור, למידה בדגם BYOD.

<גדעון לייכנר: BYOD זה Bring Your Own Device, זה להצמיד לילד טאבלט 16 שעות ביום, כי 8 שעות הוא גם ישן.

<גדעון לייכנר: זה לא רק בשעות בית הספר.

<גדעון לייכנר: סליחה שאני נרגש, אני מתנצל מראש.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה כבר מציין את ה-16 שעות, אז אנחנו צריכים גם לפנות לסמכות ההורית ולהורים שיושבים בבית ויוצאים נגד התכניות האלה, הם צריכים לקחת את - - -

<גדעון לייכנר: ברגע שבא בית הספר, ויש ילדים שאין להם טלפון סלולרי, יש ילדים ש - - - זה שבאה מערכת החינוך ומדביקה טאבלט לכל שעות היום אחרי זה להורים יש בעיה לבוא לילד ולהגיד לו 'תשמע, שים את הטאבלט בצד', 'אבל, אבא, אני עושה שיעורים', הוא עושה שיעורים ואני לא רוצה לספר לכם איפה הוא גולש.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו מעבר לזמן של הוועדה ואני מאפשרת את זה, אבל אני מבקשת מכם גם לאפשר את הדיון.

<גדעון לייכנר: אני מבקש לצטט שני משפטים מהמסמך שעלה לרשת, מסמך שכותרתו 'רציונל החינוך העדכני'.

<גדעון לייכנר: שני משפטים, האחד, 'השגת יעדים אלה מהווה כרטיס כניסה הכרחי לעידן המידע שבו כל אזרח אמור לתפקד כאזרח דיגיטלי המצליח להשתלב ביעילות בעולם העבודה והאקדמיה בתחומים החיוניים להנעת הכלכלה המאפיינת את העידן הנוכחי'.

<גדעון לייכנר: המשפט השני, 'תהליכי הלמידה, חלק בלתי נפרד בעולמו האותנטי של כל תלמיד לאורך כל שעות היממה'.

<גדעון לייכנר: מטרת משרד החינוך להצמיד טאבלטים לילדים לאורך כל שעות היממה, להפוך אותם למכונות דיגיטליות יעילות - - -

<עופר רימון: מאיפה זה?

<גדעון לייכנר: במסמך שלך.

<גדעון לייכנר: אני אומר, זאת המטרה שלכם.

<גדעון לייכנר: אל תפריע לי, אתה כתבת את שני המשפטים האלה.

<גדעון לייכנר: אני אראה לך את המסמך.

<גדעון לייכנר: הנה, קח.

<גדעון לייכנר: הנה המסמך.

<גדעון לייכנר: 'מטרת משרד החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לראות את הדברים הכתובים.

<גדעון לייכנר: הנה המסמך, מטרת משרד החינוך להצמיד טאבלטים לילדים לאורך כל שעות היממה, להפוך אותם למכונות דיגיטליות, זה אני אומר, יעילות ו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בואו נעשה הבחנה בין הפרשנות - - -

<גדעון לייכנר: סיימתי ציטוט.

<גדעון לייכנר: אני אומר, זה החזון שלנו?

<גדעון לייכנר: להפוך את הילדים למכונות דיגיטליות?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה ברשותך גם בשם משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לוקחים את הכול למקום קיצוני.

<גדעון לייכנר: בואו נדאג תרתי משמע שמרוב הקדמה לא נשכח לגדל אותם להיות אנשים, להיות בני אדם.

יפעת שאשא ביטון: אין ויכוח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<גדעון לייכנר: לא סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: חברים, על פי השעון אני אמורה לסגור את הדיון.

<קריאה: מי שמלווה את ההורים, הנהגת ההורים הארצית והפורום - - -

<גדעון לייכנר: יש ויכוח בעולם - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום ולא פרשנות.

יפעת שאשא ביטון: תיתן עובדות, אנחנו רוצים להתעסק עם מה ש - - -

<גדעון לייכנר: אני הקראתי שני משפטים.

<גדעון לייכנר: אני מבקש רק כמה משפטים ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום, אחרת לא נוכל לשמוע את כולם.

<קריאה: אני מבקש בשם הנהגת ההורים הארצית.

יפעת שאשא ביטון: שמעתי.

<גדעון לייכנר: זה זיוף מסמך?

<עופר רימון: כן.

<גדעון לייכנר: זה?

יפעת שאשא ביטון: גדעון, אני מבקשת משפט סיכום, את הוויכוח תעשו ביניכם אחר כך בחוץ.

<גדעון לייכנר: יש ויכוח בעולם בין הפיזיקאים לביולוגים על קרינת ה-wi-fi.

<גדעון לייכנר: רק בעוד 10-15 שנה, וזה אומרת פרופ' סדצקי, נדע בוודאות אם יש נזק או לא.

<גדעון לייכנר: מי מוכן להתחייב שהילדים לא בסכנה?

<גדעון לייכנר: מי מוכן להמר שתהיה בעתיד בעיית פוריות לילדים או גרוע מכך.

<גדעון לייכנר: המשרד להגנת הסביבה ממליץ על רשת אינטרנט חוטית.

יפעת שאשא ביטון: גדעון, ציינו את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך מה להוסיף, אז בבקשה.

<גדעון לייכנר: כן, אני מבקש שני דברים לסיכום.

<גדעון לייכנר: מכריחים אותי לשלוח את הילד לבית הספר, מכריחים אותי, זכותי לבקש שהוא לא יהיה חשוף שם לזיהום של wi-fi בשטח בית הספר, כולל לא לטלפונים סלולריים.

<גדעון לייכנר: אני קורא לחברי הכנסת להניח הצעת חוק עם דגש על שני דברים, האחד, הוצאת wi-fi מזהם מבתי הספר, שתיים, הגבלת זמן המסך של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גדעון, הדברים ברורים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה נציגי הורים, אני אשמע עוד שניים, רק תגידו לי מאיזה מרחקים אתם.

<מיכאל בך: אני עורך דין מיכאל בך, אני הגשתי את הבג"צ בשם ההורים.

<צבי כספי: סליחה, אנחנו מחכים בסבלנות לפניך.

<צבי כספי: בת ים ופורום ועדי הורים יישוביים.

יפעת שאשא ביטון: עמדת ההורים ברורה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אתכם, אבל השיח הוא בסופו של דבר לראות איך אנחנו מאזנים את מה שקורה כאן.

<קריאה: נתתם יותר זמן לכל הדוקטורים ולכולם ולהורים - - -

יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד, מדובר באנשי מקצוע שחשוב לשמוע אותם כדי לקבל החלטות שיהיו טובות בסופו של דבר גם לילדים שלכם ובוודאי שאנחנו שומעים מומחים לכאן ולכאן.

יפעת שאשא ביטון: מה השם שלך?

<צבי כספי: אני צביקה כספי, אני יו"ר ועד הורים עירוני של העיר בת ים ובנוסף יו"ר ועדת תקשוב בפורום ועדי הורים יישוביים.

<צבי כספי: זה חדש לך?

<קריאה: אתה מציג עמדה בעייתית.

יפעת שאשא ביטון: צביקה, בוא נסכם שאתה מדבר בשמך.

יפעת שאשא ביטון: תעזבו את כל הגינונים, תציג את העמדה שלך.

<צבי כספי: אז קודם כל אני רוצה להגיד את הצד החיובי, קודם כל תודה רבה שבאמת סוף סוף יש שולחן עגול ואליו אני מגיע ובו אנשים מדברים ומקשיבים ומנסים למצוא פתרון, כשגם יושבים האנשים המכובדים כמו ד"ר רימון ורוני דיין, ידידי, ואני לא צריך להגיע למקום שבו אני צריך להיאבק, אלא כדי לדבר, שזה כבר מבורך.

<צבי כספי: ואני אשמח אם הוועדה הזאת תקיים דיון נוסף שבו נוכל באמת להגיע להבנות.

יפעת שאשא ביטון: תודה ותיגש לעניין שתספיק להגיד את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<צבי כספי: זה קצת צורם לי, אבל כל הנושא של wi-fi, יש לו פתרונות אחרים, אתם רוצים על wi-fi קווי, אלחוטי, יש פתרונות, אני הבאתי אותם גם למר רוני דיין לפני 8 חודשים בדיאלוג שאני מנהל איתם.

<צבי כספי: מינהל תקשוב אמר שהם יקימו שולחן עגול, אני לא רואה אותו מוקם כבר 8 חודשים.

<צבי כספי: את הפגישה הבאה שאנחנו אמורים ליצור קבעו לנו לחודש הבא.

<צבי כספי: יכולנו לפתור את הבעיות האלה אם באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: תציג את הפתרונות, אל תבוא בביקורת.

<צבי כספי: אוקיי, אני אתן לכם פתרונות.

<צבי כספי: אתם מדברים על wi-fi בכיתות, הרי בתוך הכיתה לא לומדים את כל ה-9 שעות שהילדים יושבים שם.

<צבי כספי: נתתי פתרון שעולה 17.5 שקל, מפסק פשוט שיש למורה עם סוויץ' שברגע שהילדים נכנסים ללמוד תכנים שבהם הם צריכים מחקרים וצריכים להפעיל את הטאבלט או את המחשב הנייד או מה שאתם רוצים המורה נכנס ליד הלוח, עושה לו סיבוב, הדבר הזה עובד רבע שעה והם לומדים את מה שהם צריכים.

<צבי כספי: גמר, מסובב, נגמר.

<קריאה: אבל יש ילדים שלא יכולים לסבול את זה דקה.

<צבי כספי: חברים, יש פתרון, אני בדיוק ממשיך.

<צבי כספי: הבאתי גם למינהל התקשוב, הראיתי את זה גם לרוני דיין, יש פתרון מאוד פשוט.

<צבי כספי: מר רימון, אתם משלמים למרכז בתוך בתי הספר, דבר מאוד פשוט, יש קופסה מאוד פשוטה שבה אפשר לטעון USB קטנים כאלה שמתחברים לטאבלטים.

<צבי כספי: את הטענת הספרים גם ככה עושים מתחילת השנה, שום דבר לא משתנה עם זה, אם יש איזה שהוא שדרוג, זה לוקח את אותו פלאג קטן, מכניס פנימה, טוען אותו - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק ספרים, הסיפור הוא גם איסוף של מידע שנדרש בו אינטרנט.

<צבי כספי: גלישה באינטרנט מופעלת על ידי המורה בכיתה, סוויץ' קטן שעולה 17.5 שקל.

<צבי כספי: רבותיי, לא סוף העולם.

<צבי כספי: יש פתרונות.

<צבי כספי: הבעיה הגדולה שלי היא שמשרד החינוך, וסליחה שאני אומר את זה בגסות, עסוק כרגע בתקציבים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בביקורת, אנחנו בנושא הקרינה.

<צבי כספי: אז אני אומר, הבעיה הגדולה שלי שמשרד החינוך לא מקשיב ולא בא למצוא פתרון.

<צבי כספי: אנחנו פה כדי לעזור.

יפעת שאשא ביטון: צביקה, אנחנו פה יושבים יחד עם משרד החינוך ואני בטוחה שכל מי ששותף פה בחדר הזה רוצה למצוא פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נפרגן לנוכחים - - -

<צבי כספי: זה שנה לא קורה.

<צבי כספי: אני לא שמעתי שעדיין זה רוצה לקרות.

<קריאה: 5 שנים זה לא קורה.

יפעת שאשא ביטון: מהנדס רם דישון, בבקשה.

<רם דישון: דיברו פה על מדידות וכל המדידות עומדות בתקן וכו'.

<רם דישון: התקן היום הוא בשמים, זאת אומרת כל מדידה שאנחנו נעשה תהיה מתחת לתקן והכול טוב ויפה, אבל ראיתם את הילדים, הילדים נפגעו, ממה הם נפגעו?

<רם דישון: מקרינה בטוחה?

<רם דישון: לא, משהו פה לא תקין.

<רם דישון: הסף לא רלוונטי, אמרה את זה סיגל סדצקי, אמר את זה ד"ר גלברט בנוכחותו של גיל כהן שיושב כאן, באוזניי, הסף הוא גבוה מדי.

<רם דישון: צריך לעשות משהו.

<רם דישון: אבל בינתיים אני נאבק בו כ-4 שנים ולא נעשה כלום.

<קריאה: להוציא wi-fi מבתי הספר.

<רם דישון: לפני שנתיים דיברתי איתו פנים אל פנים, דיברנו על משהו, לא יצא כלום.

<רם דישון: דבר שני, המדידה היא לא נכונה.

<רם דישון: אם יושב מדריך של המשרד להגנת הסביבה ומספר לי, אני לא רוצה להיכנס פה למספרים, 'מדדתי פחות מננו וואט לסנטימטר מרובע' ואתה מהנדס, לא מסתדרים לך המספרים, קח נייר ותעשה חשבון, זה מכפלה וחילוק של מספר פרמטרים, זה לא מסתדר, איך יכול להיות?

<רם דישון: אנחנו יודעים כמה משדר ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נבקש לבדוק את הסוגיה של המדידה ושל התקן.

<רם דישון: עכשיו, כמו שאמרה דפנה, יש ראוטרים שעובדים על 5 ג'יגה הרץ, המכשירים שהמשרד להגנת הסביבה מאשר מודדים רק עד 3 ג'יגה הרץ.

<רם דישון: אז אנחנו מספרים סיפורים שהכול תקין, אבל חצי לא מדדנו.

<קריאה: הם מכפילים ראוטרים כדי שהמדד יהיה יותר נמוך.

יפעת שאשא ביטון: רם, ברשותך, רק אם יש משהו להוסיף.

יפעת שאשא ביטון: סוגיית המדידה, אנחנו נבקש שהיא תיבדק.

<רם דישון: חיבור חוטי עולה 2,200 שקל לכיתה.

<רם דישון: רק שכולם ישמעו, אני ראיתי הצעת מחיר, 2,200 שקל לכיתה, זה כל הסיפור.

<רם דישון: על זה אפשר לשים את הסוויץ' שלך גם, לא מפריע.

<רם דישון: זה יהיה מעולה.

<צבי כספי: נכון, יש פתרונות.

<צבי כספי: השאלה אם מישהו רוצה לעשות אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לך שמבחינה כלכלית החיבור הקווי הוא הרבה הרבה הרבה יותר יקר, אבל אנחנו לא נכנסים לסוגיות הכלכליות, אנחנו רוצים להישאר בנושא של המהות.

<רם דישון: אני מוכרח להגיד משהו על משרד החינוך.

<רם דישון: היינו בבית ספר, אני ויעל לוין, ראינו כיתה שיש בה ראוטר שהשימוש היחידי שלו הוא שהמורה מורידה ממנו סרטים ביוטיוב.

<רם דישון: לילדים אין מחשבים, לא טאבלטים, לא שום דבר - - -

<קריאה: זו דוגמה אחת ש - - -

<רם דישון: זה מה שאני ראיתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס גם לסוגיית הפדגוגיה, לא בדיוק הזה.

<רם דישון: אני לא מדבר על פדגוגיה, אני מדבר על זה שהילדים מוקרנים סתם, לשווא.

יפעת שאשא ביטון: זה נרשם, תודה.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר יפה בן עמי, בבקשה.

<יפה בן עמי: בעצם אני באתי לייצג את ההיבט של הפדגוגיה ולכן אני לא ארחיב.

<יפה בן עמי: אני רק אומר שאני, יחד עם ד"ר טל סופר, חקרנו את התהליך שנעשה בבית ספר בן גוריון, בדקנו 240 תלמידים בשנה שעברה והשנה 480 תלמידים ואני חושבת שהתלמידה ממועצת התלמידים פה ייצגה מאוד את מה שעולה מתוך המחקר הזה.

<יפה בן עמי: אני גם מבינה שזאת ההסכמה פה, שאין חולקין על זה.

<יפה בן עמי: אני גם רוצה להגיד שהתלמידים הדגישו שבמהלך שבוע הלימודים הם נחשפים למסך לא יותר מבין 6 ל-8 שעות.

<יפה בן עמי: זאת אומרת שהרבה מהלמידה שלהם היא למידה שיתופית, פנים אל פנים ולא מול מסך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, נתון חשוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אבי פטל, ראש ארגון הורים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אבי פטל: אני קודם כל רוצה להגיד שאני הנדסאי מחשבים, רשום בפנקס ההנדסאים, אני חבר הנהלת ארגון ההורים בירושלים, חבר ועדת ההיגוי בירושלים, מייצג את כל ההורים בירושלים בפרויקט התקשוב ומנהל את תחום הקרינה בירושלים מטעם ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אם אפשר רק דברים שצריך להוסיף ולא לחזור עליהם.

<אבי פטל: לגבי בדיקות הקרינה, בירושלים לפחות אני יכול לומר את זה, יש פה שני מומחים, עמי ואמיר, שאנחנו נעזרים בהם, יש לי פה את כל בדיקות הקרינה, סיכום של כל בדיקות הקרינה בעיר ירושלים, יש לנו השגות לגבי הנושא של העומסים, השגות משמעותיות.

<אבי פטל: אנחנו פנינו גם למשרד להגנת הסביבה, לא קיבלנו תשובות לגבי ראוטרים לגבי בתי ספר ספציפיים, לא קיבלנו תשובות, עמי פנה בשמנו, אנחנו יחד עם מומחים שהם עובדים עם עמי ואמיר.

<אבי פטל: אני רוצה לומר שאנחנו לא מרוצים מזה שאנחנו לא מקבלים תשובות ואנחנו לא שבעי רצון בנקודה הזו.

<אבי פטל: זה דבר אחד.

<אבי פטל: הדבר השני הוא, יש באמת את העניין הזה של קווי ו-wi-fi ואני רוצה לומר שקודם כל אנחנו מנהלים פרויקט שלם, פרויקט גדול, מעיריית ירושלים, ואנחנו, ההורים בירושלים, הגענו למסקנה שאנחנו מעדיפים מחשבים ניידים ולא טאבלטים לאחר שבחנו את הנושא הזה בחינה ארוכה ועמוקה במשך למעלה משנה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה משנה מבחינת רמות הקרינה, wi-fi וכאלה?

<אבי פטל: זה משנה.

<אבי פטל: לא ניכנס לדיון מקצועי בנקודה הזו, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יכול לענות לי רק בכן ולא לנוכח הבדיקה שלך?

<אבי פטל: לא, זה לא משנה.

<אבי פטל: אנחנו רואים את הפרויקט הזה כפרויקט ענן.

<אבי פטל: אנחנו חושבים שהמשרד עושה עבודה מצוינת ואנחנו רואים את הפרויקט כפרויקט ענן, אנחנו לא מבינים מדוע אי אפשר לעשות את הפרויקט הזה בצורה קווית ומדוע אי אפשר לעשות אותו במחשבים נייחים, או מהבית להתחבר לענן.

<אבי פטל: אנחנו לא מבינים את זה ואני מדבר איתכם על פרויקט שמנוהל בירושלים, פרויקט במיליוני שקלים, פרויקט גדול מאוד, אחד הגדולים בארץ, שאנחנו עושים אותו בישיבות שבועיות עם העירייה, פרויקט ממש ממש רציני.

<אבי פטל: אני חושב שחשוב לשמוע את הדעה של עמי או של אמיר בנושא של הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, אבי.

יפעת שאשא ביטון: עורך דין מיכאל בך, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: רק אם יש להוסיף, אנחנו לא נכנסים כאן להרצאות כי אנחנו כבר הרבה אחרי הזמן.

<מיכאל בך: אני הגשתי את העתירה לבג"צ בשם הנהגת ההורים והפורום לסלולריות שפויה ובשם קבוצת הורים ותלויה ועומדת גם עתירה לדיון נוסף בעקבות ההחלטה של בג"צ.

<מיכאל בך: אני חושב שהנקודה המהותית ביותר ואותה אנחנו לדעתי איפה שהוא פספסנו מתחת לרדאר זה הדברים שאמר סטיליאן גלברט, הממונה על הקרינה, שמשום מה לא הגיע היום לדיון, בוועדת החינוך של הכנסת ב-19 במרץ 2014.

<מיכאל בך: הוא מתייחס לנושא של ה-wi-fi, הוא אומר ככה: יש את הראוטר האלחוטי שנמצא באיזה שהוא מקום בכיתה, שזה כמו ראוטר אלחוטי שיש בכל בית בישראל, זו גם אחת הטענות שטענו כלפינו כשאנחנו הגשנו את העתירה, אמרו לנו 'מה אתם רוצים, בכל בית יש ראוטר, בכל בית מלון, בכל בית קפה, אז אין סכנה'.

<מיכאל בך: הוא בא ואומר, זה לא זה, הראוטר הביתי, זה הספק של 100 מיליוואט ולכן החשיפה היא יחסית נמוכה.

<מיכאל בך: הוא אומר, הבעיה היא לא הנקודה הזאת, הבעיה היא שבכיתה יש 40 מחשבים, בכל מחשב נייד, כמו שיש פה, יש שני משדרים בשני הצדדים של המסך, כל משדר כזה מסוגל לשדר 50 מיליוואט ואז יש לנו 30 או 40 מחשבים שמשדרים בו זמנית, שהחשיפה בכיתה יכולה להגיע לרמות די גבוהות.

<קריאה: ועוד 20 משהו טאבלטים.

<מיכאל בך: ופה לכן הבעיה היא לא אותה קרינת wi-fi סביבתית שאנחנו חשופים לה.

<מיכאל בך: הנקודה השנייה, שכבר עמדו עליה, אני לא אאריך בה, אני רק אומר, כשאומרים 'עומדים בתקנים', ומשרד החינוך לא אחראי על התקנים, המשרד להגנת הסביבה אחראי על התקנים, המשרד להגנת הסביבה לרבות פרופ' סדצקי באו ואמרו, לרבות בדיונים בוועדות הכנסת, יש ציטוטים, אני לא אקריא, של פרופ' סדצקי, שאומרת שהרמות של רמת הקרינה הסלולרית, היא באמת בודקת רק את ההיבט התרמי, ואומרת סדצקי, אין שום קשר בין התקנים האלה לבדיקה של סרטן, של יכולת של היווצרות של סרטן ולכן התקנים האלה, גם אם הם עומדים ברמת הקרינה הזו בסופו של דבר לא מבטיחים דבר מבחינת ה-wi-fi.

<מיכאל בך: ה-wi-fi זה עולם אחר, הסלולר, אתה שם אותו ליד האוזן, הוא מחמם את האוזן, זה יכול לעשות נזק, אבל ה-wi,fi, זה פשוט חכמי חלם, לבוא ולבדוק תקן, זה כמו שהייתי בודק מחר באמצעות מונה גייגר אם יש לי קרינה מחשמל.

<מיכאל בך: זה לא רלוונטי, זה לערבב סוס וחמור, אם בכלל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, נושא הבדיקה וסוגיית התקן, כמו שאמרתי פה, תיבדק.

<מיכאל בך: בוועדה פנימית, בוועדה שהוקמה, בא נציג משרד להגנת הסביבה, יעקב לומברג, ואמר שהמשרד להגנת הסביבה לא נותן לגיטימציה לרשת אלחוטית, אנחנו נגד רשת אלחוטית בבתי ספר - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מיכאל, אני הקראתי את המסמך של המשרד להגנת הסביבה.

<מיכאל בך: יש לי עוד הרבה מה לומר, אני אומר משפט אחרון, באים ואומרים לנו בגני הילדים אסור wi-fi, זה מסוכן, אסור wi-fi, אבל בכיתה א' כן.

<מיכאל בך: מישהו החליט, יושב עופר רימון ויודע שילד בן 5 בגן ילדים, מסוכן מאוד עבורו ואסור לחשוף אותו אפילו לדקה, אבל לפי עקרון הזהירות המונעת ילד בכיתה א' יכול להיחשף לזה.

<מיכאל בך: אז אני אומר שהמחקרים מראים שהגוף של הילדים מתפתח - - -

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אתם צריכים לברך על זה שלפחות בגנים אין.

יפעת שאשא ביטון: אז תתחילו מהנקודה החיובית ועכשיו בואו נראה איך לוקחים את זה לבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אל תלכו על המקום השלילי.

<מיכאל בך: אני רוצה רק לומר דבר אחד, כל המחקרים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני בסך הכול מנסה לגרום לכם לראות גם את מה שכבר נעשה ולא רק להיות במקום ה - - -

<מיכאל בך: הקביעה הזאת של גני ילדים לעומת כיתות א' או ב' היא שרירותית והיא מופרכת.

<מיכאל בך: אבל אני אומר, מעבר לכך, אין מחלוקת, וזה גם אומרים כל המומחים, שהאוכלוסייה של הילדים היא אוכלוסייה שרגישה במיוחד לקרינה וזאת למה?

<מיכאל בך: כי הגוף שלהם מתפתח במהירות, התאים מתחלקים ואז הם חשופים יותר לקרינה ולמוטציות במהלך שלב ההתחלקות.

<מיכאל בך: מתי הם גדלים הכי הרבה?

<מיכאל בך: בגיל ההתבגרות.

<מיכאל בך: הם גדלים הכי הרבה בגילאים 12 עד 17.

<מיכאל בך: אז החשיפה הכי גדולה ושם חושפים אותם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה הוצג יפה במצגות שהיו ובנתונים - - -

<מיכאל בך: רק משפט אחרון.

<מיכאל בך: אנחנו בעד הפרויקט.

<מיכאל בך: אני גם הורה לילדים, הפרויקט הזה הוא מבורך וחשוב ובכלל זו לא שאלה דיכוטומית של כן ללמד ילדים בבתי ספר באמצעות מחשבים ולחשוף אותם לקדמה לבין הנושא של הבריאות.

<מיכאל בך: צריך לעשות את זה עם כבלים, אפשר לעשות את זה עם סיבים אופטיים וברמה הזאת הפדגוגיה תהיה יותר טובה, כי רוחב הפס בסיבים אופטיים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור לפדגוגיה, אל תיכנס למקום המקצועי הזה.

<מיכאל בך: רמת האינפורמציה שתבוא זה - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, מיכאל.

<מיכאל בך: מילה אחרונה.

<מיכאל בך: אפשר עם סיבים אופטיים לחבר מחשבים ניידים, לא נייחים.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: יעקב בן עמי, משפט.

<יעקב עמי: אני חיכיתי כל היום בשקט, כולם פה דיברו מעל 5 דקות.

יפעת שאשא ביטון: יעקב בן עמי, משפט.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרבה מעבר לזמן הוועדה, אני מכבדת אותך, בבקשה.

<יעקב עמי: לי קוראים יעקב עמי, אני פעיל ארצי, יוזמה אישית, שעוזר לכל בתי הספר בארץ.

<יעקב עמי: כל הורה שאני מגלה שיש לו בעיה או שפונה אליי אני מציע את שירותי בהתנדבות מלאה.

<יעקב עמי: לאחרונה הצטרפתי ואני חבר הנהלה בעמותה לסלולריות שפויה, אני - - -

יפעת שאשא ביטון: יעקב, תגיע לנושא.

יפעת שאשא ביטון: חבל, אתה מבזבז את הדברים החשובים שלך ל - - -

<יעקב עמי: אני בא ואומר למשרד החינוך, במיוחד לעופר רימון, שאני באופן אישי וכל ההורים שאני מכיר הם בעד פדגוגיה והם בעד תקשוב והם בעד הכול.

<יעקב עמי: אני אומר לך, תעשה את זה קווי למען כולנו והבריאות שלנו.

<יעקב עמי: אם יש ספק שב-wi-fi יש קרינה אז למה אנחנו צריכים את זה?

<יעקב עמי: תעשה קווי, אין קרינה, כולם יהיו happy והכול יהיה בסדר.

<קריאה: רק אתה תהיה happy.

<קריאה: שלא ידבר בשם - - -

<יעקב עמי: כולם יהיו happy.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מוכנה להתנהלות כזו.

יפעת שאשא ביטון: אני אבקש מהסדרנים שיוציאו אתכם, באמת, אנחנו שומרים פה על קור רוח.

<יעקב עמי: אוקיי, אני ממשיך.

<יעקב עמי: אני מבקש שלא יפריעו לי רק, אפשר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך במשפט.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע לנסח את זה יפה בצורה ממוקדת, בבקשה.

<יעקב עמי: אני רוצה להראות פה תמונה אחת.

<יעקב עמי: מה שאנחנו רואים פה זה בבית ספר, אני לא אציין את שמו כי אני לא רוצה כרגע לציין, עדיף שאני לא אציין, מה אנחנו רואים פה?

<יעקב עמי: גם טאבלטים, גם סלולרי, באותה עמדה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אתה לא צריך להראות תמונה, המציאות ברורה.

<יעקב עמי: אתם יודעים כמה קרינה יש פה?

יפעת שאשא ביטון: תודה.

<יעקב עמי: רגע, עוד לא סיימתי.

<יעקב עמי: אני הסתובבתי לאחרונה בהרבה בתי ספר וראיתי שם תוצאות וראיתי שם דברים שלא מנהלים בצורה נכונה.

<יעקב עמי: משרד החינוך לקח את חברת טלדור ושם אותה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מבקרים תהליכים, אני רוצה המלצות ונקודות הארה לתוך הדיון.

<יעקב עמי: אתם לא נותנים לדבר.

<יעקב עמי: אני ישבתי בשקט, לא הפרעתי לאף אחד, תנו לי לדבר.

יפעת שאשא ביטון: יעקב, בבקשה.

<יעקב עמי: אז שלא יפריעו לי, בבקשה.

<יעקב עמי: אני הסתובבתי לאחרונה בבתי ספר, השתתפתי בבדיקות קרינה בהוד השרון, בעירוני ובעוד כמה מקומות נוספים.

<יעקב עמי: בכל הבדיקות שהייתי שם הבדיקות לא מבוצעות כמו שצריך, לא מבוצע העמסת מחשבים, באים עם מכשיר מדידה שמסוגל למדוד עד 5 ג'יגה בלבד בזמן שהראוטר משדר ב-5 - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב, אמרו את הדברים האלה.

יפעת שאשא ביטון: יש לך משהו לחדש כדי שנוכל להתקדם איתו?

<יעקב עמי: כן, החידוש שלי הוא פשוט, כהורים, והפנייה היא במיוחד לעופר רימון ולגיל כהן שיושב פה, אנחנו רוצים ערוץ שיענו לנו.

<יעקב עמי: לא יכול להיות שאנחנו מבקשים על נושא שהוא עבירה על החוק, גיל כהן, עבירה על החוק, משתמשים בראוטר, מכניסים ראוטר של 200 מיליוואט לבית הספר שזה בניגוד לחוק ושולחים לך כבר עשרה תסקירים ואנחנו לא מקבלים תשובות.

יפעת שאשא ביטון: יעקב, תודה רבה, ההערות שלך נרשמו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסגור את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מתנצלת, דרור ומירה ו - - - אני מסיימת.

<קריאה: זה דיון בנושא בריאות ואף רופא לא דיבר.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, אנחנו ביקשנו שידברו, הם לא היו פה.

יפעת שאשא ביטון: רופאה מהדסה עין כרם, צודקת, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בשתי דקות.

<יעל שטיין: אני עוסקת זה 5-6 שנים או יותר אפילו בחקר של השפעות בריאותיות של קרינה אלקטרומגנטית ויש בארץ מעט אנשים, סיגל סדצקי היא העיקרית שחוקרת סרטן, אין כמעט אף אחד בארץ שחוקר השפעות לא מסרטנות.

<יעל שטיין: אז אני רוצה להגיד לכם מבחינה מספרית מה שידוע, שבין 3% ל-11% מהילדים ומהציבור יכולים לפתח השפעות אחרות.

<יעל שטיין: זה מפורט כאן בעמוד 14 של החוברת שקיבלתם.

<יעל שטיין: על כל ילד אחד שאולי יחלה בסרטן בבית הספר יכולים להיות בבית ספר של 400 תלמידים בין 9 ל-50 תלמידים שיש להם השפעות כמו שהילדים האלה תיארו.

<יעל שטיין: אני אישית ראיינתי, פגשתי הרבה מאוד אנשים.

<יעל שטיין: באים מומחים כמו האדון כאן שאמר, 'אני עבדתי ברדאר ולא קרה לי כלום', גם התקנים חושבו לפי גודל של גבר שחשוף, ילדים, נשים בהריון, תינוקות שנמצאים בכל המקומות האלה, ההשפעות הן אחרות וכמו שאמרנו התקנים הקיימים לא רלוונטיים.

<יעל שטיין: אז יכולים להיות בבית ספר בין 9 ל-50 ילדים שיש להם אולי הפרעות שינה, איזה שהן הפרעות בזיכרון, קושי למצוא מילים, ירידה במערכת החיסון, הרבה הצטננויות חוזרות, כאבי ראש, כאבי בטן, כאבי שרירים, פריחה בעור ואז הם יבואו ויבוא הורה למנהל בית הספר ויגיד 'לדעתי יש לך - - -

<קריאה: לא בגלל wi-fi.

<יעל שטיין: אם הילדים האלה באים לבית הספר כי הם חייבים ואין שום מענה אחר אז אומרים שהם לא עשו את הבדיקות הרלוונטיות.

<יעל שטיין: אז אני רוצה להגיד לכם שפגשתי את סיגל סדצקי לפני שבועיים-שלושה בכנס ודיברנו על כך שאין אף רופא במדינת ישראל שנותן מענה לדברים האלה.

<יעל שטיין: אין בדיקות רלוונטיות, משרד הבריאות לא עשה שום דבר, משרד הבריאות - - -

<קריאה: בינתיים תוציאו את ה-wi-fi מבתי הספר.

<יעל שטיין: אני יודעת שסיגל סדצקי וסטיליאן גלברט ואחרים נתנו המלצות ואני יודעת שמשרד החינוך קידם טכנולוגיות ואז הם אמרו 'טוב, אז לא הקשיבו לנו, אז נתאים את עצמנו למציאות' ונתנו המלצות חדשות, וכך זה מתקדם.

<יעל שטיין: דוחפים קדימה טכנולוגיה מסוימת כי זה אמצעי הקצה שיש, הרבה פעמים זה אמצעי הקצה שעובד רק ב-wi-fi ולא מתחבר לטכנולוגיה חוטית, אז אומרים 'טוב, אז נתאים את עצמנו, ננסה ככה, ננסה ככה'.

<יעל שטיין: הרבה פעמים יצא לי גם לפנות ולשאול - - -

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום, להוסיף לדברים שלא נאמרו פה כי הדברים די עלו.

<יעל שטיין: יש כמה שאלות ספציפיות.

<יעל שטיין: יש בורות עצומה בקרב ציבור הרופאים.

<יעל שטיין: כשאני אומרת שאני רופאה שעוסקת בהשפעות בריאותיות של קרינה אלקטרומגנטית אנשים מסתכלים עליי ושואלים אותי, רופאים שואלים אותי על מה מדובר.

<יעל שטיין: הרופאים לא מכירים את התחום.

<יעל שטיין: ארגון הבריאות העולמי נותן כאן כמה נקודות אבל בגדול המערכת הרפואית לא מכירה את התחום.

<יעל שטיין: הילדים שנפגעים, אין להם מענה.

<יעל שטיין: הם באים למנהל בית הספר, מנהל בית הספר אומר 'זו בעיה שלכם, אתם משוגעים'.

<יעל שטיין: השאלה מה הפתרון שמציעים.

<יעל שטיין: אז הפתרון שצריך להציע היא אלטרנטיבה.

<יעל שטיין: נגיד יש ילדים נפגעים?

<יעל שטיין: אז יהיה בית ספר אחד בלי קרינה, שהם יכולים ללכת אליו, יהיו כיתות מוגנות, תהיה הנגשה.

יפעת שאשא ביטון: יעל, הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: גם הדברים עלו כאן.

<יעל שטיין: אני אומרת שככל שידוע מחקרית, ככל שיש יותר חשיפה יהיו יותר ילדים נפגעים.

<יעל שטיין: בפועל היום אולי יש 10 ילדים בבית ספר, עוד שנה-שנתיים יהיו 100.

<יעל שטיין: צריך לתת מענה לדברים.

<יעל שטיין: זה הכול.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, יעל.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום לחבר הכנסת יוסי יונה ואנחנו מסכמים את הדיון.

יוסי יונה: אז קודם כל, גברתי יושבת הראש, תודה על הדיון הזה שקיימת פה, דיון מאוד מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך שהשתתפת בו וזה לא מובן מאליו, מראשיתו ועד סופו.

יפעת שאשא ביטון: באמת כל הכבוד.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: אז באמת תודה על הדיון הזה וראינו עד כמה אנשים פה מוטרדים.

יוסי יונה: אני רוצה להגיד שניים-שלושה משפטים ובכך לסיים מבחינתי את ההתרשמות שלי לגבי מה שקרה כאן.

יוסי יונה: הדיון הוא לא כפי שחלק מהאנשים רצו להראות, שיושבים פה אנשים שהם נגד טכנולוגיה ונגד תקשוב וכו'.

יוסי יונה: אנחנו לא, הסוגיה שהובאה לפתחנו היא לא הסוגיה של האם בעד טכנולוגיה או נגד טכנולוגיה, אלא לגבי הסיכונים שכרוכים בשימוש באופנים שונים של הטכנולוגיה בבית הספר.

יוסי יונה: זו הייתה הסוגיה.

יוסי יונה: לכן גם המון פעמים כששמענו כאן דברים כאילו 'הקדמה, אתם נגד הקדמה' וכו', להד"מ, אנחנו בעד הקדמה ובעד השילוב עד כמה שניתן.

יוסי יונה: זו הנקודה הזו.

יוסי יונה: עכשיו, עלו כאן דברים מאוד מאוד ברורים.

יוסי יונה: ישנן שיטות כאלה ואחרות ויש אלטרנטיבות, או רשתות קוויות או רשתות אלחוטיות.

יוסי יונה: אנחנו יודעים לפחות על פי הרשמים שאני קיבלתי כאן, מהורים, ממומחים וכדומה, שאכן קיימת סכנה.

יוסי יונה: אנחנו לא צריכים אפילו, עופר ונציגי משרד החינוך, לנהל כאן איזה שהוא דיון שהוא לעומתי, אני הייתי מצפה ממך לבוא ולהגיד 'אני מתכוון לעשות מה שאני יכול כדי למנוע את זה'.

יפעת שאשא ביטון: הוא דיבר על זהירות.

יוסי יונה: לא, אמרת את הדבר המאוד מתמיה, אמרת 'תשמעו, אני מתנהל על פי התקנים, הם קבעו, לכו תשנו את התקנים'.

יוסי יונה: לא, אני מבקש ממך שאתה תפעל איתי כדי שישנו את התקנים אם אנחנו חושבים שהתקנים האלה הם בעייתיים.

יוסי יונה: אוקיי, אני רוצה להאמין לך שגורלם ורווחתם של התלמידים הם לנגד עיניך, אז בוא יחד איתנו, תבוא ותגיד 'חבר'ה, התקנים האלה לא מקובלים עליי', אוקיי, אני רוצה לפעול כדי שתהיינה רשתות קוויות משום שעל פניו ברור שהן פחות מסוכנות.

יוסי יונה: בוא נלך על זה, אני לא מבין מה המניעה, למה אתה לא יכול להיות איתנו?

יוסי יונה: למה אני צריך לנהל איתך כל הזמן דיון לעומתי?

<קריאה: בינתיים לעצור את ה-wi-fi, לכבות את ה-wi-fi בבתי הספר.

יוסי יונה: אני מבקש רק דבר אחרון ממך, יושבת הראש של הישיבה הבאמת מאוד חשובה הזו, שאנחנו נצא מכאן בקריאה למשרד החינוך כדי שנאמר לעופר באופן חד משמעי, אנחנו לא נגד התקשוב, אנחנו משאירים את כל הסוגיה הפדגוגית הצידה, נגיד שאנחנו באים בדרישה שתהיה פעולה הדרגתית לבטל את רשתות ה-wi-fi ולהבטיח שתהיינה רשתות קוויות בבתי הספר כדי למנוע סכנות בריאותיות כאלה ואחרות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לקבל מכל מי שיש לו המלצות קונקרטיות, הוא מוזמן לשלוח אליי במייל.

יפעת שאשא ביטון: לא פה בדיון, כי אנחנו כבר הרבה אחרי הזמן, אני ממש מתנצלת.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני באמת מברכת, גם על הנוכחות שלך וגם על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעד הטכנולוגיה, אני מוכרחה לומר ביושר שב-3 השנים האחרונות אני השקעתי את חיי בנושא של פיתוח פדגוגיות חדשניות, אנחנו שם, אנחנו רק צריכים לעשות את זה נכון, נכון פדגוגית, נכון מקצועית ונכון בריאותית.

יפעת שאשא ביטון: אז זה מה שמבחינתי ההיי לייטס שצריך לצאת מהדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני פונה למשרד המדע והטכנולוגיה לממן מחקר יישומי לפיתוח מענה הנדסי לתקשוב סביבות למידה שהן נטולות קרינה אלקטרומגנטית.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד החינוך, כתוב ואתה צודק, אתה לא חטאת בדבריך, בחוזר כתוב בצורה מפורשת שאתם מעודדים ומעדיפים את השימוש בתשתיות אינטרנט קוויות ולא בנקודות גישה אלחוטיות, אך משום שיש מקומות שבהם כבר יש גישה אלחוטית לאינטרנט הם לא נדרשים להחליף את התשתית אלא למזער את רמת הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: אני ממש מבקשת שבבתי הספר שבהם אפשר, עכשיו, עד שאנחנו נעשה את הבדיקה ועד שנקבל את המחקר ממשרד המדע, כן לעודד שימוש ברשת קווית שנכון להיום, עוד בלי שבדקנו, אנחנו מניחים שהיא פחות מזיקה לבריאותם של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: נושא זמן מסך, הוא חשוב והוא עלה ואני כן רוצה להתייחס אליו.

יפעת שאשא ביטון: הוא עלה פה בתכניות השונות שעלו ואני חייבת לומר שאני אפילו שמחתי ומברכת, צריך לראות שהוא מהווה חלק מאוד מסוים מתוך כלל תכנית הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שגם בפדגוגיות החדשות אנחנו לא נדרשים למחשב לאורך כל תהליך הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל זה נע סדר גודל של 25% עד 30% מיחידת שיעור או מסך כל התכנית, אז מאוד חשוב שנדגיש גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל פירוט של תכניות פדגוגיות שבאמת יודעות למנן את זה ומציינות את זמן המסך ושתהיה אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: יש פיקוח, יש צוות מקצועי במשרד, צריך גם להגיד את הדברים הטובים, חשוב שהם יעשו את עבודתם נאמנה ושאנחנו נקבל דוח בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת דוחות של בדיקת קרינה במוסדות החינוך בארץ ומקורות הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות את הפילוח של wi-fi, של - - -

<קריאה: בבקשה בשבועיים הקרובים.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא קובע, עם כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקבל את הדוחות שהתקיימו עד היום, שתוך חודש יגיעו למזכירות הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת את הפילוח, לדעת אם זה מארונות חשמל, אם זה מ-wi-fi או מגורמים אחרים כדי שאנחנו נוכל לתת באמת את הדעת מבחינה מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לדעת את התקנים שלפיהם זה נבדק ולבדוק מחדש את הטענות שהועלו כאן לגבי התקן.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שצריך לשנות את התקן לנוכח - - -

<קריאה: אין תקן, יפעת.

יפעת שאשא ביטון: יש תקנים, צריך לשנות את התקן לנוכח מחקרים שהיו.

יפעת שאשא ביטון: כל הסיפור של הבדיקות, של התקנים, אני מבקשת שהמשרד להגנת הסביבה ייתן לי דוח ומענה בעניין.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקיים את מה שכתוב בחוזר מנכ"ל לגבי אמצעי קצה וטלפונים ניידים.

יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות מאוד יפה בחוזר מנכ"ל שטלפונים ניידים צריכים להיות כבויים במהלך השהייה בכיתות, אז אני מבקשת שתהיה אכיפה.

<קריאה: במוסד בכלל.

<קריאה: שלא יביאו את זה לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהיה - - - אני יכולה להגיד שבבית הספר של הבת שלי, בחלקת אלוהים הקטנה שלי, זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהיה אכיפה ארצית, שלא יהיו ניידים, שהניידים יהיו כבויים במהלך שעות הלימודים.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להציע הערה קונקרטית במשפט, המלצה נוספת שלא נאמרה כאן?

<דפנה טחובר: אנחנו מבקשים שיהיה דיון מקביל בוועדת הבריאות בכנסת על התחלואה של הילדים מהקרינה.

<מיכאל דוידוביץ: אני מבקש שיהיה כינוס של מומחים שיברר בצורה מקצועית את ההשפעות של זמן מסך, כי אני חושב שבדיון היום הנושא הזה לא מוצה כראוי, הנושא הוא מאוד רחב.

<מיכאל דוידוביץ: צריך לראות איך להתאים את זמן המסך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאחת ההמלצות מתייחסת בדיוק לזה, שגם בתוך הפדגוגיה להגביל את זמן המסך.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאין התייחסות יותר נקודתית לזה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הנושא של הילדים, אני חייבת הערה לאלמוג, שאני מברכת על הנוכחות שלה, אין ספק שהילדים רוצים את הטכנולוגיה והם יהיו מרוצים ככל שתהיה טכנולוגיה, אבל התפקיד שלנו כמבוגר אחראי זה להנגיש לכם אותה בצורה שהיא נכונה והיא בריאה ולכן תודה לך על ההתייחסות.

יפעת שאשא ביטון: תודה לכולכם על הנוכחות.