הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 16, 2015-07-23 10:00

עאידה תומא סלימאן: אפשר להתחיל.

<טלאל אלקרינאוי: אז אני אפתח ואחר כך ניתן לכם את זכות ניהול הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: כן, בבקשה.

<טלאל אלקרינאוי: מאחר שיש לנו קצת אשכנזים וקצת הקלטה של הפרוטוקול אז נדבר בעברית.

נחמן שי: הרסנו את האירוע.

<טלאל אלקרינאוי: תמיד אתם האשכנזים רק הורסים.

<טלאל אלקרינאוי: אבל גם עושים דברים טובים.

<טלאל אלקרינאוי: אז אני שמח לקדם בברכת ברוכים הבאים את הוועדה למעמד הראש, את יושבת הראש, חברת הכנסת עאידה סלימאן, ברוכה הבאה, ואת חבר הכנסת נחמן שי, המרגיע הלאומי, ואת כל הצוות שנמצא איתם וכמובן כל החברים שנמצאים פה, סגני ראש העיר ויועצת ראש העיר למעמד האישה ומנהל מחלקת הרווחה והנשים והנכבדים שנמצאים כאן בוועדה ובישיבה הזאת.

<טלאל אלקרינאוי: אמת כשהתקשרה אלינו לא מזמן עאידה וביקשה לקיים ישיבה של הוועדה בעיר רהט, אז אמרנו, בברכה וברצון רב, חשוב לנו באמת גם להעלות את מעמד האישה הערבית הבדואית בנגב והצעד לקיים את הישיבה של הוועדה בעיר רהט הוא צעד נכון ומבורך.

<טלאל אלקרינאוי: רהט היא העיר הערבית השנייה בגודלה במדינת ישראל אחרי נצרת, עיר שמונה היום 67,000 תושבים.

<טלאל אלקרינאוי: בנגב יש 230,000 תושבים בדואים, כאשר מחציתם, אם לא קצת יותר, 52%, הם נשים.

<טלאל אלקרינאוי: האישה הערבית הבדואית עוברת מהפכה, מהפכה בתחום הקידום, ההשכלה, השילוב בחיי החברה והיא רוצה לתרום וללמוד ולהשכיל ולתפוס את מקומה בחברה הישראלית בגדול.

<טלאל אלקרינאוי: לוועדה הזאת יש משקל רציני מאוד, אני מייחס לה חשיבות עליונה בתחום קידום מעמד האישה.

<טלאל אלקרינאוי: מאז 2003 מיניתי יועצת למעמד האישה.

<טלאל אלקרינאוי: הייתה בחורה אחרת שקיבלה שכר.

<טלאל אלקרינאוי: ב-2008 לא הייתי בעירייה, ב-2013 נבחרתי ומיניתי יועצת למעמד האישה.

<טלאל אלקרינאוי: צריך לזכור שיועצת למעמד האישה זה תקן על פי דין ועל פי חוק, אבל אצלנו יועצת למעמד האישה היא עובדת ללא שכר.

<טלאל אלקרינאוי: ללא שכר.

עאידה תומא סלימאן: למה?

<טלאל אלקרינאוי: כי משרד הפנים לא מאשר תקן, או ביטל את התקן של השכר והאישה הזאת, שקוראים לה חנאן אלקרינאוי והיא עובדת סוציאלית במקצועה ואני השאלתי אותה מתחום הרווחה, היום היא עובדת בפרויקט שמידט, תכנית שמידט, היא עושה בין היתר גם את התפקיד שלה ומתנדבת.

<טלאל אלקרינאוי: כדי לקדם את מעמד האישה ביישובים הערביים בנגב יש חשיבות להוציא מיד פנייה למשרד הפנים, מדוע יש חוק שמחייב להעסיק אישה, אבל איך דבר כזה, מעסיקים אישה בלי שכר.

נחמן שי: החוק מחייב להעסיק אישה על חשבון מי?

<טלאל אלקרינאוי: על חשבון הרשות המקומית.

נחמן שי: אז אתה צריך לממן את זה.

<טלאל אלקרינאוי: אני מוכן לממן את זה, אבל מאחר שהרשויות הבדואיות נמצאות כולן בתכנית הבראה, אז - - -

עאידה תומא סלימאן: אני אגיב לזה.

עאידה תומא סלימאן: היה לנו כבר דיון בוועדה בנושא הזה וכבר נשלח מכתב למשרד הפנים ויש לנו רעיון איך לנסות לפתור.

עאידה תומא סלימאן: אני אגיד לך.

<טלאל אלקרינאוי: הנושא האחר, איך אנחנו מקדמים גם את מעמדה של האישה הבדואית, שכמו שאמרתי, היא מאוד מאוד רוצה להתקדם ולהשתלב בתחום החינוך, ואנחנו מסתובבים במכללות ובאוניברסיטאות וכמעט רוב הסטודנטים הבדואים הערבים הם בעיקר נשים בדואיות שרוצות לעבוד וההשכלה בקרב נשים בדואיות הביאה למהפך.

<טלאל אלקרינאוי: אם הריבוי הטבעי היה לפני עשור 5.5, היום הוא 3.9.

<טלאל אלקרינאוי: זה אומר שהאישה הבדואית רוצה ללמוד וגם לתכנן משפחה.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו לא נגד ילודה, אבל אנחנו בעד תכנון משפחה.

<טלאל אלקרינאוי: תכנון משפחה זה דבר חשוב, זה דבר שתורם את חלקו בחברה ובקידום החינוך ובמצב הרווחה.

<טלאל אלקרינאוי: אז ההשכלה היא חשובה, נשים רוצות ללמוד, אבל המצב הכלכלי, הסוציו אקונומי, בקרב הרבה מאוד נשים מונע מהן להשתלב בהשכלה.

<טלאל אלקרינאוי: נשים עושות הכול על מנת ללמוד.

<טלאל אלקרינאוי: הסיוע בהשכלה ובאקדמיה, חלקן היום כבר מצאו פתרונות, מאחר ששכר הלימוד בישראל, לשמחתנו ולדאבוננו, הוא גבוה מאוד והפסיכומטרי שצריכים לעבור אותו הוא גם כל כך קשה, אז יש כ-1,100 סטודנטיות שכל בוקר יוצאות העיר רהט ומיישובי הסביבה לחברון, ללמוד בחברון.

נחמן שי: סטודנטיות וסטודנטים.

<טלאל אלקרינאוי: סטודנטים, כ-2,000 לומדים, אבל כ-1,100 מתוכם בנות, נשים.

<טלאל אלקרינאוי: שכר הלימוד נמוך, הפסיכומטרי או הפסיכוטכני לא קיים - - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר ללמוד בשפת אם.

<טלאל אלקרינאוי: אפשר ללמוד בשפת האם והלימודים שם מתקבלים, מי שמסיים שם התואר שלו מוכר בישראל וזה נושא חשוב.

<טלאל אלקרינאוי: הנושא האחר שאנחנו גם עדים לתופעה הוא הנושא של תעסוקה.

<טלאל אלקרינאוי: אני אומר לכם, אחד הדברים הכואבים לי כראש עיר ולנו כולנו כראשי ערים זה הנושא של תעסוקה.

<טלאל אלקרינאוי: כל הנשים הבדואיות רוצות לעבוד, אין אישה בדואית שלא רוצה לעבוד.

<טלאל אלקרינאוי: כולם הבינו את המוטו, היא רוצה לתרום את חלקה בתל"ג הלאומי, להיות מייצרת ויוצרת ולא רק מובטלת ויושבת בבית.

<טלאל אלקרינאוי: על כל משרה של עוזרת גננת או סייעת יש לנו כ-300 מועמדות.

<טלאל אלקרינאוי: אם גם נרשום לפרוטוקול, אפילו ראש עיר במגזר הערבי יכול להפסיד בחירות על עוזרת גננת ועל סייעת, אם הוא לא מקיים את ההתחייבות הזאת.

<טלאל אלקרינאוי: לצערנו הרב.

<טלאל אלקרינאוי: זה הדבר שמעניין את האנשים.

<טלאל אלקרינאוי: אתה מסתובב, אתה בונה בית ספר, אתה עושה כבישים, אתה מפתח אזורים של פארקים, אבל בסופו של דבר אומרים לך 'אני רוצה פרנסה'.

<טלאל אלקרינאוי: בן אדם שאין לו פרנסה מדוכא, מיואש ואני לא מאמין שמישהו רוצה לשבת בבית מובטל.

<טלאל אלקרינאוי: תנסו להיות מובטלים שבוע ימים בבית, כל אחד מכם, זה ייאוש, זה מריבות, זה סכסוכים, זה גירושים, זה כל דבר אחר.

<טלאל אלקרינאוי: נכון שנפתח בעיר רהט אזור תעסוקה משותף עידן הנגב, שהוא בשלבי תכנון והקמה, יש בו מפעל שאנחנו תולים בו הרבה מאוד תקוות, מפעל סודה סטרים, שאמור להעסיק כ-2,000 עובדים.

<טלאל אלקרינאוי: היום, בשלב הנוכחי, יש בו כ-200 נשים בדואיות.

<טלאל אלקרינאוי: אגב, זה תרם לנו תרומה נכבדה בכמה משרות ועדיין זה לא מספיק.

<טלאל אלקרינאוי: לגייס מפעלים עתירי ידיים עובדות ותעסוקה לנשים זה דבר שהוא חשוב מאוד.

עאידה תומא סלימאן: האזור הזה הוא חלק מהתכנית הארצית ששייכת לרשות לפיתוח כלכלי, או שזה פרויקט מקומי שאין לו קשר?

<טלאל אלקרינאוי: זה פרויקט מקומי שהובלנו בשנת 2000, אני ובני שמעון ולהבים, במשותף, כאשר לרהט יש את האחוז הגבוה, 44%, וזה המשיך להתקדם עד שאנחנו בשלבים שאנחנו רואים את האזור הזה מתחיל להתפתח ורואים את המפעל הראשון של סודה סטרים.

<טלאל אלקרינאוי: באזור הזה מתוכנן גם קמפוס, מכללה אקדמית, ומתוכנן בית חולים שני לנגב.

<טלאל אלקרינאוי: אמנם הממשלה החליטה שבית החולים השני לנגב יוקם בבאר שבע, מסיבות אלה ואחרות, לא יכולים להיות שני בתי חולים באותה עיר כאשר משרד הבריאות קבע שהמקום המתאים והראוי הוא בצומת רהט-להבים.

<טלאל אלקרינאוי: נקודה נוספת למעמד האישה, תיקחו אותה בחשבון, בעיות חברתיות.

<טלאל אלקרינאוי: עם המעבר מחיי בדואים ונוודות ושבטיות וחמולטיות העולם נפתח, גם בפני האישה הבדואית שרוצה את מקומה.

<טלאל אלקרינאוי: מחלקות הרווחה, שלנו ושל כל הרשויות, קורסות תחת העומס והמעמסה של בעיות חברתיות.

<טלאל אלקרינאוי: נשים מוכות, נשים חד הוריות, נשים שבאות מהשטחים ומתחתנות כאן עם תושבי רהט, חסרות מעמד, הילדים שלהם, לאחר תקופה מסוימת, כמו שקורה בעולם כולו, יש גירושים, יש בעיות חברתיות ואז האישה נשארת כאן בלי טיפול רפואי, בלי זכויות.

<טלאל אלקרינאוי: לפני חודש ימים, אני עומד בפרוזדור, ואז אישה אחת עם שישה ילדים תופסת אותי ואומרת לי, 'אני רוצה אותך דחוף', 'מה קרה דחוף?

<טלאל אלקרינאוי: ' היא אומרת לי 'יש לי פה שישה ילדים, אני לא יוצאת מכאן'.

<טלאל אלקרינאוי: התברר שהאישה הזאת התחתנה עם מישהו מערוער בנגב והוא עזב אותה ואמר לה, 'תעזבי את הבית'.

<טלאל אלקרינאוי: אין לה בית, אין לה כלום, באה לרהט.

<טלאל אלקרינאוי: רהט היא עיר ומאחר שזאת עיר קל להיטמע בתוך החברה, לא מזהים אותך, לא מכירים אותך.

<טלאל אלקרינאוי: ואז היא אומרת לי 'אני רוצה שיטפלו בילדים שלי, אני עכשיו החלפתי כתובת לרהט, אין לי בית מגורים, אין לי איפה לגור, אין לי להביא לילדים שלי, לא ביגוד, לא מזון ולא כלום'.

<טלאל אלקרינאוי: עכשיו, בעיקר היא לא מופיעה כתושבת רהט במרשם האוכלוסין שלנו והילדים האלה, צריך לטפל בהם.

<טלאל אלקרינאוי: זו בעיה שאנחנו לא יודעים איך להתמודד איתה.

<טלאל אלקרינאוי: בעיה אחרת, שאישה מיפו התחתנה עם מישהו תושב רהט.

<טלאל אלקרינאוי: הם גרו בהתחלה ביפו, עברו לרהט, התגרשו, התקוטטו ביניהם ואז היא מבקשת מקלט.

<טלאל אלקרינאוי: רק עברה לרהט וצריך לממן לה מקלט, מקלט זה עולה 12,000 שקל בחודש ואם אני לא מממן לה מקלט אז זו עבירה פלילית.

עאידה תומא סלימאן: למה 12,000 לחודש?

<טלאל אלקרינאוי: דוגמה, אני לא זוכר כמה.

עאידה תומא סלימאן: לא, 12,000 זה כלל הסל, אתם משלמים בעצם 25%.

<סעיד אלעוברה: בסדר, לא חשוב אם זה 100% או - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, הופתעתי, חשבתי שהקפיצו את סל השירותים לנשים.

<טלאל אלקרינאוי: אני מדבר על 100%.

<טלאל אלקרינאוי: אז צריך לממן נגיד 4,000 שקל.

<טלאל אלקרינאוי: תחום המאטצ'ינג ברווחה, צריך לבטל אותו וכולנו יודעים כמה שהממשלה הבטיחה, 'צוק איתן' 2009, הבטיחו לבטל את המאטצ'ינג על הרווחה.

<טלאל אלקרינאוי: זה מונע מאיתנו לתת שירותים אלמנטאריים לקהילה, בהעסקת עובדים סוציאליים, בתחומי הרווחה.

<טלאל אלקרינאוי: ובכן, המצב הוא לא קל, אבל אנחנו מתמודדים עם זה ואני מקווה שמהישיבה של הוועדה הזאת תצא קריאה, תצא פנייה לממשלה, איך פותרים את הבעיות החברתיות ומעמד האישה בקרב הבדואים בנגב.

<טלאל אלקרינאוי: לא נכנסתי כרגע לדברים שאת מכירה אותם, רצח על כבוד המשפחה ו - - -

נחמן שי: אנחנו לא קוראים לזה רצח על כבוד המשפחה, יש לזה ביטוי אחר.

עאידה תומא סלימאן: רצח נשים.

נחמן שי: אין שום כבוד ברצח.

<טלאל אלקרינאוי: רצח נשים.

<טלאל אלקרינאוי: מה אנחנו עושים כמחלקת רווחה כדי למנוע את זה.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו מתמודדים עם זה הרבה יותר טוב מאשר הממסד הישראלי והרבה יותר טוב מאשר משטרת ישראל ובתי המשפט.

<טלאל אלקרינאוי: יש לנו ועדת גישור, יש לנו דברים שאנחנו פותרים אותם לבד ופותרים את זה בלי שהמשפחה תדע ובלי שהשמועה תצא החוצה, בחדרי חדרים, בסודות, וזה חוסך הרבה מאוד דם.

<טלאל אלקרינאוי: עד כאן הדברים שלי.

<טלאל אלקרינאוי: אני מברך אתכם ואני מעביר כמובן את זכות ניהול הישיבה ליושבת ראש הוועדה, עאידה, שהיא תנהל את הישיבה.

<טלאל אלקרינאוי: זאת ישיבה שלה ואהלן וסהלן.

<טלאל אלקרינאוי: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, ראש העיר, מר טלאל אלקרינאוי.

עאידה תומא סלימאן: זה הסיור הראשון שאני מקיימת בוועדה מאז שנבחרתי לכהן כיושבת ראש הועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: בשבילי זאת אמירה מאוד חשובה להוציא, שהוועדה בסיור הראשון שלה תבקר בנגב.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש הרבה בעיות בנגב, אבל להקדיש את הסיור גם למען נשים ערביות בדואיות זאת הייתה אמירה שאני חושבת שבאה להסביר מה עומד באמת על סדר היום, לא רק של הוועדה, אלא באופן כללי של הנשים ושל האוכלוסייה הערבית, לפחות מנקודת המבט שלי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ננסה בסיור הזה גם להסתכל על מגוון הבעיות וגם מגוון ההצלחות שהיו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא נולדתי אתמול ואני גם קרובה מאוד לנושא.

עאידה תומא סלימאן: כמו שחלק אולי מכיר, אני פעילה בכל מה שקשור לזכויות נשים ומעמד האישה הערבייה כבר כמה שנים.

עאידה תומא סלימאן: הייתי בנגב כמה פעמים, ביקרתי, יש לי קשרים עם ארגוני נשים ואני יודעת גם שיש הרבה הצלחות שפתחת והתייחסת אליהן, בעניין הנשים בנגב.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת גם כן שהנגב מארח הרבה מהנשים הערביות שמגיעות דווקא מהצפון ומוצאות תעסוקה פה, זה מתחיל בלימודים וממשיך אחר כך בתעסוקה, כמורות, כעובדות סוציאליות, גם במקצועות אחרים וזו בעיה אחרת שחייבים גם לדבר עליה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע שמאז 2003 יש מינוי של יועצת למעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: קיימנו דיון על מעמד היועצות למעמד האישה ברשויות המקומיות.

עאידה תומא סלימאן: ישנה בעיה די רצינית בנושא הזה ואני תיארתי אותה, שבעצם יש עברה על חוק בנושא הזה ועברה על החוק קודם כל על ידי משרד הפנים, כי לשר הפנים יש את הסמכות ולפי החוק הוא מחויב לבדוק איפה יש מינויי יועצות ואיפה שזה לא מתקיים תוך שנה יש לו את הסמכות למנות כדי להכריח את המועצה לפעול.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, יש גם בעיה די רצינית בתקנים, כמו שאמרת.

עאידה תומא סלימאן: נכון, המועצה המקומית בעצמה כאילו צריכה להקדיש את התקן הזה, אבל כאשר המועצה המקומית סובלת מתת תקצוב וסובלת מבעיות כלכליות וסובלת ממחסור בתקנים, אז סדר העדיפויות משתנה וההקדשה של התקנים עוברת סלקציה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב זה תמיד בא על חשבון הנשים, במיוחד אם לוקחים בחשבון שישנה איזה שהיא מחשבה תמיד שנשים מוכנות להתנדב וכאילו כל העשייה של נשים זה חלק מהתנדבות וחלק מהיותנו רוצות לתרום לחברה, אבל בעצם זאת עבודה כפולה שהן מבצעות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הוצאנו המלצות וכבר ניגשנו לקשר עם משרד הפנים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים לשכנע שיקדישו תקנים למועצות מקומיות ויתחילו עם המועצות המקומיות החלשות, חלשות מבחינה כלכלית.

עאידה תומא סלימאן: שיתחילו משם ואולי נתקדם כל שנה ליותר תקנים.

עאידה תומא סלימאן: עוד אין הבטחה אבל אני מנסה לקדם את הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לשמוע בנושא התעסוקה, אבל בעיקר אני רוצה להתחיל את הישיבה בזה שאנחנו נשמע.

עאידה תומא סלימאן: רק רציתי לענות בעניין היועצת המקומית, במיוחד גם שלפי החוק צריך להקדיש תקציב פעולה.

עאידה תומא סלימאן: חוץ מהתקן צריך שהמועצה המקומית גם תקדיש תקציב ליועצת כדי שהיא תוכל לפעול.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לשמוע על הבעיות של - - - לא אשמח, כמובן, אף פעם לשמוע על בעיות זה לא משמח, אבל כולנו רצון לשמוע על הבעיות בנושא הרווחה, במיוחד שאני יודעת, שעיר כמו רהט, כמו בכל מקום אחר, בדרך כלל סופגת את כל הבעיות שמסביב, הן מתנקזות לתוך העיר כדי להיטמע במצב הכללי.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שקודם נשמע ואז גם נתייחס, אבל חבר הכנסת נחמן שי, תרצה להתייחס בהתחלה?

נחמן שי: קודם כל בוקר טוב ותודה לטלאל ולחברים שלי פה.

נחמן שי: הייתי פה כמה פעמים, אבל החתך הזה של נשים בחברה הערבית הוא חדש בשבילי ואני מודה לך, עאידה, שלקחת אותנו, אותנו זה רק את ואני בעצם, לסיור הראשון הנה, אבל אני חושב שזה חשוב ביותר ואני פתוח ואני רוצה לשמוע.

נחמן שי: לא באתי לוועדה למעמד האישה כי לא היה לי משהו אחר לעשות בכנסת, אלא כי זה חשוב ומעניין ואנחנו חייבים לקדם נשים בחברה הישראלית, בכל המגזרים.

נחמן שי: פה אין ספק שהאתגר הוא עוד יותר גדול ואני מגויס למשימה הזאת.

נחמן שי: אני אומר את זה גם לגברים וגם לנשים שנוכחים פה.

נחמן שי: תודה לך ותודה לך, טלאל.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר להצביע, אם תכננתם שמישהו יציג, ובתחילת הדברים השם והתפקיד כדי שנרשום בפרוטוקול.

<סעיד אלעוברה: אני מנהל אגף הרווחה בעיריית רהט.

<סעיד אלעוברה: מה שהכנתי, ראש העיר התייחס לכל הנקודות, ממש הצביע על זה בגדול, במה אנחנו מתעסקים, מה הבעייתיות שאנחנו נתקלים בה, בעיקר בעניין של מעמד האישה.

<סעיד אלעוברה: אנחנו פה סוכני שינוי, זה המושג של העובדים הסוציאליים - - -

נחמן שי: אתה עובד סוציאלי?

<סעיד אלעוברה: אני עובד סוציאלי.

<סעיד אלעוברה: כן, אני מנהל אגף הרווחה, אז אני עובד סוציאלי במקצועי ויש כאן גם נציגים, עובדים סוציאליים, וגם יועצת ראש העיר היא עובדת סוציאלית במקצועה.

<סעיד אלעוברה: אנחנו חושבים שהשימוש בחברה הבדואית או הערבית בכלל מתחילה מהאישה, מתחילה מהצעירה.

<סעיד אלעוברה: ראש העיר הזכיר את העניין של לימודים והשכלה, אבל יש דבר אחד שהוא מאוד מפריע וזה האפליה לרעה של צעירות בדואיות או ערביות.

<סעיד אלעוברה: בגיל 18, הצעירה או הילדה, ההכנסה שלה עד גיל 18, זה קצבת הילדים.

<סעיד אלעוברה: מגיל 18 היא נהפכת להיות נטל 100% כבד על ההורים.

<סעיד אלעוברה: היא לא זכאית לדמי הבטחת הכנסה, היא לא משרתת בצבא ויש גם מכשולים להיכנס למעגל ההשכלה וזה מגבלות הגיל.

<סעיד אלעוברה: למשל מקצועות כמו עבודה סוציאלית, רפואה, ועוד מקצועות פארא רפואיים, שמגבילים ומונעים ממנה כל עוד היא לא בת 21.

<סעיד אלעוברה: היא הופכת נטל כבד והפתרון האידיאלי בקרב חלק מהמשפחות זה לחתן אותה.

<סעיד אלעוברה: יהודייה בגיל 21 מסיימת שירות, בדואית בגיל 21 היא אמא לשלושה.

<סעיד אלעוברה: ואז כל הסיכויים וכל העתיד שלה מוגבל ונהרס בגלל שיקול כלכלי או מדיניות של המדינה.

<סעיד אלעוברה: זה הדבר שרציתי להעלות, העניין של הצעירות.

<סעיד אלעוברה: פעם אירח ראש העיר את יושב ראש מפעל הפיס והזכרתי את העניין, אמרתי, רבותיי, את המלגות ומתן הזדמנות לצעירה בגיל 18, את המגבלה הזאת להסיר ולתת הזדמנות ללמוד ולהשתלב בלימודים.

<סעיד אלעוברה: זה מציל את החברה בכלל.

<סעיד אלעוברה: תעסוקה.

<סעיד אלעוברה: כמעט 85% פלוס מהמשפחות ברהט נשענות על מפרנס יחיד.

<סעיד אלעוברה: מפרנס יחיד, כמה שתהיה ההכנסה שלו היא פחות מ-10,000 שקל.

<סעיד אלעוברה: ממה שהבנתי, קו העוני היום זה 9,700, זה כבר קו עוני.

<סעיד אלעוברה: רוב האנשים ברהט, רוב ההכנסות הן מתחת לסכום הזה ואז רוב המשפחות ברהט הן משפחות עניות.

<סעיד אלעוברה: מתן הזדמנות לאישה לעבוד זה גם ובעיקר מעלה את רמת החיים וגם נותן שוויוניות, נותן הזדמנות לשוויוניות בהכנסה.

<סעיד אלעוברה: אם היא משתתפת והיא שותפה אז היא גם שותפה בהחלטות.

<סעיד אלעוברה: החלטות גורליות, גם שלה וגם לילדים שלה.

<סעיד אלעוברה: אז תעסוקה, ותעסוקה, אדוני ראש העיר, זה תעסוקה בעיר ובסביבה.

<סעיד אלעוברה: להסיע היום נשים לים המלח וגם לתל אביב, זה גם פוגע בילדים, שאין לך מענה לילדים האלה, שנשארים ללא השגחה וללא פיקוח של הורה.

<סעיד אלעוברה: האב יוצא לעבודה, האמא נוסעת לשעות ארוכות לעבודה ואז הילדים נשארים וילדים ללא פיקוח, יש לנו בסך הכול שני מעונות יום לאכלס את הילדים ועם השתתפות מאוד גבוהה.

<סעיד אלעוברה: אגב, ההשתתפות היא מאוד גבוהה והיא נטל כבד גם לאמהות עובדות.

עאידה תומא סלימאן: שני מעונות היום של המועצה, יש ארגונים שמופעלים?

<סעיד אלעוברה: אחד של המתנ"ס ואחד פרטי של מעין השלום.

<סעיד אלעוברה: זה הכול.

<סעיד אלעוברה: איפה לשים את הילדים שלה?

<סעיד אלעוברה: משפחתונים?

<סעיד אלעוברה: יש לנו 27 משפחתונים שמופרטים ואין לנו זכות להחזיר אותם מסכנין.

עאידה תומא סלימאן: סכנין הגיע לפה גם?

<טלאל אלקרינאוי: כן, סכנין הגיע לכל המדינה.

עאידה תומא סלימאן: סכנין זה משרד החינוך של הערבים.

<סעיד אלעוברה: גברתי, גם תקנים לא נותנים לי.

<סעיד אלעוברה: מכסות לאמהות עובדות, לא נותנים לי הזדמנות לפתח פה עוד משפחתונים בעיר ולתת הזדמנות לאמהות לצאת לעבודה.

<סעיד אלעוברה: אלה דברים שמאוד מקשים.

<סעיד אלעוברה: ראש העיר דיבר על רהט כמקלט לנשים.

<סעיד אלעוברה: ממזרח ירושלים, מהמגזר הערבי, מהמגזר הבדואי, הן בורחות, באות לכאן - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זה המגזר הערבי, המגזר הבדואי?

עאידה תומא סלימאן: כולנו ערבים.

<סעיד אלעוברה: לא, לא, כולם ערבים, אין לי ספק, אבל הן בורחות ומוצאות בעיר הזאת מקלט בגדול.

<סעיד אלעוברה: אם סיימתי תקציב 138,000 שקל למקלטים לנשים מוכות, עכשיו עברתי את החצי מיליון שקל.

<סעיד אלעוברה: חצי מיליון שקל לחצי שנה.

<סעיד אלעוברה: זה נתון שעדיין לא העברתי לראש העיר והוא צריך לעדכן את התקציב.

<סעיד אלעוברה: ככה זה, רבותיי.

<סעיד אלעוברה: כל אישה שמגיעה - - - ויש לי גם משטרה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה לעשות חישוב על החצי מיליון.

<סעיד אלעוברה: אני אגיד לך מה הבעיה.

<סעיד אלעוברה: חצי מיליון שקל תקציב של מקלטים לנשים מוכות.

נחמן שי: כמה נשים זה?

<סעיד אלעוברה: ראש רשות צריך לתת חצי מיליון שקל על סעיף אחד, זה כמעט 150,000 שקל, או 200,000 שקל.

<סעיד אלעוברה: זה על חשבון תאורה, ניקיון היישוב ועוד דברים.

<סעיד אלעוברה: סעיף אחד, רבותיי.

<סעיד אלעוברה: רבותיי, אני לא אומר, אני מחויב על פי חוק, אבל מצד שני הגישור, ראש העיר, דיברתי איתך על זה, בוועדה לקידום מעמד האישה, צריך לתת הזדמנות למגזר הערבי, למגשרים ולמכובדי העיר.

<סעיד אלעוברה: שיש דברים, אם לא, אנחנו צריכים שתועבר למקלט.

<סעיד אלעוברה: מי אני שאני אתנגח עם קציני משטרה?

<סעיד אלעוברה: גם את הדבר הזה אמרתי ואני אומר, יש קציני משטרה שלא נותנים לנו הזדמנות לעשות את הגישור הזה ולתת הזדמנות לשקם את חיי המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: תן לי רק לשאול שאלה.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר העברת אישה למקלט, אתה יודע, אני הקמתי את המקלט הראשון באוכלוסייה הערבית והפעלתי אותו עד שנבחרתי, זאת החלטה של העובד הסוציאלי שמטפל בתיק לאחר שאתם בודקים את המסוכנות שנמצאת בה האישה.

<סעיד אלעוברה: לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: אלא אם היא מגיעה למשטרה קודם והמשטרה עושה מסוכנות.

<סעיד אלעוברה: מדובר על המשטרה.

<סעיד אלעוברה: לא, אני לא העברתי מעולם מקרה מהמחלקה ישירות למקלט.

<סעיד אלעוברה: זה גם לא משהו שמרגיע אותי, שאתה לא העברת, כי בסופו של דבר יש מקרים שאנחנו מחויבים להעביר כי אחרת היא נמצאת בסכנה אמיתית.

<סעיד אלעוברה: אבל אישה ערבייה מהדרום מגיעה למשטרה כשהיא רוויה אלימות.

<סעיד אלעוברה: היא לא מגיעה על כאפה או על בוקס או על ויכוח.

נחמן שי: כמה נשים נמצאות במקלטים כאלה?

<סעיד אלעוברה: אני אומר לך, חצי מיליון - - -

נחמן שי: לא, זה הכסף, אבל כמה נשים?

<סעיד אלעוברה: 30 נשים היו במקלטים.

נחמן שי: הם מלאים?

<סעיד אלעוברה: אבל אני אגיד לכם, רבותיי, חלק מהם שבאו רק לקבל את השירות הזה מרהט.

<סעיד אלעוברה: אישה, למשל, שתפסו אותה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה מוזר.

עאידה תומא סלימאן: למה אני אומרת שזה מוזר?

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם יש שני מקלטים ערביים בארץ.

<סעיד אלעוברה: יש גם במגזר היהודי, אנחנו משתמשים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל מכוונים למקלטים הערביים, אם אין מקום משבצים במקלטים.

עאידה תומא סלימאן: זו ההתמחות שלי.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה מספר מאוד גבוה של נשים שנמצאות עכשיו במקלט.

<סעיד אלעוברה: דבר אחרון.

<סעיד אלעוברה: רק דבר אחד אני רוצה לדבר, על תעסוקה, על הכשרות.

<סעיד אלעוברה: להכשרות אנחנו צריכים תקציב.

<סעיד אלעוברה: התקציב של עבודה קהילתית או תכניות לנשים, במיוחד לנשים בעיר רהט, תמיד דורשות, אגב, זה לא 25%, 30% השתתפות רשות, למה כשאנחנו מדברים על אישה, להכשיר אותה ולתת לה הזדמנות לתעסוקה מסורתית או מהתרבות דורשים השתתפות של 30%?

<סעיד אלעוברה: אני חושב שזה צריך להיות 100% על חשבון המדינה.

<סעיד אלעוברה: כאן אני מסיים.

<טלאל אלקרינאוי: אנחנו גם נשמע את חנאן, יועצת העיר למעמד האישה.

<חנאן אלקרינאוי: בוקר טוב לכולם.

<חנאן אלקרינאוי: אני חנאן אלקרינאוי, אני יועצת ראש העיר למעמד האישה כבר שנה וכמה חודשים.

עאידה תומא סלימאן: זה היה אחרי מכרז?

<חנאן אלקרינאוי: לא, זה מינוי של ראש העיר.

<טלאל אלקרינאוי: כי זה בחינם.

<טלאל אלקרינאוי: אני גם צריך לעשות מכרז על משהו בחינם?

<חנאן אלקרינאוי: זה תוך כדי, כמו שהזכיר ראש העיר.

<חנאן אלקרינאוי: בעיקרון אני עושה את זה בהתנדבות, יש לי משרה מלאה ואני עושה גם את העבודה שלי.

<חנאן אלקרינאוי: ההגבלות שלי כיועצת, במיוחד כשמדברים על רהט, וגם הנשים הערביות בדרום, הצורך העצום לפעול למענן כי החברה הערבית בדרום נטתה להסתכל על האישה - - - אני מצטערת לומר את זה, אבל היא הסתכלה על האישה כחפץ בתוך החברה ולא כפרט משמעותי.

<חנאן אלקרינאוי: זו התפיסה שליוותה בתוך החברה הערבית בדרום.

<חנאן אלקרינאוי: אני בתור יועצת באתי לעשות שינוי, כמו שסעיד אמר, כי הזהות המקצועית שלנו, אנחנו עובדים הסוציאליים ואנחנו באים לעשות שינוי וגם בתוך התפקיד של יועצת, לעשות שינוי במעמדה, בתפיסה שלה של עצמה, בתפיסה שלה איפה אני בתוך החברה ומה לעשות.

<חנאן אלקרינאוי: אבל כמו שהזכיר ראש העיר, אני עושה את זה בהתנדבות ואני עושה את זה מהכיס שלי בעיקרון, אני משתתפת בכמה פורומים בדרום, פורומים בשלטון המקומי.

<חנאן אלקרינאוי: זה מאוד מגביל, זה גם ב - - - כמו שהיה ביום שני - - -

עאידה תומא סלימאן: הוועדה.

<חנאן אלקרינאוי: לא הצלחתי להגיע אפילו.

<חנאן אלקרינאוי: עשיתי שיקולים שלי, מה כן ומה לא.

<חנאן אלקרינאוי: זה פשוט מגביל אותי וזה חבל, כי כן ברצוני לעשות המון דברים, במיוחד שיש צורך עז לנשים בתוך החברה.

<חנאן אלקרינאוי: ואני מקווה, כמו שהזכרת, עאידה, שבאמת תפתרו את הבעיה ובאמת לתת את ה - - - זה לא רק וי בתוך רשויות, שכן יש מינוי של יועצת לראש העיר, אלא שיש לזה משמעות וחשיבות בתוך השלטון.

<חנאן אלקרינאוי: סעיד הזכיר הרבה דברים ואני לא אחזור על הדברים של סעיד, אבל אני אדגיש את הקטע של התעסוקה.

<חנאן אלקרינאוי: כמו שראש העיר הזכיר, בעיקרון יש הרבה נשים שכן רוצות לצאת לשוק העבודה, אבל כל הקטע של המעונות, לשלם למעונות, המטפלות זה יקר מאוד.

<חנאן אלקרינאוי: ועוד נושא מאוד חשוב, שזה מאוד קריטי בעיניי, השוק השחור והניצול של נשים בתוך העולם התעסוקתי.

<חנאן אלקרינאוי: זה אומר במפעלים, בחקלאות, זה הזוי שאני שומעת שאישה עובדת 8 שעות או 12 שעות על 120 שקל ליום.

<חנאן אלקרינאוי: בלי תלוש, בלי תנאים, בלי כלום.

<טלאל אלקרינאוי: נכון, זה את צודקת.

<טלאל אלקרינאוי: אני שכחתי להזכיר, כ-4,000 נשים יוצאות כל בוקר לחקלאות, על 120 שקל ו-100 שקל, בחממות באזור.

<חנאן אלקרינאוי: קודם כל זה לא חוקי, זו עבירה על החוק, זה - - -

<סעיד אלעוברה: משעה שלוש בבוקר.

<חנאן אלקרינאוי: בדיוק, ואין לה ברירה אחרת.

<חנאן אלקרינאוי: אנחנו מסתכלים על הדרום, הדרום הוא עני והאישה חייבת ומחויבת, היא לא באה לצאת לעבודה בגלל שהיא רוצה לצאת לעבודה, אלא כדי להתפרנס.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, אלה שעובדות בחקלאות, אני מבינה שאלה העבודות, או אצל קבלן שאוסף את הנשים, הוא מקבל את הכסף והוא נותן מה שהוא רוצה לנשים.

<טלאל אלקרינאוי: זה עד היום.

<טלאל אלקרינאוי: קבלנים.

עאידה תומא סלימאן: אבל ידוע לכם על מפעלים מסוימים שתנאי התעסוקה בהם לפחות מתחת לשכר מינימום?

<חנאן אלקרינאוי: ידוע לי, אין לי שמות עכשיו, אבל שווה בדיקה ושווה להביא את כל הנתונים האלה.

עאידה תומא סלימאן: כי גם לפני שבועיים - - - אני אפסיק להגיד מתי, כי איבדתי את - - -

<טלאל אלקרינאוי: את עוד צעירה, מה קרה לזיכרון?

עאידה תומא סלימאן: לא, זה הרצף.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו למשל היום סיימנו בחמש בבוקר בכנסת.

נחמן שי: אבל קיבלנו שעות נוספות.

עאידה תומא סלימאן: אתה קיבלת, אני לא.

עאידה תומא סלימאן: בגלל שאני ערבייה לא נתנו לי.

<חנאן אלקרינאוי: גם אישה.

<אלהאם אלכמלאת: אני יכולה להגיד משהו לגבי תעסוקה, מה שאמרה חנאן?

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אנחנו ניתן, אבל מה שאני רציתי להגיד, שהיה לנו דיון עם הנציבות לשוויון וזה אחד הנושאים שעלו ואנחנו כבר פנינו בעניין של פיקוח על תנאי תעסוקה, אבל אנחנו נצטרך למצוא תלונות קודם כל כדי שנוכל להתערב בנושא הזה.

<טלאל אלקרינאוי: תלונות?

<טלאל אלקרינאוי: נשים בדואיות מתלוננות?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה קשה, במיוחד כאשר אחוז האבטלה הוא מאוד גבוה.

עאידה תומא סלימאן: בסטטיסטיקה אחוז התעסוקה של נשים ערביות בדרך כלל נמוך, אבל בין הנשים הערביות בדרום אפילו יותר נמוך, זה לא עובר את ה-18% למרות ש-72% מהנשים עובדות משרה מלאה, שזה הכי גבוה בין אחוזי המשרות של נשים ערביות באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: כלומר הנשים כן רוצות לעבוד ברגע שיש תעסוקה.

<עטא אבו מדיעם: עאידה, אפליה בשכר זה לא באג'נדה שלהם, הם רוצים פרנסה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי את זה כמה פעמים, כאשר כל המשכורת שנכנסת הביתה זה 4,000 שקל עבודה שמכניסה 2,000 שקל משדרגת את ההכנסה של הבית בעוד 50%.

עאידה תומא סלימאן: בשבילנו 2,000 שקל זה מתחת למינימום, זה ככה, זה ככה, אבל זה שדרוג של 50% שנוספים שנכנסים הביתה.

<חנאן אלקרינאוי: בעיקרון אני אומרת, אם יש אפשרות בעיקרון בעיניי, כיועצת ראש העיר, לעשות את התפקיד, יש המון המון - - - צריך עבודה להעלאת המודעות בקרב הנשים, ובקרב החברה למעמד הנשים.

<חנאן אלקרינאוי: אם נסתכל, סתם דוגמה, ואני יועצת ראש העיר ואני נאמנה לראש העיר ואני לא רוצה לעקוף את ראש העיר, אבל נסתכל עלינו כרשות, כרשות או כעיר, איפה יש לנו אישה בתפקיד בכיר בתוך הרשות.

<טלאל אלקרינאוי: את.

<חנאן אלקרינאוי: חוץ ממני.

<חנאן אלקרינאוי: באמת.

<חנאן אלקרינאוי: אני מסתכלת היום, אם יהיה מכרז לתפקיד בכיר בתוך הרשות, מובן מאליו שמי שצריך להיות מועמד - - -

עאידה תומא סלימאן: איך הגדרת נשים בתפקיד בכיר?

עאידה תומא סלימאן: בגלל שהיא יועצת?

<חנאן אלקרינאוי: לא, כי אני מנהלת התכנית הלאומית לטיפול בנוער בסיכון.

<חנאן אלקרינאוי: כי יש מנהלת אחת.

<טלאל אלקרינאוי: היא אומרת שבתפקידים בכירים ביישובים הערביים אין נשים, לא מנכ"לית, לא סמנכ"לית, לא גזברית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי להבין למה הגדרתם אותה בתפקיד בכיר?

עאידה תומא סלימאן: ברור שהיא לא בדירוג הבכיר בגלל שהיא יועצת.

<חנאן אלקרינאוי: אני אומרת, באמת בתפיסה של הרשות, רהט היא דוגמה לכל הרשויות.

<חנאן אלקרינאוי: איפה אנחנו נמצאות?

<חנאן אלקרינאוי: איפה המודעות של הנשים לראות את עצמן בתפקידים בכירים שיכולות להשפיע.

<חנאן אלקרינאוי: עוד נושא אחד שאני אזכיר אותו, שהזכיר אותו סעיד, על הקטע של ההשכלה של האקדמיה.

<חנאן אלקרינאוי: הבנות שלנו, המפלט היחיד שלהן בתוך החברה הערבית בדרום זה האקדמיה.

<חנאן אלקרינאוי: מי שיכולה לראות את עצמה ולממש את העצמי שלה זה החברה.

<חנאן אלקרינאוי: אנחנו מודעים למוגבלות של החברה, החברה פתחה צירים לאקדמיה, אז האקדמיה לפעמים הולמת את הבנות האלה, כמו שסעיד אמר, ברגע שהשכר, תנאי הקבלה, כל התנאים שמסתכלים על סטודנטית שמגיעה מתל אביב וסטודנטית ברהט באותה רמה אז בעיקרון זה חסם מאוד קשה וזה מגביל את המימוש העצמי שלה.

<חנאן אלקרינאוי: יש המון דברים, אבל מאחר שאתם רוצים לה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאחרות ואחרים יציגו עוד נושאים, אבל הרצון שלנו הוא לתת לעוד כמה לדבר.

<טלאל אלקרינאוי: אני אבחר עוד מישהו ואחר כך תני חופשי לכל מי שירצה.

<טלאל אלקרינאוי: אלהאם אלכמלאת היא מנהלת מרכז ידיד ברהט, אנחנו כעירייה הסכמנו ואפשרנו להם לפתוח את המשרדים שלהם בתוך משרדי העירייה.

<טלאל אלקרינאוי: זה חריג, אבל היא מקבלת הרבה תלונות, בעיקר מנשים.

<טלאל אלקרינאוי: בבקשה, בשתי דקות.

<אלהאם אלכמלאת: לי קוראים אלהאם אלכמלאת, אני עובדת כמנהלת מרכז זכויות ידיד ברהט.

<אלהאם אלכמלאת: ידיד זו עמותה שעוסקת בתחום של זכויות.

<אלהאם אלכמלאת: ברהט אנחנו קיימים מ-2002 ואנחנו מתעסקים בנושא של דיני עבודה גם, זכויות בעבודה, גם לגברים וגם לנשים.

<אלהאם אלכמלאת: מגיעים אלינו למרכז לקוחות שהם גם גברים וגם נשים, אבל הרוב זה נשים.

<אלהאם אלכמלאת: בנושא דיני עבודה רציתי לומר משהו על מה שחנאן אמרה.

<אלהאם אלכמלאת: כל הנושא של תעסוקת נשים, יש בו קצת בעיה בהקשר של גם תשלום שכר נמוך, גם התפיסה באמת, כפי שאמרו פה, שהנשים לא באג'נדה שלהם שבאמת כמה ישלמו להם אלא לצאת להתפרנס.

<אלהאם אלכמלאת: אני בדקתי את זה בעמותת ידיד ומצאתי שזו קבוצה של נשים, שזו אישה שנייה, שלישית, רביעית,שבהגדרה שלהם בביטוח הלאומי הם חלק ממשפחה מורחבת, שהבעל לא מאפשר לאישה לצאת לעבוד כדי לא לפגוע לו בהכנסה מביטוח לאומי.

<אלהאם אלכמלאת: כשיש גבר עם שלוש נשים, אישה מוצאת עבודה בשכר של 4,000 ומשהו שקל היא צריכה תמיד לשקול אם לצאת לעבוד או שהבעל שלה יאיים עליה לא לעבוד, לקבל את העבודה עם משכורת טובה או לא לצאת לעבוד.

<אלהאם אלכמלאת: אז היא מחפשת אלטרנטיבה, היא הולכת ומחפשת אצל קבלן משנה עבודה בשכר נמוך מאוד, כדי שתהיה לה הכנסה ולא לפגוע בהכנסה של הבעל מביטוח לאומי.

<אלהאם אלכמלאת: זה ככה, זה אמיתי.

<אלהאם אלכמלאת: יש הרבה כאלה.

<אלהאם אלכמלאת: יש בעיה נוספת בנושא תעסוקה, המרחק הגיאוגרפי.

<אלהאם אלכמלאת: נשים יעדיפו לעבוד קרוב לבית בתוך היישוב וכמובן הרבה מעסיקים לא משלמים שכר הולם.

<אלהאם אלכמלאת: למשל אני עזרתי למישהי להתקבל לעבודה באיזה עסק, שזה מין מסעדה כזאת, הם רצו לשלם לה 20 שקלים בשעה והיא עובדת מארבע עד 11 בלילה והיא צעירה, וכשאמרתי לה שמשלמים 24 או 25, היא אמרה לא, שזה קרוב לבית.

<אלהאם אלכמלאת: עזרתי לה לדבר עם המעסיק וגם גישרתי בינה לבין לשכת התעסוקה, שימצאו לה עבודה אחרת.

<אלהאם אלכמלאת: אני מדברת הרבה?

עאידה תומא סלימאן: את לא מדברת הרבה, אני רוצה שתגעי בכותרות ולא ניכנס למקרים ספציפיים.

<אלהאם אלכמלאת: אוקיי.

<אלהאם אלכמלאת: גם בתוך היישוב המעמד של האישה העובדת הוא לא כל כך טוב.

<אלהאם אלכמלאת: האישה מחפשת עבודה בגלל מרחק גיאוגרפי קרוב לבית ואז מעסיקים מנצלים את העובדה הזאת ומשלמים שכר נמוך.

<אלהאם אלכמלאת: הנושא של מחסום התחבורה הציבורית מתחבר לזה.

<אלהאם אלכמלאת: הרבה נשים היום יכולות לעבוד במקומות וביישובים ליד רהט, אבל הן לא עושות את זה בגלל שהתחבורה הציבורית ברהט עדיין לא כל כך מפותחת, היא לא מקשרת אותנו עם כל מיני יישובים ליד רהט.

<אלהאם אלכמלאת: בעניין לשכת התעסוקה, זה גם מתקשר לתעסוקת נשים.

<אלהאם אלכמלאת: יש הרבה פרויקטים שיש להם שם, להכין אישה לעולם העבודה.

<אלהאם אלכמלאת: מי שמגיעה, יש להם גיוס נפלא, כל מי שמגיעה כמובטלת או דורשת עבודה משבצים אותה בקורסים, יש להם נוכחות גבוהה, אבל אישה מגיעה לקורס הזה רק מתוך מחויבות, אם היא לא תגיע לקורס הזה היא תקבל סירוב.

עאידה תומא סלימאן: לשכת התעסוקה, הם לא כלולים בתכנית של הרשות לקידום - - -

<אלהאם אלכמלאת: אבל בכל זאת הם מהווים בעיה.

<אלהאם אלכמלאת: אני נתקלת בכל חודש במשהו כמו 18 פניות של נשים שקיבלו סירוב לא מוצדק, וזה אומר לא לקבל הבטחת הכנסה לחודשיים, רק בגלל שאישה אומרת 'אני לא יכולה לעבוד בבית חולים ברזילי כי ההסעה לא יכולה לקחת אותי מהיישוב שלי עד ברזילי'.

<אלהאם אלכמלאת: היא לא כל כך ליד רהט, אז אומרים לה 'תגיעי לרהט', היא מגיעה לרהט, היא צריכה לשלם כל יום 100 שקלים נסיעות.

<אלהאם אלכמלאת: היא צריכה להגדיל הכנסה או להפסיד כסף.

<אלהאם אלכמלאת: אז היא מקבלת סירוב.

עאידה תומא סלימאן: זו דרך הדלת המסתובבת.

עאידה תומא סלימאן: ככה הם יוצאות ממעגל הרשומים כמובטלות, זה מראה כאילו יש ירידה באבטלה, חוסכים את התשלום שהיו צריכים לשלם להן ובעוד חודשיים שוב הן נכנסות למעגל.

עאידה תומא סלימאן: ככה זה.

עאידה תומא סלימאן: הם הרי יודעים שיהיה סירוב.

<אלהאם אלכמלאת: עוד נושא שאני מטפלת בו בידיד זה הנושא שקשור לבית הדין השרעי.

<אלהאם אלכמלאת: זה כל הנושא של פסקי מזונות בסכום של 100 שקלים מזונות לילד לחודש.

<אלהאם אלכמלאת: 100 שקלים, יש כאלה פסקי דין.

<עטא אבו מדיעם: הבעיה שלך בפסיקה או בהוצאה לפועל של הפסיקה?

<אלהאם אלכמלאת: בית הדין השרעי עצמו כמוסד.

<אלהאם אלכמלאת: איך יקרה שמוסד כזה שמוציאים פסק דין שילד יקבל 100 שקלים לחודש.

<אלהאם אלכמלאת: אם אישה באה ומערערת על ההחלטה הזאת היא לא יודעת על הזכות של לערער, היא מגיעה אליי עם פסק הדין הזה באיחור.

<אלהאם אלכמלאת: היא הפסידה את הזכות שלה לערער על ההחלטה - - -

נחמן שי: איך היא יודעת עלייך?

<אלהאם אלכמלאת: אני אומרת לה שיש לה את הזכות - - -

נחמן שי: איך את מגיעה אליה, איך היא מגיעה אלייך?

נחמן שי: איך היא יודעת - - -

<אלהאם אלכמלאת: בחודש יש לנו 200 פניות בידיד, יודעים עלינו.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל איך הנשים יודעות על קיום המרכז?

עאידה תומא סלימאן: איך הן מגיעות אלייך?

<אלהאם אלכמלאת: הם מגיעים אלינו דרך לשכת הרווחה, לשכת תעסוקה, ביטוח לאומי.

<אלהאם אלכמלאת: אנחנו פה מ-2002, המון אנשים מכירים אותנו.

<אלהאם אלכמלאת: יש לנו 200 פניות בחודש.

<אלהאם אלכמלאת: אז אני מפנה אותם ללשכה לסיוע משפטי כדי להגיש ערעור על ההחלטה של בית הדין השרעי.

<אלהאם אלכמלאת: לפעמים הם מגיעים באיחור.

<אלהאם אלכמלאת: אז אני אומרת, המוסד הזה של בית הדין השרעי, קודם כל שיהיה בחוק פסיקה כזאת שאסור להם לקבוע מזונות - - - בסכום מינימלי.

<עטא אבו מדיעם: בהליך האזרחי, לא בהליך השרעי.

עאידה תומא סלימאן: רוב הנשים פה הולכות לבית הדין השרעי, הן לא הולכות לבית דין אזרחי.

<אלהאם אלכמלאת: אני מפנה אותם לבית דין לענייני משפחה, עדיף, שם הן יקבלו - - -

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שם שהאגרות הן יותר גבוהות - - -

<אלהאם אלכמלאת: לא, יש פטור במזונות.

<אלהאם אלכמלאת: נשים מקבלות פטור.

<קריאה: צריך עורך דין.

<אלהאם אלכמלאת: יש עורך דין דרך הלשכה לסיוע משפטי.

<אלהאם אלכמלאת: השפה היא באמת חסם, אבל אני פה איתם, אני מכוונת אותם, אני מלווה אותם, יש לי מתנדבים.

<אלהאם אלכמלאת: זה אחד הדברים שבית הדין השרעי, שם צריכה להיות פסיקה - - - למשל בית הדין השרעי ביפו, פחות מ-850 שקל לילד הוא לא יפסוק.

עאידה תומא סלימאן: שזה גם כן לא משהו.

<אלהאם אלכמלאת: אבל לפחות זה משהו.

עאידה תומא סלימאן: תחשב מה צריך להאכיל את הילד כל יום, וצריך לחנך אותו ולשלוח אותו לבית ספר ולקנות לו בגדים ולטפל בשיניים שלו ולקנות לו תרופות.

<אלהאם אלכמלאת: עוד נושא באמת חשוב שאני רוצה לומר.

<אלהאם אלכמלאת: כל הנושא של הטופסולוגיה לביטוח הלאומי.

<אלהאם אלכמלאת: יש משפחה וזוג הגיש תביעה להבטחת הכנסה, אז תמיד הבעל מתייחס לקצבה של הביטוח הלאומי, קצבת קיום, כאילו היא שלו והוא מנהל אותה.

<אלהאם אלכמלאת: כשבאה אישה והיא אומרת 'אני רוצה את החלק שלי מהקצבה', הם לא מיד מאפשרים לה זאת.

<אלהאם אלכמלאת: זה קורה בהבטחת הכנסה, בקצבת נכות.

<אלהאם אלכמלאת: זה קורה גם בקצבת זקנה, שביטוח לאומי לא ממהר לשלם לאישה בנפרד את הקצבה, אלא הוא שולח אליה מכתב, כמובן בשפה העברית, שזה חסם, השפה, האישה לרוב לא מבינה מה מבקשים ממנה והיא לא מתייחסת למכתב הזה ואז הגבר מקבל את הקצבה כמה חודשים וכשהיא מתקשרת ואומרת 'אני רוצה לקבל את הקצבה שלי', אז אומרים לה 'את מקבלת כבר', היא אומרת, 'לא מגיעה לי שום קצבה', 'שלחנו לך מכתב אם את רוצה שנשלם לך בנפרד'.

<אלהאם אלכמלאת: היא לא הבינה את המכתב הזה.

<אלהאם אלכמלאת: אז אנחנו מתערבים בתמונה הזו ומנסים לשכנע את הביטוח הלאומי לפצל את הקצבה, שאישה תקבל אותה לבד.

<אלהאם אלכמלאת: הייתי אומרת למה אין טופס כזה מראש בביטוח לאומי?

<אלהאם אלכמלאת: טופס מראש שהוא מוכן בתוך הטפסים של הביטוח הלאומי שמסביר לאישה באמת מרגע הגשת התביעה ש'יש לך את הזכות שנשלם לך את הקצבה בחשבון נפרד'.

<אלהאם אלכמלאת: עוד נושא, יש טופס שנקרא 'שאלון ידועים בציבור'.

<אלהאם אלכמלאת: בחברה הבדואית, כשגבר מתחתן - - -

עאידה תומא סלימאן: יש הרבה ידועות בציבור בחברה הבדואית.

<אלהאם אלכמלאת: כן, הם לא קוראים להם ככה.

<אלהאם אלכמלאת: אני מנסה לחנך את האנשים שיגידו שאני אישה, הם קוראים להם חברה.

<עטא אבו מדיעם: מי קורא להם?

<אלהאם אלכמלאת: הבעל.

<עטא אבו מדיעם: המוסד הישראלי קורא להם חברה.

<אלהאם אלכמלאת: אני לא מתווכחת איתך - - -

<עטא אבו מדיעם: הן נשים לכל דבר.

<עטא אבו מדיעם: עם כל הכבוד.

<אלהאם אלכמלאת: אני בעד.

<אלהאם אלכמלאת: גם אני מחנכת נשים להגיד את זה, שאת אישה - - -

<עטא אבו מדיעם: רק המוסד הישראלי אומר עליהן חברות וידועות בציבור.

<אלהאם אלכמלאת: המוסד הישראלי, שזה הביטוח הלאומי, קורא להם ידועה בציבור.

עאידה תומא סלימאן: גם הרבה מהגברים הנשואים משתמשים במושג הזה כדי להתחמק מהמחויבות לפי החוק שאוסרת לגמרי.

<אלהאם אלכמלאת: אז מה שקורה, יש בעיה עם הנשים שיולדות.

<אלהאם אלכמלאת: אישה שהיא רווקה, היא בפועל נשואה, היא ידועה בציבור, כשהיא יולדת אז קשה לה להוכיח שהיא רווקה, כי היא ילדה, וקשה לה להוכיח שהיא נשואה כי אין לה מסמך ביד שהיא נשואה.

<אלהאם אלכמלאת: מה שקורה, כשהיא יולדת בבית חולים סורוקה, הכי קרוב אלינו, היא מקבלת מכתב שעליה לשלם חוב בגין הלידה.

<אלהאם אלכמלאת: הביטוח הלאומי לא ממהר לשלם עבור הלידה, לכסות את הוצאות הלידה בגלל שקשה לה להוכיח אם האבא של הילד שנולד כרגע לאישה הזאת הוא ישראלי או לא.

<אלהאם אלכמלאת: אז לא משלמים.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

<אלהאם אלכמלאת: חשוב לי להסביר את הנקודה הזאת.

<אלהאם אלכמלאת: אלה דברים שאני מטפלת בהם מ-2002 ואני יודעת על מה אני מדברת.

נחמן שי: את מדברת על אותן חברות שנולדו להן ילדים ואז הן זכאיות לביטוח לאומי.

<אלהאם אלכמלאת: הן זכאיות לקבל קצבת ילדים, מענק לידה וכיסוי בגין הלידה.

<אלהאם אלכמלאת: ביטוח לאומי לא ממהר לשלם כי הוא מתאר לעצמו שאישה רווקה, ערבייה, זה קורה אצל הערביות בדרום, שאולי הבעל שלה הוא לא ישראלי אז הוא לא ממהר לשלם.

<אלהאם אלכמלאת: אישה כזאת אמורה לקבל הביתה מכתב - - -

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם הבן זוג הוא לא ישראלי היא ישראלית והזכות הזו היא בשבילה, לא בשבילו, על זה שהיא ילדה לו.

<אלהאם אלכמלאת: אז בפועל מה שקורה הוא ההיפך.

עאידה תומא סלימאן: הם יכולים לשלם לה בלי שאלות.

<אלהאם אלכמלאת: סליחה, תנו לי להגיד את זה כי אני יודעת את זה.

<אלהאם אלכמלאת: יש 1,000 נשים כאלה היום במחלקת הגבייה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מטילה ספק בעובדות שאת מביאה, שיכול להיות שמעכבים לנשים תשלומים ודברים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מטילה ספק בזה.

עאידה תומא סלימאן: מה שאני אומרת, שאין כל זכות לעשות דבר כזה.

<אלהאם אלכמלאת: אז איך את יכולה לטפל בזה?

עאידה תומא סלימאן: לפי החוק מחויבים לשלם לה.

<אלהאם אלכמלאת: אז יש לי היום במחלקת הגבייה של סורוקה כ-1,000 נשים שעומדים לתבוע אותן בגלל בעיה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה שתעבירי לי - - -

נחמן שי: יש 1,000 נשים שלא מקבלות את ה - - -

עאידה תומא סלימאן: שבית החולים הולך לתבוע אותן בגלל לידה.

נחמן שי: שהבעל לא ישראלי?

נחמן שי: אבל כמו שעאידה אומרת, זה לא משנה מי הבעל, חשוב מי האישה.

עאידה תומא סלימאן: הן ילדו בבית?

<אלהאם אלכמלאת: לא, הן ילדו בבית חולים סורוקה.

<אלהאם אלכמלאת: הביטוח הלאומי לא כיסה עבורן את הוצאות הלידה.

עאידה תומא סלימאן: אפילו ברישום הילד לא אכפת.

<עטא אבו מדיעם: זה לא חובה לזהות מי האבא.

עאידה תומא סלימאן: כן, בתעודת לידה אפשר אפילו לא לרשום ולא חובה גם שיהיו נשואים כדי לרשום אבהות.

עאידה תומא סלימאן: זה לפי החוק.

עאידה תומא סלימאן: זה ברור.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ככה, כדי שנתקדם קצת.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שכל הבעיות שאני מכירה מכל המדינה מתרכזות עכשיו פה.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לקבל לפחות דף אחד שמסכם, אנחנו פה רשמנו, ואני אומרת לך שאני רוצה לעקוב אחרי הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדרך כלל עוקבים אחרי כל בעיה ואחרי כל ישיבה אני כבר מוציאה את המכתבים ומתחילה לפעול מול המשרדים והצוות הנהדר הזה עוזר לי תמיד.

עאידה תומא סלימאן: בעניין סורוקה אני רוצה לקבל יותר מידע כדי לפנות לביטוח הלאומי כדי לטפל בזה מיידית.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שמתוך ה-1,000 יש נשים חסרות מעמד.

<אלהאם אלכמלאת: פחות מ-500 שמה.

<אלהאם אלכמלאת: אבל עדיין הן נשואות לישראלים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אז אנחנו נצטרך להפריד קצת - - -

נחמן שי: אם הן נשואות לישראלי הן מקבלות?

<אלהאם אלכמלאת: לא.

<אלהאם אלכמלאת: הבעל צריך לעשות את כל ההליך מול הביטוח הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נצטרך לטפל בעניין הזה באופן יותר שוטף.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<אלהאם אלכמלאת: איך אני אעביר לך את הדף הזה?

<קריאה: לכנסת, לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: הנה, הצוות לידך.

עאידה תומא סלימאן: אני אצטרך עכשיו להתחיל להתמקד.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל אני עובדת עם סטופר, אבל עכשיו באמת נצטרך כותרות יותר כדי שנתקדם.

<עטא אבו מדיעם: לפרוטוקול, אני עטא אבו מדיעם, אני סגן וממלא מקום ראש העיר בעיר.

<עטא אבו מדיעם: אני יושב ראש ועדה למניעת אלימות ויושב ראש ועדת משנה לתכנון ובנייה.

<עטא אבו מדיעם: קודם כל אני מברך את חברת הכנסת עאידה על הובלת נושא מעמד האישה.

<עטא אבו מדיעם: חשוב מאוד שעאידה, שכל האג'נדה שהייתה לך ורקורד העשייה במגזר הערבי, תשקף גם את העבודה שלך בכנסת כחברת כנסת ערבייה שבאה מהציבור, את יודעת בדיוק מה הבעיות.

<עטא אבו מדיעם: אני מאוד שמחתי שאתם פה, מקווה שתצליחו.

<עטא אבו מדיעם: יכול להיות שאני אגיד כמה דברים שהם לא צפויים, מעמד האישה הערבייה בנגב הוא בשיפור.

<עטא אבו מדיעם: אין אף אחד שיכול להתכחש לזה שמעמד האישה הערבייה כפי שהיה בשנות ה-50 וה-60 לא נשאר איך שהוא, זה לא נכון, מעמד האישה הערבייה בנגב הוא בשיפור ניכר מכמה היבטים, חברתי, כלכלי, אקדמאי, אבל הוא עדיין בפיגור מבחינת המישור הארצי, או לפחות בהשוואה למגזר הערבי בצפון או במשולש, אנחנו מאחוריהם.

<עטא אבו מדיעם: השיפורים הם גדולים, אבל מאחר שהחברה הערבית בנגב או הבדואית נכנסת להרבה שינויים אז מן הדין שכל המערכות ישתנו בהתאם.

<עטא אבו מדיעם: המדיניות הממשלתית הרב שנתית נשארה על כנה, היא לא משקפת את הגידול הטבעי, היא לא משקפת את השינויים המתחוללים בחברה, במיוחד בנושא האקדמי.

<עטא אבו מדיעם: הנשים הערביות בוחרות ללכת ללמוד, כי הלימודים והאקדמיה זה הנשק של העתיד וזה נותן להם מפלט מאבטלה.

<עטא אבו מדיעם: בנושא החברתי יש יותר גיבוי לאישה הערבייה בנגב לצאת לשוק החופשי, לצאת לעבוד, לבחור את בעלה.

<עטא אבו מדיעם: השינויים הם רבים, אבל עדיין אנחנו בפני כמה נקודות מרכזיות לשינויים נוספים.

<עטא אבו מדיעם: בתחום הכלכלי, אני לא אחזור על מה שאמרו החברים, זה לב ליבה של הבעיה.

<עטא אבו מדיעם: אישה לא רוצה להיות בין ארבעה קירות בבית, היא רוצה ללכת ולצאת וללמוד ולהרגיש שהיא חלק מהחברה.

<עטא אבו מדיעם: אני חושב שאתם בכנסת, אני כלוביסט בעבר, בשנות ה-90 הייתי בכנסת, אני יודע מה זה עבודה של ועדות, אתם צריכים ללכת לתיקוני חקיקה, או לתמוך בתיקוני חקיקה שהיו בקדנציה שחלפה.

<עטא אבו מדיעם: אני חושב שהגיע הזמן שנתחבר לדברים של חנאן ושל נשים אחרות שחובה שמועצת עיר נבחרת או לפחות רשימה שיהיה בה אחוז מסוים של נציגות מהמגזר.

עאידה תומא סלימאן: עשינו את החוק הזה, כבר העברנו חוק בעניין בחירות מקומיות שמחייב - - -

<עטא אבו מדיעם: ברשימה או בתוצאה?

<עטא אבו מדיעם: את מדברת על הרשימה.

עאידה תומא סלימאן: לא, בחברות במועצה בסופו של דבר, בתוצאה.

<עטא אבו מדיעם: זה עבר בשלוש קריאות?

עאידה תומא סלימאן: זה עבר, זה חוק.

עאידה תומא סלימאן: זה אחד מהישגי החקיקה שלי לפני שנכנסתי לכנסת.

<עטא אבו מדיעם: אני מאוד שמח.

<עטא אבו מדיעם: אני חושב שמאגר האבטלה לא כלל את האבטלה הנכונה לגבי נשים מובטלות.

<עטא אבו מדיעם: הרבה נשים, יש לי שתיים בבית, בנות מעל 19 שלומדות, ואחת לא לומדת, שמתביישת לגשת לאבטלה.

<עטא אבו מדיעם: היא אצלי בבית, אני מפרנס אותה, היא מתביישת לגשת לאבטלה וזה נתון שלא רשום במאגר.

<עטא אבו מדיעם: כך שיש הרבה בנות - - - אנחנו 50% מבחינת אחוזים, אנחנו עיר של נשים, אם אנחנו סופרים נשים וגברים, הנשים גוברות עלינו במספרים וגם בדברים אחרים.

<עטא אבו מדיעם: את הדבר הזה אני רוצה שתציינו.

<עטא אבו מדיעם: הנושא של מעמד האישה, אני לא רוצה להגיד האישה השנייה, אבל האישה בכלל, שאין לה מעמד, במיוחד האישה הפלסטינאית.

<עטא אבו מדיעם: האישה הפלסטינאית, האישה מהמגזר שהיא לא מהגדה המערבית, יש לה המון תומכים.

<עטא אבו מדיעם: אם לא הבעל יש לה את האבא ואת האחים ואת המסלול המשפטי.

<עטא אבו מדיעם: האישה שהיא מהגדה המערבית, יש לה בעיה, הן מהממסד, ואם היא נופלת מהחברה בגלל בעיות וסכסוכים אין לה רק את אלוהים.

<עטא אבו מדיעם: שם יש לנו בעיה של איחוד משפחות, בעיה של ביטוחים, אין לה ביטוחים, אם היא מסתכסכת עם בעלה כמעט שאין סדר של מפגשים עם ילדים.

<עטא אבו מדיעם: פירוק התא המשפחתי במגזר הבדואי הוא מהקלים ביותר ומהמהירים ביותר.

<עטא אבו מדיעם: הרווחה יודעת על מה אני מדבר, קל מאוד לפרק בגלל שמתחברים אלינו בתקלות המשפחתיות הרבה אנשים.

<עטא אבו מדיעם: אם היה מגע עם החברה, פתאום כשיש תקלה בתא המשפחתי נחשפים למערכות שלא יודעים להסתדר איתם ואז זה מתפרק, עם משטרה, עם עו"סים, עם מגשרים.

<עטא אבו מדיעם: לכן אני מבקש מהוועדה המכובדת לשים דגש על מעמד האישה הפלסטינאית, היא אישה לכל דבר, היא אמא להרבה ילדים כאן ואם לא נשנה בחקיקה של החוק הגזעני הזה של איחוד משפחות משנת 2000, 2000 וכמה?

עאידה תומא סלימאן: 2002, הוראת השעה התחילה.

עאידה תומא סלימאן: ניסיתי לשנות את זה לפני שבועיים ואז נתבקשתי למסור את תעודת הזהות שלי.

<עטא אבו מדיעם: בהצלחה.

<אחמד אלנסאסרה: אני אתייחס רק לשלושה נושאים עיקריים.

<אחמד אלנסאסרה: קצר.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש עכשיו להתמקד באמת בבעיות שמחייבות פתרון יותר מאשר - - -

<אחמד אלנסאסרה: אני לא מחפש נאומים, אני מחפש שלוש נקודות מסר וזהו.

<אחמד אלנסאסרה: שמי אחמד אלנסאסרה, אני סגן ראש העיר.

<אחמד אלנסאסרה: הנושא הראשון הוא נושא חשוב מאוד, אני רוצה לראות בחברי הדירקטוריון של החברות הממשלתיות נשים בדואיות, או ערביות בכלל, מכל המגזר הערבי.

<אחמד אלנסאסרה: עד עכשיו לא שמעתי, באף חברה ממשלתית אין חברת דירקטוריון אחת מקרב הנשים.

<אחמד אלנסאסרה: הנקודה השנייה, הבעיה של משרד הפנים היא בעיה חמורה מאוד.

<אחמד אלנסאסרה: יש אנשים שכבר יש להם 20 ו-25 שנה שקיבלו תעודות זהות ישראליות והיום לוקחים להם את תעודת הזהות בחזרה ממשרד הפנים.

<אחמד אלנסאסרה: זה נושא חשוב מאוד.

<אחמד אלנסאסרה: מחפשים כל מיני טרטורים וכל מיני אילוצים - - -

<טלאל אלקרינאוי: זה נכון.

<טלאל אלקרינאוי: אני רוצה, ברשותך, לחזק את הטענה הזאת.

<טלאל אלקרינאוי: יש נשים שהן כבר סבתות, הילדים שלה שירתו בצבא ויש לה תעודת זהות ישראלית וכנראה אחד מבני המשפחה שלה בשטחים או ברשות הפלסטינאית עשה מעשה שהוא דרוש לשב"כ או פגע במשהו, ואז באים לאותה אישה, מזמינים אותה לתחנת המשטרה, אומרים לה 'תבואי', בא נציג השב"כ, לוקח לה את תעודת הזהות, גוזר אותה ואומר לה 'תלכי הביתה'.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מאמינה.

<אחמד אלנסאסרה: כן.

<אחמד אלנסאסרה: כן.

<טלאל אלקרינאוי: אין לה אזרחות.

<טלאל אלקרינאוי: במעמד תושב קבע.

<אחמד אלנסאסרה: לא, היא קיבלה אזרחות.

<עטא אבו מדיעם: יש כאלה שאין להם.

<טלאל אלקרינאוי: היא תבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: לא, לפני שאני בודקת אני צריכה דוגמה, שתיים, שלוש.

<אחמד אלנסאסרה: אני אעביר לך.

<אחמד אלנסאסרה: אם את צריכה עשר דוגמאות, אני אעביר לך עשר דוגמאות.

<אחמד אלנסאסרה: לוקחים לה תעודת זהות.

<אחמד אלנסאסרה: גם ללא שב"כ לוקחים לה תעודת זהות ואומרים לה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מחזיקה אותך אחראי לשלוח לי - - -

נחמן שי: שוללים ממנה את תעודת הזהות בגלל שקרוב משפחה שלה עשה איזה שהוא - - -

<טלאל אלקרינאוי: משהו בשטחים.

<אחמד אלנסאסרה: גם וגם, גם עם וגם בלי.

נחמן שי: אנחנו צריכים שמות.

נחמן שי: לוקחים, פונים לשב"כ ושואלים אותו אם הוא מכיר את המקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק, בגלל זה אמרתי, אני אחכה לשמות כדי שאני אוכל לטפל בזה.

נחמן שי: בדקה נדע את זה.

עאידה תומא סלימאן: בלי שמות אני לא אצליח לעשות כלום.

<אחמד אלנסאסרה: את תקבלי גם שמות, מעל עשרה שאני מכיר אישית.

<אחמד אלנסאסרה: אני לא רוצה להיכנס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מפקפקת במה שאתה אומר, אני רק אומרת איך אפשר לטפל בזה.

<אחמד אלנסאסרה: עוד נקודה מזווית אחרת, בתוך עידוד עסקים קטנים.

<אחמד אלנסאסרה: הנשים הבדואיות רוצות לעשות, רוצות לעשות מפעלים לעצמם ותעשייה לעצמם, הרקמה, חרוזים, כל מיני דברים וצריך סיוע בנושא הזה.

<אחמד אלנסאסרה: הנושא האחרון, הנערות הבדואיות שמוצאות את עצמן במשפחה אחרת ובנישואים אחרים.

<אחמד אלנסאסרה: אני בית חסות, במקרה, בתרומה, אף פעם לא לקחתי גרוש אחד.

<אחמד אלנסאסרה: אני חושב שהנושא הזה הוא נושא כבד שצריך גם למצוא פתרון כללי.

<אחמד אלנסאסרה: בית חסות כללי לכל המגזר.

<אחמד אלנסאסרה: אני חושב שזה דבר חשוב מאוד.

עאידה תומא סלימאן: בית חסות לנערות?

<אחמד אלנסאסרה: כן.

<אחמד אלנסאסרה: אני בתרומה עושה את זה ויש כאלה שעושים את זה בתרומה, אנחנו צריכים - - - פעם דיברנו ברווחה בנושא הזה.

<אחמד אלנסאסרה: סיימתי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו המשך של הסיור הזה, אני מאוד מבקשת, יש מישהו או מישהי שרוצים, בואו נעשה את זה, שתי דקות לכל אחד.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, אני למדתי בחודשיים האחרונים שאפילו בדקה אפשר להגיד.

<חליל אלטורי: אני רוצה לדבר בהתחלה על האוכלוסייה הבדואית, כי האישה הבדואית נובעת מהאוכלוסייה הבדואית.

<חליל אלטורי: לאחר קום המדינה העיור שנכפה על האוכלוסייה הבדואית זה נתן להם מהפך לטובה.

<חליל אלטורי: הבדואים שהחליפו את הגמל במרצדס והחליפו את האוהל בבית מגורים מאבן, גם האישה הבדואית רוצה להתקדם ולהיכנס ולסלול את דרכה לתוך המשק הישראלי.

<חליל אלטורי: הבעיה שלנו העיקרית היא בהכשרות מקצועיות.

<חליל אלטורי: כל החברים דיברו על הנושא הזה, לפני חודש-חודשיים היה לנו יריד תעסוקה ואנחנו ראינו כמה נשים בדואיות הגיעו ליריד התעסוקה שהן דורשות עבודה.

<חליל אלטורי: הן השתתפו ביריד, רכבת ישראל וכל המוסדות במדינה.

<חליל אלטורי: כשאנחנו רואים האישה הבדואית, קודם כל יש לנו שוויון אנושי, מבורא עולם, בין גבר לאישה, אנחנו שווים, הגבר והאישה, וכשאנחנו רואים באישה הבדואית שהיא רוצה להשתתף במקור ההכנסה של המשפחה, אז הבעיה שלנו חוזרת לתעסוקה.

<חליל אלטורי: בתעסוקה צריך השכלה, צריך לעשות קורסי הכשרה מקצועית שהן יצליחו להתקדם בתעסוקה.

<חליל אלטורי: נקודה אחרונה, צריך להתחיל קודם בשלטונות הממשלה, נראה איך משלבים את הנשים בשלטונות הממשלה.

<חליל אלטורי: אם משלבים אותם בכל המוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: בשירות המדינה, בשירות הציבורי.

<חליל אלטורי: בשירות הציבורי.

<חליל אלטורי: השתלבות האישה הבדואית גם תיתן להם תמיכה ועידוד.

<חליל אלטורי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

<סלימאן אלקריני: אני עובד סוציאלי באגף הרווחה בעיריית רהט.

<סלימאן אלקריני: אני רוצה להגיד כמה משפטים לפני ולצנן קצת את האווירה העכורה והשחורה של הנשים הבדואיות.

<סלימאן אלקריני: לדעתי האישה הבדואית נמצאת בתהליך מאוד מתקדם של זכויות במעמד האישה.

<סלימאן אלקריני: יש הרבה נשים שכן יוצאות ויש רופאות בדואיות ואחיות ומקצועות פארא רפואיים ואחרים.

<סלימאן אלקריני: אני עושה הפרדה מאוד גדולה בין מעמד האישה בכפרים המוכרים לבין מעמד האישה בכפרים הלא מוכרים.

<סלימאן אלקריני: שם המצב הוא עגום מאוד, קשה מאוד וזה גובל בהתעללות, התעללות נפשית, רגשית, אין לאישה שם שום מעמד, שום זכויות, שום דבר.

<סלימאן אלקריני: אצלנו, לפחות בעיר רהט, אני יכול להתייחס למעמד האישה בשלושה ממדים, שלושה מעגלים.

<סלימאן אלקריני: המעגל הראשון, מעגל הזכויות.

<סלימאן אלקריני: קודם כל יש לנו תופעה, אמנם לא גדולה, אבל תופעה של נישואי קטינות, שהן מתחת לגיל נישואין, תופעה שהיא מתחת לעין החוק, ושום דבר בהיבט הזה לא נעשה.

<סלימאן אלקריני: המדינה יודעת על זה, זו תופעה שבנות 14 כבר אמא.

<סלימאן אלקריני: יש לנו גם ברהט וגם מחוץ לרהט.

<סלימאן אלקריני: דבר נוסף, במעגל הזכויות, על מנת שאישה בכלל תתפנה - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל זה מחייב התערבות של עו"סים.

<סלימאן אלקריני: זה מחייב התערבות של עו"סים, אבל המדינה יודעת גם על נשירה והמדינה יודעת על העסקת קטינים בשטחים בחקלאות, הרבה דברים המדינה יודעת וזה לא נעשה.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו יודעים.

<סלימאן אלקריני: כן, כולם יודעים, גם משרד הרווחה, גם העירייה וגם המשטרה, כולם יודעים, שום דבר לא נעשה בהיבט של מניעת העסקת קטינים או קטינות, במיוחד בנות, מניעת נישואי קרובים, נערה בת 15 כבר אמא, בעוד כמה שנים כמובן הוא יגרש אותה והוא יתחתן עם עוד אחת והיא תהיה נטל על החברה ולכן המדינה צריכה למנוע את זה והמדינה, לצערי, לא נמצאת בתחום הזה של מניעת נישואי קטינות.

<סלימאן אלקריני: דבר נוסף, על מנת שאישה בכלל תהיה פנויה ללכת לאקדמיה וללכת לתעסוקה, קודם כל היא צריכה לקבל מינימום של זכויות בתוך המשפחה שלה, לבחור את בן הזוג שלה, לבחור את המקצוע שלה, לבחור את צורת המגורים שלה.

<סלימאן אלקריני: זה לא קורה, לכן אישה לא יכולה ללכת ולהתקדם.

<סלימאן אלקריני: דבר נוסף, הנושא של השלמת השכלה.

<סלימאן אלקריני: פועל היום ברהט בית ספר להשלמת השכלה, אבל עדיין לא מספיק, צריך להרחיב ולהגדיל אותו.

<סלימאן אלקריני: וכמובן נושא הנשירה, יש בנות שנושרות, שכיום לא נמצאות במסגרת, ולכן צריך לתת את הדעת גם לעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם קב"סים?

<סלימאן אלקריני: יש קב"סים בעירייה, אבל שוב, נושא האכיפה.

<טלאל אלקרינאוי: אחוז הנשירה הולך ויורד.

<סלימאן אלקריני: אנחנו בעירייה, גם ראש העיר וגם סעיד, מנהל הרווחה, אנחנו עושים הרבה מאמצים, אבל עדיין המדינה היא זו שאוכפת, לא אנחנו אוכפים.

עאידה תומא סלימאן: למדינה יש זרועות.

עאידה תומא סלימאן: הקב"ס אמור להיות זה שאוכף את החוק.

עאידה תומא סלימאן: בטוח שראש הממשלה לא יגיע כדי לאכוף את החוק במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: הקב"ס, זה התפקיד שלו.

עאידה תומא סלימאן: כן, אני אתן לאישה.

עאידה תומא סלימאן: תעשו לי טובה, מהר, אנחנו כבר מאחרים לחלק השני.

<נעמת אלבדור: זה באמת חשוב לי אז הגעתי על פי בקשת ראש הרשות.

<נעמת אלבדור: אני לא רוצה לחזור על הדברים, מי שדיבר פה, כולם באמת דיברו על מציאות שקיימת בכל היישובים הערביים בדרום, כולנו חווים את אותן הבעיות, אותם העניינים, ואני חייבת לחזק את סלימאן, שבאמת הנשים עוברות פריצת דרך מאוד טובה, יחסית, לא מספיק, אבל יחסית המצב הולך ומתפתח, אבל חסרים המון המון משאבים כדי לעזור ולקדם.

<נעמת אלבדור: הנקודה שאני רוצה להוסיף פה על כל מה שנאמר, זה היחס של ביטוח לאומי ושירות התעסוקה לאוכלוסיית הנשים במיוחד.

<נעמת אלבדור: הנשים הן הלקוחות העיקריים שלנו ברווחה וגם בביטוח לאומי.

<נעמת אלבדור: הן נטושות, הן מוזנחות, הן לא מקבלות את הזכויות הבסיסיות שלהן, אפילו מהבעל, והן פונות לביטוח לאומי ושם מכשילים עד אין סוף.

<נעמת אלבדור: היום יש אופנה חדשה ששירות התעסוקה מחזיר את האנשים שהולכים להתייצב כמבקשי עבודה דרך הבטחת הכנסה, נשים, 'לכי תשיגי עבודה 4 שעות ונפטור אותך מלהתייצב'.

<נעמת אלבדור: שהיא תלך לחפש עבודה.

<נעמת אלבדור: ואז חוזרים אליי, 'תמצאי לי עבודה'.

<נעמת אלבדור: אני שירות תעסוקה?

<נעמת אלבדור: יותר מעשרה מקרים לאחרונה, צריך להיכנס חזק לכל המדיניות של ביטוח לאומי ובאמת לבדוק איך מקיימים את החוק.

<נעמת אלבדור: עוד נקודה שאני חייבת לדבר עליה, נושא בתי הדין השרעיים, לא להגן, אבל להיות באמת כנים ולהגיד את זה.

<נעמת אלבדור: אני נתקלת במקרים של נשים שאין להם שום הכנסה, הבעל לא מפרנס והדרך היחידה שלה זה לתבוע מזונות שלצערי אפקטיביים, לצערי הרב אפקטיביים.

<נעמת אלבדור: היא הולכת לקאדי ואומרת לו 'אני רוצה רק 400 שקל, שביטוח לאומי ייתן לי את ההשלמה', והיא לא תעז לקחת את פסק הדין הזה אפילו כדי לבצע אותו בביטוח לאומי, שלא תאבד דברים אחרים, זה גירושים, זה ילדים, זה הכול, העיקר שתהיה לה הכנסה של 2,000 שקל השלמה.

<נעמת אלבדור: שואלים אותה 'את מקבלת?

<נעמת אלבדור: ' 'כן, הוא שולח לי עם אח שלו'.

<נעמת אלבדור: אני מכירה הרבה מקרים כאלה, האישה בעצמה מבקשת את הסכומים האלה.

<נעמת אלבדור: אז ביטוח לאומי באמת חייבים להיכנס, גם תעסוקה, יש המון מה לעשות.

<נעמת אלבדור: האוכלוסייה במעבר וחייבת התייחסות מיוחדת.

<נעמת אלבדור: חייבת.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי זה לקראת הסוף, אבל הייתי שמחה אם הייתי שומעת איזה תכניות קיימות, מה חסר מבחינת תכניות, לפרט קצת.

עאידה תומא סלימאן: זה היה יכול להיתרגם לעשייה יותר ברורה אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו נשמור על קשר, זה מפגש שאנחנו נכיר ואחר כך נבדוק.

<נדיה אלטורי: אני עובדת סוציאלית במקצועי, אני ברהט, אני כיום עובדת סוציאלית ב'עיר ללא אלימות'.

נחמן שי: זה המבנה ממול.

נחמן שי: זה המבנה של ידיד וזה המבנה של 'עיר ללא אלימות'.

<טלאל אלקרינאוי: כן.

<טלאל אלקרינאוי: אגב, לכולם אני מכניס את זה, גם את כיכר המדינה אני מוכן להביא לפה, אין לי בעיה.

<נדיה אלטורי: אני רק מעלה כמה נקודות למחשבה וזה עלה לי תוך כדי הדיון.

<נדיה אלטורי: אני לא אגיד שום דבר נוסף, הם אמרו כל מה שאני חושבת, כעובדת סוציאלית, כבחורה שגדלה בחברה שהיא קצת מקפחת את האישה, קצת, אני רק אגיד, חומר למחשבה, למה אישה כאישה צריכה לעשות את אותן שעות עבודה כמו גבר?

<נדיה אלטורי: צריך לחשוב על זה, האם צריך להקטין את שעות העבודה של האישה?

נחמן שי: יש הקלות לנשים בעבודה.

נחמן שי: אישה עם ילדים יוצאת יותר מוקדם.

<נדיה אלטורי: לאמהות.

<נדיה אלטורי: חצי שעה.

נחמן שי: ברור, לאמהות.

נחמן שי: את אומרת אישה - - - נשים יהודיות נאבקות על שוויון מוחלט, ברגע שתחליטי שאישה עובדת פחות בגלל שהיא אישה, אז תקוממי עלייך את הנשים.

נחמן שי: כי גם השכר יהיה יותר נמוך.

<נדיה אלטורי: אתה לא רוצה לשמוע את הדעה שלי?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה דיון מאוד מעניין, התנועה הפמיניסטית חצויה בנושא הזה, אבל בואו נתמקד בבעיות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין בשלב של לחפש עבודה, אחר כך נתחיל להפחית את השעות.

<נדיה אלטורי: אני רק רוצה להגיד משהו על המקלטים.

<נדיה אלטורי: את הקמת את המקלט הראשון ותבורכי, זה הציל כמה נשים, אבל גם זה לצערי - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה אלפים.

<נדיה אלטורי: לצערי זה הרס כמה בתים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הרס אף בית.

עאידה תומא סלימאן: מי שהרס את הבית זה הגבר האלים.

עאידה תומא סלימאן: תזכרי את זה טוב.

<נדיה אלטורי: נכון, את צודקת, אבל גם - - -

עאידה תומא סלימאן: מי שהורס את המשפחה זה הגבר האלים, לא האישה שנסה על חייה.

<נדיה אלטורי: את צודקת, אבל גם אנחנו צריכים לחשוב - - - את צודקת, אין לי שום מחלוקת איתך - - -

<קריאה: כל הזמן הגבר אשם.

עאידה תומא סלימאן: כשהוא מרביץ, כן.

<נדיה אלטורי: אין לי שום מחלוקת איתך, אבל אני כאישה שחיה בחברה צריכה - - - אני מדברת, סליחה, שמעתי בשקט, אז בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל בואי נעשה - - - אני רוצה לחדד, אנחנו יושבים פה לא כדי להתווכח אידיאולוגית, אנחנו לא נשנה את - - -

<נדיה אלטורי: לא, אני רוצה להציע.

עאידה תומא סלימאן: תשמעי אותי עד הסוף.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתקדם לשמוע מה הבעיות כדי שננסה לפתור אותן.

עאידה תומא סלימאן: אם נתווכח מה אני מאמינה בנושא אלימות ומה את מאמינה ומה עשה המקלט, אני אתן עכשיו הרצאה של עשר שעות מה עשה המקלט, אבל זה לא בשביל זה.

<נדיה אלטורי: אני לא רוצה להיכנס לזה, אני רק רציתי לתת הצעה.

<טלאל אלקרינאוי: סיימי.

<טלאל אלקרינאוי: אני רוצה לעזור לעאידה.

<טלאל אלקרינאוי: עאידה היא אורחת, יש לה זמן מוקצב, גם לנו יש זמן מוקצב.

<טלאל אלקרינאוי: היא לא באה לשמוע את כל המצוקות - - -

<נדיה אלטורי: אני רק רציתי לתת הצעה כיצד לפתור את הנושא.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, ההצעה שלך ואז נעבור.

<נדיה אלטורי: אני רק רציתי להציע להקים מרכז לעזרה ותמיכה לנשים, שהוא לא תחת כותרת של נשים נפגעות אלימות וגם לא תחת כותרת של רווחה, שזה משהו שיהיה מקובל חברתית ותרבותית.

<טלאל אלקרינאוי: מודל כזה חדש.

<נדיה אלטורי: למה תוקפים אותי?

<נדיה אלטורי: בסך הכול רציתי להגיד את הדעה שלי.

עאידה תומא סלימאן: מנסים לחדד, כי אנחנו לקראת הסוף.

עאידה תומא סלימאן: פשוט מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אני לא ארשה לאף אחד לתקוף אותך.

<נדיה אלטורי: וגם נקודה אחת אחרונה, שאף אחד לא התייחס אליה פה.

<נדיה אלטורי: כשמדברים על המעמד של האישה וצריך לקדם את המעמד של האישה, לא לשכוח את המעמד של הגבר, כי אם אנחנו רוצות להתקדם, אנחנו לא רוצות להשאיר אותם מאחורה.

<נדיה אלטורי: אני לא רוצה לקחת אחריות וכשאני אתחתן לפרנס את הבית ולגדל את הילדים ולקבל את כל האחריות.

<נדיה אלטורי: אני רוצה שהוא גם יהיה משכיל, יגדל איתי את הילדים ויפרנס איתי את הבית.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

<חסין אלעוברה: חברים, יש לי רק שני דברים שהייתי מבקש להציע.

<חסין אלעוברה: הקבלנים שמעסיקים את העובדות כאן בנגב לוקחים אותם משעה שלוש לפנות בוקר, מחזירים אותן בחמש בערב, משלמים להם, יש כאלה משלמים 80 שקל, יש כאלה שמשלמים 100-120 שקל.

<חסין אלעוברה: זה לא יכול להיות ואין להן שום זכויות.

<חסין אלעוברה: לא משלמים עבורם, לא ביטוח לאומי, לא כלום.

<חסין אלעוברה: גם המפעלים, בתי האריזה וכל הדברים האלה, מודעים לדברים האלה ולוקחים קבלנים, מעדיפים לקחת קבלנים כדי שלא ישלמו את החובות של העובדים.

<חסין אלעוברה: זה אחת.

<חסין אלעוברה: נקודה מאוד חשובה.

<חסין אלעוברה: עוד משהו.

<חסין אלעוברה: בפזורה, בנגב - - -

<עטא אבו מדיעם: שהיא מה?

<חסין אלעוברה: הכפרים הלא מוכרים.

<חסין אלעוברה: בסדר, יש פזורה שהם גם לא - - - יש בתים.

עאידה תומא סלימאן: כן, בואו נשתמש במונחים הנכונים.

<עטא אבו מדיעם: להשתמש במונחים הנכונים, נכון.

<חסין אלעוברה: יש הרבה ערבים וערביות עם תעודת זהות כחולה בלי אזרחות והם נולדו כאן ולא התחתנו מהשטחים.

<חסין אלעוברה: לא, הם נולדו כאן.

<חסין אלעוברה: לאבא שלו יש אזרחות ולו אין, לאמא שלה יש אזרחות ולה אין.

<חסין אלעוברה: בפזורה נמצאים בנגב, בשבטים, חלק מהם - - -

נחמן שי: אני רוצה להבין, מה זאת אומרת שיש לו תעודה כחולה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה איך יכול להיות.

נחמן שי: בדיוק, יש לו תעודת זהות כחולה והוא לא אזרח?

<חסין אלעוברה: כן, הוא לא אזרח, הוא רק תושב.

נחמן שי: תסביר.

<חסין אלעוברה: אמא שלו עם אזרחות - - -

עאידה תומא סלימאן: חסין, אמא שלו, אבא שלו, איך יכול להיות שתעודת הזהות כחולה ואין לו אזרחות?

<חסין אלעוברה: אין לו.

<חסין אלעוברה: יש הרבה.

<חסין אלעוברה: אני אומר לך, בתוך השבטים יש, ויש הרבה בעיות ונתקלנו בזה לא מהיום, כבר שנים.

<חסין אלעוברה: יש לו תעודת זהות כחולה, אבל אין לו אזרחות, הוא לא יכול לקבל דרכון, לא יכול כלום, לא שום דבר.

עאידה תומא סלימאן: איך מסבירים את זה?

<טלאל אלקרינאוי: מקרים מהסוג הזה אני גם יודע ושמעתי, אבל לדבר בעלמא, בלי פרטים, בבקשה, מי שיש לו פרטים שיעביר ל - - -

עאידה תומא סלימאן: רק שנייה, פרטים נצטרך כשנתחיל לטפל, אבל קודם צריכים להבין.

עאידה תומא סלימאן: יש עוד נקודה?

עאידה תומא סלימאן: חסין, יש לך עוד נקודה חוץ מזאת?

<חסין אלעוברה: אלה שתי הנקודות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין איך משרד הפנים הסביר לזה שהוא נתן תעודת זהות בלי אזרחות.

עאידה תומא סלימאן: אם יש למישהו הסבר, בבקשה, קצר.

<עטא אבו מדיעם: אני מתנדב להסביר.

<עטא אבו מדיעם: יש עשרות בתוך העיר כאן ברהט, עשרות.

<עטא אבו מדיעם: יש טיפול בתושבות ארעית, שלא מקבלת מעמד.

<עטא אבו מדיעם: אפילו אחרי כמה שנים מקבלים רק תוקף לתושבות הערבית, היא מצביעה לעירייה בלבד, היא לא מצביעה לכנסת וכשהן רוצות לעבור למצוות החאג' ומכה אין לה פספורט ישראלי, היא צריכה לקבל - - -

<טלאל אלקרינאוי: אתם מדברים על תושבות השטחים שקיבלו - - -

<חסין אלעוברה: אני לא מדבר על תושבות השטחים, אני מדבר על אזרחים ישראלים.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להמשיך לתת דוגמאות עד אין סוף.

עאידה תומא סלימאן: אני מאמינה שהמצב קיים כי אתם מתארים אותו.

עאידה תומא סלימאן: יש כאלה שהן תושבות בגלל שהן קיבלו לפי החוק של האזרחות, לפני הוראת השעה, ולא השלימו להם את התהליך והן נשארו תושבות ולא נעשו אזרחיות.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה השנייה שמדובר עליה, של אנשים שנולדו לאזרחים במדינה ובכל זאת רשומים כתושבים, זה מה שלא - - -

<טלאל אלקרינאוי: אין דבר כזה.

<חסין אלעוברה: אני מתחייב להביא לך רשימה.

עאידה תומא סלימאן: מה שאני אומרת, אפשר לתת רשימות אבל זה לא מסביר למה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצטרך לבדוק את זה מול משרד הפנים, איך יכול להיות מצב כזה.

<עטא אבו מדיעם: רק תרשי לי להמשיך.

<עטא אבו מדיעם: אם כבר התחברתי בצד השני של הבעיה, אז הרבה נשים לא קיבלו את האישור לצאת למכה ולא למצווה בגלל התקלה הזו.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אני חושבת שהבעיה היא בעלת השלכות.

עאידה תומא סלימאן: אין סיבה - - -

<קריאה: זה מה שהיא אמרה.

<קריאה: אחרי 48' היה רישום, אלה שנרשמו מאוחר הם תושבים אבל לא אזרחי המדינה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אנחנו נבדוק את המקרים, אבל אין דבר כזה שההורים הם אזרחים והילדים הם תושבים.

עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה, זה לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: או שאני טועה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר רבע שעה מאחרים, אני מאוד מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: אני אנסה לסכם.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל בעניין מעונות יום ותעסוקה וכו', יש היום רשות לפיתוח כלכלי שאמורה להיות אמונה על תכניות לפיתוח תעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: אתמול הייתי בישיבה עם השרה גילה גמליאל, שהיא השרה גם לענייני נשים וגם ערבים, ואנחנו דיברנו ואני העליתי את הנושא של תעסוקת נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך לתת הדגש מיוחד לכל הנושא של תעסוקת נשים והתגברות על חסמים שקיימים.

עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי לסכם ולא שאלתי, חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה להתייחס בכמה נקודות לפני שאני מסכמת?

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת, מדוחק הזמן.

נחמן שי: לא, זה בסדר, אני לומד.

נחמן שי: מה שעאידה שכחה כבר אני עוד לא יודע, למרות שהייתי פה.

נחמן שי: אני לומד, אני מודה לכם.

נחמן שי: מה שאני מבקש מכם, כמו שהיא אמרה, בעיות להעלות לנו.

נחמן שי: אנחנו לא רוצים לבוא, לשמוע וללכת ויגידו 'אלה היו פה לפני שנתיים'.

נחמן שי: יש לכם, אבל נושאים קונקרטיים, בגדול כל אחד יכול לתאר טוב, תביאו לנו מקרים, ניקח אותם, נבדוק בשב"כ, נבדוק במשרד הפנים, נבדוק בביטוח הלאומי.

נחמן שי: נבדוק.

נחמן שי: תעבירו לנו, זו הכתובת.

נחמן שי: הכתובת היא הוועדה ואני עובד בשבילה, תאמינו לי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: מה שרציתי להגיד, אני רשמתי מולי את מכלול הבעיות.

עאידה תומא סלימאן: נושא התעסוקה יקבל ביטוי בעבודה שלנו גם מול הרשות לפיתוח כלכלי, שהיום היא עברה ממשרד ראש הממשלה למשרד השוויון החברתי, כך זה נקרא, אבל גם באופן ישיר עם השרה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי גם לעבוד על כל הנושאים שקשורים להתגברות על החסמים הקיימים, כולל העניין של מעונות יום.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו מודיעה, השר דרעי התארח אצלנו בישיבה לפני, לא נגיד לפני כמה, הוא התארח והכריז אצלי, לאחר בקשה שכיוונתי, יש תכנית היום לבניית מעונות, אנחנו יודעים שיש בעייתיות בכפרים הערביים להגיש אישורים על תכניות מוכנות לבנייה, ביקשתי שישריינו תקציב מתוך התכנית הזו לאוכלוסייה הערבית והוא הכריז שמשוריינים 20% מהתכנית לאוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: ביקשתי שימנה פרויקטור בתוך המשרד באופן מיוחד שיפעל מול הרשויות כדי לקדם את העניין של האישורים והוא הסכים והוקמה מנהלת כדי לעזור למועצות.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו אומרת לכם, אם יש לכם תכניות, עכשיו תיגשו, אני אחבר בין הממונה על התכנית וכבוד ראש העיר ואנחנו ננסה לקדם את העניין של מעונות יום, כי התחלנו לטפל.

עאידה תומא סלימאן: המשפחתונים, אנחנו גם נבדוק.

עאידה תומא סלימאן: אני טיפלתי עכשיו וממשיכה לטפל.

עאידה תומא סלימאן: אג'יק, יש להם רשת של מעונות יום, הורידו להם מהתקציב וזה יגרום לסגירת חלק, אנחנו ננסה גם לעבור על זה.

עאידה תומא סלימאן: בעניין התכניות החברתיות והמאבק, גם באלימות וגם בבעיות אחרות שקשורות לחברה, אני מציעה, אם יש הצעות ספציפיות, תכניות ספציפיות, ואני שמעתי את ההצעה של סגן ראש העיר בעניין של בית חסות לנערות במצוקה, אפשר לבדוק את האפשרות הזו מול משרד הרווחה ומול האחראית על השירות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הנושאים האחרים, אני אבקש ככה, בעניין ידיד - - -

<אלהאם אלכמלאת: אני אשלח לך משהו מסודר.

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מבקשת, אם יש מקרים ספציפיים, נכון שאנחנו מדברים על מדיניות ועל תכניות ועל תקציבים, אבל אני לקחתי על עצמי גם לטפל במקרים ספציפיים מול הרשויות כדי לקדם.

עאידה תומא סלימאן: אז אם יש אפילו מקרים מסוימים אנחנו נקדם אותם, אנחנו נפעל גם מול הביטוח הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: מה שנעשה זה ככה, בדרך כלל יום אחרי הפגישה הוועדה פונה לכל המוסדות שאנחנו רואים שיש בעייתיות בטיפול שלהם ואומרים 'התקיימה ישיבה, אנחנו מציעים כאלה, הועלו הבעיות האלה, אנחנו מבקשות תשובה'.

עאידה תומא סלימאן: זה יעשה, אתם תקבלו העתק מהמכתבים האלה ומהתשובות ונמשיך להיות בקשר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עכשיו עוזבים לפגישה עם ארגוני נשים ולראות הצלחות של עסקים של נשים.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכם.

<טלאל אלקרינאוי: תודה רבה.

<טלאל אלקרינאוי: חברים, אני רוצה להודות לכם באמת מכל הלב על הסיור המהנה, על הבדיקה, על העבודה, תצליחו, כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לנו אחרי שתראה שאנחנו עושים משהו.

בשעה 11: לקייה

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמח באמת עכשיו - - - היא מטפלת הרבה על בעיות.

עאידה תומא סלימאן: - - - אנחנו נלמד.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אמל.

<אמל אלנססרה: מכיוון שהתחלתי במה אנחנו עוסקים, שני הדברים החשובים שלנו, שזה לספק יותר פרנסה והעסקה לנשים שהן מובטלות.

<אמל אלנססרה: מפעל האריגה, שזה עמוד השדרה של סידרה, משם התחילה סידרה לפרוץ את הדרך שלה, היום יש לנו 75 נשים שהן עובדות בתוך הבתים שלהן, בתוך משק הבית, שזה לא מובן מאליו והם כן מאפשרים להם לעבוד במקום שאי אפשר לצאת מהבית.

<אמל אלנססרה: זה אמור לזכותנו שזו כן הצלחה.

<אמל אלנססרה: השאיפה שאנחנו נגיע ליותר מ-200 נשים שיוכלו לעבוד בתוך לקייה בלי בעיות, שהיא תוכל לפרנס את עצמה, שתוכל לממש את עצמה ואת הזכויות שלה.

נחמן שי: כשאת אומרת שהן לא יוצאות מהבית, הן לא יוצאות מלקייה.

<אמל אלנססרה: גם מהבית שלהן.

נחמן שי: ממש מהבית?

<אמל אלנססרה: אנחנו אוספים את הצוות שלנו ואוספים את הכול, אחרי שהן מכינות את השטיח.

נחמן שי: זאת אומרת הן עובדות ממש בבית.

<אמל אלנססרה: הן עובדות ממש בבית.

<אמל אלנססרה: יש לנו שתי נשים, בעיקר זה הצוות של האריגה, שזה שש נשים בתדירות משתנה, יש חלק שעובד בחצי משרה ויש חלק שעובד ברבע משרה, אבל מנסים לעבוד לשירות כל האנשים, בהיקף היכולת שלנו כעמותה שרוצה ושואפת להעסיק את הנשים בנושאים שהן יודעות.

עאידה תומא סלימאן: אמל, אפשר לשאול שאלה?

עאידה תומא סלימאן: כאשר את אומרת 75 נשים עובדות בפרויקט, כמה אישה יכולה להרוויח בחודש בממוצע מעבודתה?

עאידה תומא סלימאן: כמה זה מספק לה?

<אמל אלנססרה: הממוצע 2,000, לא יותר.

עאידה תומא סלימאן: אבל זו עבודה מתוך הבית.

<אמל אלנססרה: בדיוק.

<אמל אלנססרה: אני חייבת גם להזכיר את זה, אנחנו לא גוף ממשלתי, אנחנו נשענים על תרומות שאנחנו מגייסים ולכן היכולת שלנו, גם התקציבית, לממן - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אתן גם צריכות לדאוג למכירת ה - - -

<אמל אלנססרה: לכן חשוב להזכיר את זה, כי זה גם המקום שלכם, איך באמת לראות איפה המקום שאנחנו יכולים להשפיע ביחד ולספק פרנסה ליותר נשים.

<קריאה: אבל יש מכירות טובות, לא?

<אמל אלנססרה: נכון, במקביל כן.

<אמל אלנססרה: המכירות, לפני שלושה חודשים אנחנו הרגשנו שזה מעט, היום אנחנו מרגישים שזה יותר טוב.

<אמל אלנססרה: לפעמים יש עליות ויש ירידות בזה.

<אמל אלנססרה: זה תלוי גם בקבוצות.

<אמל אלנססרה: אחרי המלחמה האחרונה זה מעט, יש לזה השפעה מאוד משמעותית.

<קריאה: יש מישהו שעובד על שיווק?

<אמל אלנססרה: יש לנו.

<אמל אלנססרה: טלאל תיכף יציג את עצמו ואני לא רוצה לקחת לו את ה - - -

נחמן שי: יש פה מגייסת משאבים, נכון?

<אמל אלנססרה: זה מכירות.

נחמן שי: אני יודע, אבל משאבים זה - - -

<אמל אלנססרה: אני לא רוצה לקחת את הבמה רק לעצמי אז תיכף כל אחד יציג את עצמו בשתי דקות ואז כל אחד יסביר על הפרויקט שלו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני מבקשת, כשאתם מציגים את עצמכם תגידו את זה בקול רם כדי שנוכל לרשום בפרוטוקול.

<טלאל זיאדנה: אני טלאל זיאדנה, רכז שיווק בפרויקט האריגה, התחלתי לפני פחות מחודש.

<טלאל זיאדנה: כמו שאמל אמרה, שאנחנו עובדים עם משהו כמו 75 נשים שעובדות מהבית שלהן והשאיפה היא להגיע לכמה שיותר, להגדיל את זה.

<טלאל זיאדנה: בנוסף לעבודה של הנשים באריגה, חלק מהן גם מדריכות סיורים בתוך העמותה, כאן באוהל הן מראות את התהליך של האריגה ואנחנו עובדים עכשיו על פיתוח, לנסות לשדרג את הסיורים כמה שאפשר ולנסות למשוך קהל בשביל גם להגדיל את ההכנסות שלנו ולהגדיל את המודעות לפרויקט ולעשייה שלנו.

<טלאל זיאדנה: זהו, בגדול.

<טלאל זיאדנה: אמל כבר סיפרה את הכול.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אומרים מכירות, אתם מקדמים את המכירות בתוך החברה או שמנסים לפרוץ?

<טלאל זיאדנה: אנחנו מנסים להגיע לשווקים מחוץ לארץ.

נחמן שי: למי אתם מוכרים?

נחמן שי: מה קהל היעד שלכם?

<טלאל זיאדנה: כרגע אנחנו מוכרים לתיירים ויש לנו גלריות בחו"ל, יש לנו גלריה בקופנהגן ובמילנו.

נחמן שי: שאתם שולחים להם סחורה?

<טלאל זיאדנה: שאנחנו שולחים סחורה.

נחמן שי: ומה זה תיירים?

נחמן שי: איך התיירים יודעים על המוצרים שלכם?

<טלאל זיאדנה: דרך חברות תיירות, מארגני תיירות.

נחמן שי: הם באים הנה?

<טלאל זיאדנה: הם באים לכאן, כן.

<טלאל זיאדנה: בדרך כלל מגיעים לכאן או דרך תצוגות שאנחנו הולכים, אנחנו משתתפים בתערוכות, כרגע בארץ, אבל השאיפה היא להגיע גם למקומות בחו"ל, גם בבתי שגרירים אנחנו עושים תערוכות.

נחמן שי: מה היקף המכירות שלכם?

<טלאל זיאדנה: את זה אני לא יודע להגיד.

נחמן שי: אמל, מה היקף המכירות?

<אמל אלנססרה: היקף המכירות של האריגה, ממוצע של 250, לא יותר.

<אמל אלנססרה: בחודש אתה מתכוון?

נחמן שי: שנתי.

<אמל אלנססרה: שנתי זה יותר, כמעט - - - זה לא ביותר.

<אמל אלנססרה: אלכס יכולה - - -

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: 300,000 בשנה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הרבה.

<אמל אלנססרה: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד לחשוב על שיווק ספציפי לכל מיני חנויות שנמצאות בערים הגדולות דווקא, גם בארץ.

עאידה תומא סלימאן: נגיד תל אביב, חיפה.

נחמן שי: שיווק זה מדע גדול.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אבל להתחיל, שהסחורה תהיה בכמה מהחנויות דברים שהם דומים, כך שהציבור, מי שבא - - - וצריך לשווק - - -

<טלאל זיאדנה: אנחנו עובדים על זה, גם על האתר וגם על תכנית שיווקית שאמורה להיות מוכנה עד סוף השנה.

<קריאה: הוא חדש בתפקיד.

<אמל אלנססרה: קח בחשבון שהוא חדש בתפקיד, אבל - - -

<סחר אבו זיאד: שמי סחר אבו זיאד, הצטרפתי חדשה, התנדבתי ביוני, חודש שלם בעמותה והתחלתי ברבע משרה, בחודש הזה.

<סחר אבו זיאד: בינתיים אני סטודנטית.

<סחר אבו זיאד: התפקיד שלי הוא פיתוח כלכלי ומעקב על פרויקטים חדשים.

<סחר אבו זיאד: בינתיים אנחנו עובדים על פיתוח פורום נשי לנשים בעלות עסקים קטנים, בנוסף לעסקים של גברים.

<סחר אבו זיאד: והנה, מתחילים.

נחמן שי: מה ההשכלה שלך?

<סחר אבו זיאד: אני סטודנטית לתואר ראשון במינהל עסקים במכללת אחווה.

נחמן שי: כל יום את לומדת?

<סחר אבו זיאד: לא, שלושה ימים.

נחמן שי: באיזה שנה?

<סחר אבו זיאד: ב'.

נחמן שי: היא לא נוסעת לחברון.

עאידה תומא סלימאן: לא, היא לא נוסעת לחברון.

נחמן שי: אני לא מבסוט מזה שהם נוסעים לחברון.

עאידה תומא סלימאן: גם אני לא, אבל זה - - -

נחמן שי: עם מה הן חוזרות, זאת השאלה.

נחמן שי: לא עם אהבה גדולה לארץ הזאת.

עאידה תומא סלימאן: זה הממשלה והמוסדות צריכים לשאול את עצמם.

נחמן שי: נכון.

<ביאן ג'בר: אני ביאן, רכזת תכניות זכויות - - - כרגע בסידרה - - - מקבלת את ההכרה בכפרים הלא מוכרים, במיוחד לא להרס כפרים ו - - - אנחנו גם עובדים על נושא ביטחון ובטיחות של נשים בכלל, במיוחד בכפרים הלא מוכרים.

<ביאן ג'בר: אנחנו מנסים ליצור איזה שהוא מרחב מוגן לנשים כדי לבוא לשתף, לדבר על מה הצרכים שלהן, מה הרצונות שלהן, מה הן רוצות לעשות בחיים.

עאידה תומא סלימאן: שתפי.

<ביאן ג'בר: למשל אנחנו עובדים במיוחד עם כפר ואדי עתיר - - - זה יעזור לנו מאוד, אין כל הזמן גברים בכפר שיעבירו אותם ממקום למקום.

נחמן שי: הן לא ייכנסו למכוניות עם גבר שהוא לא הבעל שלהן.

עאידה תומא סלימאן: כן, בטח.

<ביאן ג'בר: כן.

<ביאן ג'בר: במיוחד שיש כבר אוטובוס שעובר שם ומגיע עד ל - - - אין שם תחנה שאוטובוס יכול לעצור.

עאידה תומא סלימאן: זה כפר לא מוכר?

<ביאן ג'בר: כן, זה כפר לא מוכר, ואדי עתיר.

נחמן שי: אז האוטובוס לא עוצר.

נחמן שי: הצ'אנס היחיד שלה לצאת מהכפר זה או עם הבעל או החבר שלה, נגיד, או עם עוד נשים ביחד.

עאידה תומא סלימאן: איזה חבר?

נחמן שי: דיברנו קודם על ביטויים אחרים, אז לקחתי את הביטוי הזה.

עאידה תומא סלימאן: או עם הבעל, או עם אח, או עם הבן.

עאידה תומא סלימאן: אפילו בן דוד זה לא - - -

<ביאן ג'בר: וכולם יוצאים בבוקר לעבודה ולא חוזרים אלא רק אחרי הצהריים, נגיד אם מישהי רוצה דחוף לבית חולים או לקופת חולים - - -

נחמן שי: מה היא עושה?

<אמל אלנססרה: יש ילד שנפטר.

<אמל אלנססרה: היה להם מקרה לפני חמש שנים שילד נפטר בלי - - -

נחמן שי: היא מצלצלת לבעלה ואומרת לו - - -

<אמל אלנססרה: אבל במקביל יש קיבוץ, שעובר שם מאותו הכביש.

<ביאן ג'בר: עובר שם אוטובוס, הן רק רוצות תחנה ולא שקו מיוחד יבוא וייקח אותן.

<ביאן ג'בר: זה הכי פשוט.

נחמן שי: ולמה האוטובוס לא עוצר?

נחמן שי: כי זה כפר לא מוכר?

נחמן שי: מה זה שייך?

<אמל אלנססרה: כן, הוא לא קיים בשבילם.

<אמל אלנססרה: זה לא נמצא על המפה.

נחמן שי: הם שקופים.

עאידה תומא סלימאן: אלה השקופים.

<ביאן ג'בר: הבאנו עורכת דין ממשרד מבקר המדינה לבקר אותם, לראות את המצב, היא צילמה צילומים והעניין בטיפול.

<אמל אלנססרה: מה שמעניין בזה, שגם עניינים שמגיעים לממשלה זה גם לוקח טווח בלתי נסבל בכלל.

<ביאן ג'בר: והיא ביקרה וצילמה שם את כל ה - - - הייתה שם תחנה, אבל הטענה שהם לא יכולים, שזרקו אבנים ויש הרבה תלונות למשטרה וכשהגיעו למשטרה - - -

עאידה תומא סלימאן: עכשיו הם יקבלו 20 שנה.

<ביאן ג'בר: לא, אבל כשהלכו למשטרה ובדקו את התלונות לא היו שם תלונות על זריקת אבנים.

<ביאן ג'בר: אז זו סתם טענה שקרית שלא - - -

עאידה תומא סלימאן: השאלה, הבעיות של נשים, אנחנו ניסע עכשיו לאום אלחיראן ונראה בשטח ונראה מה - - - אבל נגיד איפה שהזכרת, ואדי עתיר, מאיפה הן מקבלות שירות בריאות?

עאידה תומא סלימאן: מאיפה הן מקבלות שירותי רווחה?

<ביאן ג'בר: זו בעיה שיש - - -

<קריאה: לא ח'ורה.

<נאהדה אלעקבי: זה באר שבע, אבל זה כל כך רחוק וחלק מהן, שהן נמצאות בכתובת של ח'ורה ולא מגיעות לח'ורה, למרות שח'ורה הכי צמוד לאום אלחיראן ולוועדי עתיר.

<נאהדה אלעקבי: גם קח בחשבון שעתיר הוא כפר שהוא במקביל לאום אלחיראן, זה אותו ציר.

<נאהדה אלעקבי: הם אחד מול השני, זה אותם משפחות.

<ביאן ג'בר: זה פשוט יותר נגיש מבחינת השירותים, כמובן שזה לא נגיש, השירותים הם לא - - - הם רק - - -.

<ביאן ג'בר: אז זו הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אז תאר לעצמך, אישה שרוצה להתלונן על אלימות במשפחה.

עאידה תומא סלימאן: כדי לצאת מהכפר היא צריכה שהבן זוג ייקח אותה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר הגבר האלים צריך להסיע אותה כדי שהיא תתלונן עליו, אם בכלל היא תיסע.

נחמן שי: יכול להיות שזה one way.

<אינסאף אבו שארב: לכן אנחנו רואים הרבה נשים שמגיעות עם סיפור אחר, של ביטוח לאומי וכל מיני דברים אחרים, או שירות רפואי, לזה מותר להן, ואגב מתחילים הסיפורים המודחקים המושתקים לצאת לאט לאט.

<אינסאף אבו שארב: צריכים להדחיק כל הזמן, כי אין מענה.

נחמן שי: אם היא מתקשרת למשטרה ואומרת - - - אגב, צריך להיזהר לא לדבר כל הזמן רק על הנושאים האלה כי אז יתקבל הרושם שכל הגברים הבדואים מרביצים לנשים שלהם, שזה גם לא נכון, אנחנו צריכים להיזהר לא לעוות את התמונה, אבל אם נגיד היא מתקשרת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל אם יש אישה אחת מוכה צריך להנגיש לה את השירות.

נחמן שי: ברור, זה מה שאני שואל.

נחמן שי: היא מתקשרת למשטרה, היא יודעת את הטלפון, יש לה טלפון נייד, זה ברור - - -

<קריאה: לא, זה לא ברור.

נחמן שי: זה לא ברור?

<ביאן ג'בר: יש בעיה קטנה, שגם בוואדי עתיר אין קליטה.

<ביאן ג'בר: אתה מגיע לשם אתה יודע ששלוש שעות או במהלך הפעילות אין מצב שיגיע אליך טלפון, שום הודעה, שום כלום.

נחמן שי: אין שום אנטנה שם?

<אינסאף אבו שארב: נניח שהיא התקשרה, מי פוגש אותה?

<אינסאף אבו שארב: מישהו שמדבר איתה בשפה העברית, לא בערבית, ולכי תסבירי מה קורה איתך.

<אינסאף אבו שארב: בינתיים היא יכולה לוותר, להתייאש ולא לעשות את זה.

<אינסאף אבו שארב: וגם אם היא מגיעה לתחנה והם לא ייצאו ליישוב, לסכן את עצמם, הם לא ייצאו ליישוב וישאלו הרבה שאלות, כי לפעמים הם מפחדים שיש נשקים ויש חמושים ולא יוצאים ומניסיון שלי של הרבה שנים, ואני חקרתי את התופעה וראיינתי נשים ובדקתי עם המוסדות, יש לנו את דוח 'קשר השתיקה- אלימות במשפחה', שמדבר בדיוק - - -

עאידה תומא סלימאן: אולי במקרה תגידי מי את.

<אינסאף אבו שארב: לא, כי אתם בדיוק שואלים שאלות שאני לא יכולה לשתוק.

<ביאן ג'בר: אני אסיים עם זה ואני רק רוצה להגיד על הנושא של - - - ולמען האמת שעדיין לא, אלה צעדים ראשונים וכמובן שיש נשים במקומות ש - - - אנחנו רואים שאצלנו בחברה הנשים לא משותפות בשום פורום, אפילו הכי פשוט שיש, ועד הורים בבתי ספר, אין נשים שם.

<ביאן ג'בר: זה הכי פשוט, זה הכי קרוב לילדים, זה לא מקובל.

<ביאן ג'בר: היו ניסיונות וזה לא הצליח ו - - -

נחמן שי: אבל מורות יש.

עאידה תומא סלימאן: אבל הרוב המורות הן מהצפון.

<קריאה: כבר לא.

נחמן שי: אין מנהלות?

<קריאה: מעט מנהלות, מעט סגל בכיר.

<רים נסאסרה: אני גרה ברהט, עובדת בסידרה משנה שעברה.

<רים נסאסרה: אני עכשיו בתפקיד רכזת פרויקט גינות, שעושים בכפרים הבלתי מוכרים וצריכות להקים בשמונה כפרים, שהם כפרים בלתי מוכרים, בכל כפר צריך להקים שלוש גינות גדולות ושלוש גינות בינוניות ו-24 גינות קטנות, בקופסאות.

<רים נסאסרה: בפרויקט הזה עובדות אני ורכזת שותפה, סמירה.

<רים נסאסרה: נספר על זה בשטח.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבקר בפרויקט הזה.

<רים נסאסרה: כן.

<סמירה אבו סיאב: אני רכזת פרויקט של גינות של המדבר.

<סמירה אבו סיאב: אני אספר את זה בסיור.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: ממש בקצרה אני אגיד שקוראים לי אלכס ברגר-פולסקי, אני עובדת פה בגיוס משאבים ובעריכת תכניות.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: עריכת תכניות זה משהו שאנחנו שמים עכשיו בסדר עדיפויות מאוד גבוה והתחילו להיות לנו תוצאות מזה ורציתי להסב את תשומת לבכם לתיקיות כאן, שאתם מוזמנים לקחת.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אני מתנצלת שזה באנגלית, כל המסמכים באנגלית, כי זה בדרך כלל קהל היעד של המסמכים שלנו.

נחמן שי: איפה את גרה?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אני גרה בירושלים ונוסעת.

עאידה תומא סלימאן: את מגיעה כל יום?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: לא כל יום, אבל עובדת הרבה מהבית, סקייפ זה משהו מדהים.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אבל תמצאו תוצאות מהעריכה הראשונה שאנחנו עשינו בפיתוח כלכלי בקרב נשים שהתחילו עסקים.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: זה קצת משקף איך זה השפיע עליהן באופן אישי, איך זה שינה את רמת התקווה שלהם, הרגשה של העצמה, זה היה מאוד מובהק.

נחמן שי: את עובדת של העמותה?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כן.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אנחנו עובדים גם ביחד עם מעריכת תכניות חיצוניות, שהיא מרצה בארצות הברית והיא גם באה לביקורים.

נחמן שי: בעמותה יש מקורות כספיים, חוץ מהתוצר?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כן.

נחמן שי: מי תורם?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: האמת שהעסק עכשיו כמעט מגיע לאיזון.

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: אז בעצם כל התכניות האחרות מבוססות על - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל מי התורמים?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: מי?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כרגע התורמים הגדולים לגינות זה קרן ון ליר וכל העבודה של הזכויות זה קרן שנקראת קורדד בהולנד וגם השגרירות האמריקאית, היא כרגע - - -

נחמן שי: את מארצות הברית?

<אלכסנדרה ברגר-פולסקי: כן, מניו יורק.

<נאהדה אלעקבי: אני יועצת למעמד האישה במועצה מקומית ח'ורה.

<נאהדה אלעקבי: לא היו לי תקציבים, רק השנה קיבלתי תקציב, אבל משנת 2006 אני הקמתי עמותה, קוראים לה בת המדבר, בינת אל בהדייה בערבית.

<נאהדה אלעקבי: התחלתי לעשות כל מיני פרויקטים לנשים, העצמה, העצמה כלכלית, כל מיני, אבל התחלתי לחשוב שתהיה להן פרנסה מתוך היישוב.

עאידה תומא סלימאן: את במינוי במכרז?

<נאהדה אלעקבי: מכרז והייתה גם הצבעה.

<נאהדה אלעקבי: ב-2004 התקבלתי כיועצת למעמד האישה.

נחמן שי: את עובדת סוציאלית?

<נאהדה אלעקבי: לא, אני לא עובדת סוציאלית.

עאידה תומא סלימאן: כשאת אומרת 'אני מקבלת תקציב', זאת אומרת תקציב דרך העמותה או דרך ראש המועצה?

<נאהדה אלעקבי: לא, דרך הרשות.

<נאהדה אלעקבי: רק השנה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לדעת כמה?

<נאהדה אלעקבי: 20,000 נתן לי.

<נאהדה אלעקבי: מספיק.

<נאהדה אלעקבי: זה השנה הראשונה.

<נאהדה אלעקבי: משכורת אני מקבלת מהמועצה.

עאידה תומא סלימאן: זה תקן שלם?

<נאהדה אלעקבי: כן, תקן שלם.

נחמן שי: תקציב הפעולות שלך הוא 20,000?

<נאהדה אלעקבי: כן.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שזה תקן.

עאידה תומא סלימאן: אחת הבעיות שלא נותנים תקנים ליועצות.

<נאהדה אלעקבי: יש לנו שכונה שהיא הכי קשה בח'ורה, שאני התחלתי לעשות כל מיני פרויקטים לנשים על משפחתונים, קורס למשפחתון, שתהיה לה פרנסה מתוך הבית, גם ספרות, יזמות עסקית, כל הדברים האלה.

<נאהדה אלעקבי: אני עושה גם מול העמותה, אני לא מקבלת - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לכם מעונות יום בח'ורה?

<נאהדה אלעקבי: יש מעונות יום.

<נאהדה אלעקבי: יש לנו 16, יש לנו משפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: לא, מעונות יום או משפחתונים?

<נאהדה אלעקבי: מעונות יום יש אחד, שהוא במתנ"ס.

<נאהדה אלעקבי: יש לנו גם את הפרויקט של קייטרינג של ח'ורה, שעובדות מעל 20 נשים.

<נאהדה אלעקבי: אני גם מלמדת אותם קורס תפירה, אני בוגרת שנקר, אני מעצבת ונותנת להם את כל ה - - -

נחמן שי: את גרה בח'ורה?

<נאהדה אלעקבי: אני גרה בבאר שבע.

<נאהדה אלעקבי: כל יום אני נוסעת מבאר שבע לח'ורה.

נחמן שי: כל המשפחה שלך גרה בבאר שבע?

<נאהדה אלעקבי: אני והילדים שלי.

נחמן שי: ומה הילדים עושים?

<נאהדה אלעקבי: הילדים, יש לי שלושה עובדים סוציאליים - - -

נחמן שי: לי יש רק שתיים.

נחמן שי: שתי הבנות שלי הן עובדות סוציאליות, אבל אחת כבר ברחה, ברחה מהמקצוע, לא מהבית שלה.

<נאהדה אלעקבי: לא, יש לי ארבע בנות ושני בנים, אני חד הורית, גידלתי את הילדים לבד, ויש לי הרופאה הראשונה בנגב, היא סיימה והיא גניקולוגית.

עאידה תומא סלימאן: היא סיימה?

עאידה תומא סלימאן: כשפגשתי אותך פעם ראשונה - - -

נחמן שי: רגע, יש עוד חמישה ילדים.

נחמן שי: עוד שלוש עובדות סוציאליות, הגענו לארבע, עוד שניים.

<נאהדה אלעקבי: יש לי שתיים עובדות סוציאליות והבן גם ויש לי אחת שהיא עובדת מזכירה בבית ספר, אני לא מסכימה, אני רוצה שהיא תלמד עוד, ויש לי בן שעובד באילת, אחראי מחסן.

נחמן שי: אז גם ממנו את לא מרוצה?

נחמן שי: את רוצה שהוא ילמד?

<נאהדה אלעקבי: כן.

<נאהדה אלעקבי: הוא היה ילד חכם, יותר מהבנות, יצא לעבוד, אבל אנחנו רוצים שהוא יחזור.

<נאהדה אלעקבי: אז ברוך ה', גידלנו את הילדים ואני רוצה לתת מה שאני עשיתי לנשים, שיהיו חזקות ויגדלו את הילדים, אפילו יש לנו את ה - - -

נחמן שי: יש לנו שתי חברות כנסת - - - עוד מעט לא יהיה לי מקום ברשימה.

עאידה תומא סלימאן: בהרבה מקומות שהייתי אמרו לי 'עאידה, את האישה הראשונה', אמרתי 'כל פעם שאני נכנסת למשהו כאישה ראשונה אני מבטיחה שלא אשאר יחידה'.

<נאהדה אלעקבי: עאידה מכירה אותי מזמן, לא מעכשיו.

נחמן שי: - - - יותר מאשר בנושאים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת לאן זה יוביל, בואו נחזור לדיון.

נחמן שי: לא אמרתי, אמרתי יותר בנושאים חברתיים.

עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה שפגשתי את נאהד, הבת שלה בדיוק התקבלה ללימודי רפואה.

עאידה תומא סלימאן: עוד לא התחילה אפילו.

<אינסאף אבו שארב: אני רוצה להתפרץ ולהגיד שביום ראשון התקבלה אחותי ללימודי רפואה אחרי שנתיים שהיא מנסה ולומדת ומשפרת והיא מגיעה מכפר בלתי מוכר.

<אינסאף אבו שארב: אני במקור מכפר בלתי מוכר.

<אינסאף אבו שארב: היא למדה בערערה ו - - -

<נאהדה אלעקבי: בבן גוריון?

<אינסאף אבו שארב: לבן גוריון, כן.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו את צריכה לדבר, בבקשה.

<אינסאף אבו שארב: אני אינסאף אבו שארב, אני עורכת דין, אני מנהלת מרכז זכויות לנשים הבדואיות בעמותת איתך מעכי, משפטניות למען צדק חברתי, מאז שנת 2006.

<אינסאף אבו שארב: אני מגיעה מכפר בלתי מוכר, סדיר, על קו דימונה.

נחמן שי: כמה אנשים חיים שם?

<אינסאף אבו שארב: שם חיים לא הרבה אנשים, 200.

<אינסאף אבו שארב: זה המשפחה שלנו ועוד שלוש-ארבע משפחות.

<אינסאף אבו שארב: לגבי המרכז לזכויות האישה הבדואית, המרכז התחיל כמרכז שנותן מענה לנשים חד הוריות שמגיעות, עקרות בית, חד הוריות, ננטשו, בן זוג לא תומך, כל מה שאנחנו מכירות ואז לאותן נשים צריך לתת את המענה.

<אינסאף אבו שארב: הבטחת הכנסה זה הפתח והפתרון עבור נשים אלה, אין העסקה, אין תעסוקה, אין שום פתרון, גם מבחינת השכלה אלה נשים שלא למדו, רובן לא למדו כלל, אין להן שום הכשרות, אין להן שום תעודות ואני רוצה לציין כבר עכשיו לגבי שירות התעסוקה וההכשרות שהוא נותן, שזה נושא שצריך לבדוק אותו ולטפל בו.

<אינסאף אבו שארב: הסוגיה של הכשרות ששירות התעסוקה נותן לנשים, הוא שולח אותן לעבודות רק של ניקיונות בבתי החולים ובכל מיני מקומות אחרים.

<אינסאף אבו שארב: צריך להציע גם מגוון של תעסוקה אחר.

נחמן שי: מה הכישורים שלהן?

<אינסאף אבו שארב: תראה, גם אם מגיעות נשים שהן לא למדו כלל אפשר להציע להן כל מיני תחומים אחרים, לא חייב לשלוח אותה רק לניקיון, לנקות בתי חולים ובתי עסקים וכל מיני דברים.

<אינסאף אבו שארב: יש אפשרות גם לנשים שהן חסרות השכלה, להכניס אותן לתוך מסלול.

<אינסאף אבו שארב: מה שעושה ריאן גם, שהיא לוקחת את האנשים האלה - - -

עאידה תומא סלימאן: איפה יש מרכזי ריאן פה?

<אינסאף אבו שארב: יש בח'ורה, יש ב - - -

עאידה תומא סלימאן: ברהט אין ריאן.

עאידה תומא סלימאן: יש לשכת תעסוקה.

<אינסאף אבו שארב: יש גם ריאן.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו היינו שם ושאלתי והם אמרו שהם לא חלק מהתכנית.

<אינסאף אבו שארב: לגבי אלימות במשפחה, תופעה קיימת, תופעה שנמצאת והיא לא מטופלת מספיק מבחינת רשויות המדינה.

<אינסאף אבו שארב: אחרי דוח האלימות-קשר השתיקה, הגענו למצב שהמשטרה, אני מדברת על משטרת העיירות, שהיא נותנת שירותים לכל הכפרים הבלתי מוכרים, הם שכרו שירותים של חברת תרגומים שהם מזעיקים נשים וגברים לתרגם לנשים המוכות שמגיעות לשם.

<אינסאף אבו שארב: זה עדיין לא מספיק, זה לא עושה את העבודה.

<אינסאף אבו שארב: זה השתפר מאז ואנחנו רואים גם במספר התלונות שנשים מתלוננות, אבל אנחנו עדיין עם אותה בעיה, שיותר ממחצית מהתיקים נסגרים בגלל האופי שבו מתנהלת החקירה מול שוטרת שהיא לא דוברת השפה הערבית.

<אינסאף אבו שארב: יש בעיה, צריך לחשוב איך אפשר לגייס גם יותר נשים לשורות המשטרה, שיגיעו לשם - - -

נחמן שי: כשאישה בדואית מתלוננת צריכה לראיין אותה שוטרת, לא שוטר, כן?

<אינסאף אבו שארב: זה לא רק - - - אם אנחנו מדברים על אלימות במשפחה וסוגיות מאוד רגישות ואם נכנסת לזה עוד אלימות מינית - - -

נחמן שי: אז חייבת להיות אישה.

<אינסאף אבו שארב: חייבת להיות אישה, שיש לה רגישות.

עאידה תומא סלימאן: בעבירות מין זה חובה שתהיה חוקרת אישה, בעבירות אלימות אחרות זה לא חובה, עדיף.

<אינסאף אבו שארב: אבל עבירות מין אף פעם לא יתגלו.

<אינסאף אבו שארב: האלימות היא מורכבת ואישה לא תבוא, היא תדבר על אלימות פיזית, שיותר קל לדבר על זה, יהיה לה מאוד קשה לחשוף את הסיפור של האלימות המינית, אבל אם יהיו התנאים זה יתאפשר.

עאידה תומא סלימאן: אני גם חייבת להגיד פה שלפעמים זה שמתרגמים זה לא מעביר את המסר נכון, כי לפעמים אנחנו משתמשות בקודים דרך הדיבור שלנו, שהן רומזות, בשפה שלנו הן רומזות למה עלול להתפרשן כתקיפה מינית וכו'.

עאידה תומא סלימאן: אם הבן אדם שמתרגם מתרגם באופן כללי ולא מבין את הקודים האלה זה יפוספס.

נחמן שי: הוא צריך להבין את התרבות.

נחמן שי: אם הוא לא מבין את התרבות, הוא למד בצה"ל ערבית או באיזה שהוא מקום כזה, אלה שפות טכניות יותר ומיועדות לצרכים אחרים, הוא לא יבין את ה - - - כמו שבעברית יש לנו מלים מסוימות שאנחנו יודעים שאנחנו מעבירים את המסר באמצעותן.

<אינסאף אבו שארב: אני חושבת גם שלא מספיק להביא מתורגמנים, סתם מתורגמנים שעברו הכשרה, צריכה להיות הכשרה ספציפית.

<אינסאף אבו שארב: כמו שמכשירים שוטרים לתיקים של אלימות במשפחה, כמו שיש שופטים לדיני משפחה, אותו דבר צריך לחול על אותם מתורגמנים בהיעדר חוקרות שיכולות לעשות - - - אבל זה לא אומר שאנחנו לא נפעל כדי שיהיו נשים חוקרות בתוך המשטרה.

<אינסאף אבו שארב: לא אוכל לסיים בלי לדבר על הפוליגמיות.

<אינסאף אבו שארב: הפוליגמיה, ריבוי נשים, זו תופעה שאני מצפה שיעשו בה פעולות וצעדים כדי לצמצם אותה.

<אינסאף אבו שארב: יש דרך וצריך, כי התופעה ממשיכה באין מפריע וזו בעיה מאוד מאוד קשה מבחינת הנשים.

<אינסאף אבו שארב: זה אלימות, זה הריסת בתים, זה כמו היעדר שירותים.

<אינסאף אבו שארב: זו הבעיה שמזינה את כל הבעיות.

נחמן שי: את יכולה לתת בכמה משפחות יש פוליגמיה?

<אינסאף אבו שארב: לפי המחקרים יש לנו בין 30% עד 40% מהמשפחות שהן משפחות פוליגמיות.

עאידה תומא סלימאן: תוסיפי עוד.

נחמן שי: אישה שנייה.

נחמן שי: יש גם יותר?

<אינסאף אבו שארב: שנייה, שלישית, רביעית, באין מפריע.

<אינסאף אבו שארב: כן.

נחמן שי: מאיפה הן באות?

<אינסאף אבו שארב: הן באות?

<אינסאף אבו שארב: מכאן.

נחמן שי: מהסביבה?

<אינסאף אבו שארב: כן.

נחמן שי: אין שום סמכות רוחנית או אחרת שיכולה - - -

<אינסאף אבו שארב: הרוחנית אומרת תתחתנו.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שלפי - - -

<נאהדה אלעקבי: לפי הדת, אבל לא לוקחים את הדת כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: לפי הפרשנות המסורתית לדת עושים כאילו יש לגליזציה דתית לעניין של פוליגמיה, כאשר יש פרשנויות אחרות לטקסט שמגדיר את העניין.

עאידה תומא סלימאן: כלומר אתם מורשים להתחתן פעם ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית, זה הטקסט, אבל אם יהיה לכם חשש שלא תנהגו בשוויון בין כולן אז אל תתחתנו, וממשיך הטקסט ואומר, ואף פעם לא תוכלו להיות שוויוניים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר בעצם בתוך הטקסט יש אמירה ברורה שאתם לא תוכלו אף פעם להגיע לשוויון ואז אתם - - -

<רבקה קנריק: מה שקובע זה המסורת, לא הטקסט.

עאידה תומא סלימאן: זה מסורת, זו שליטה של אנשי דת שהם הולכים לפי הפרשנות המאוד מסורתית, אפשר גם להגיד ריאקציונית - - -

<אינסאף אבו שארב: ויש שתיקה של המדינה בקטע הזה.

<נאהדה אלעקבי: המדינה הייתה לוקחת את הבעל לבית סוהר, עכשיו לא.

נחמן שי: אם אני אתחתן עם שתי נשים כן יתערבו.

עאידה תומא סלימאן: אם אתה תהיה נשוי ותהיה לך מוכרת בציבור אף אחד לא יתערב.

עאידה תומא סלימאן: למה אני אומרת את זה?

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם הנישואים השניים והשלישיים לא נרשמים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו דורשים שהמדינה תתערב ואת יודעת את העמדה שלי, אני הייתי מהראשונות, כשאת היית עוד - - -

<נאהדה אלעקבי: כן, בכפר הבלתי מוכר, רצה שם.

עאידה תומא סלימאן: דיברתי על העניין של פוליגמיה, אנחנו רוצים שהמדינה תתערב, אבל לצערי הרב הנישואים האלה לא נרשמים.

עאידה תומא סלימאן: כדי שהמדינה תתערב צריכה להיות תלונה.

עאידה תומא סלימאן: מי שיכול להגיש את התלונה זו האישה עצמה ואז יש לנו בעייתיות.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד שהאישה נמצאת במסגרת הנישואים האלה היא לא תלך להתלונן.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שהיא תיפגע היא צריכה להוכיח שהיא נשואה, קודם כל.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שמה שקורה, בבתי דין שרעיים, כאשר רוצים לאשרר שהיו נישואים והם יודעים שאלה נישואים שניים ושלישיים הם צריכים להעביר את התיק למשרד המשפטים.

עאידה תומא סלימאן: כשחקרנו את הנושא התברר שבתי הדין השרעיים במקרים המאוד מועטים כן מעבירים את התיק אבל משרד המשפטים לא עושה עם זה כלום.

<אינסאף אבו שארב: בערבית, ואז זה יושב, מתייקים.

נחמן שי: בגלל שזה לא רשום לנישואים אז זה לא קיים.

<אינסאף אבו שארב: לא, אבל בהחלטה מאשררים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בית הדין אישר.

עאידה תומא סלימאן: כלומר כשאישה רוצה להתחתן או כשאישה רוצה לרשום את הילד או משהו היא הולכת לבית הדין השרעי ואומרת 'תאשררו לי את הנישואים שעוד לא רשומים אצלכם', ואז בית הדין השרעי, לפי השריעה, חייב לאשרר.

עאידה תומא סלימאן: אבל הוא חייב להודיע למשרד המשפטים שהייתה פה עבירה על החוק הישראלי.

עאידה תומא סלימאן: הם מעבירים את התיקים למשרד המשפטים, משרד המשפטים לא עושה עם זה כלום.

<רבקה קנריק: ועל זה מה התשובה?

עאידה תומא סלימאן: את יודעת כמה שנים עסקתי בזה?

<נאהדה אלעקבי: החוק מעל בית הדין השרעי, צריך לעצור את בית הדין השרעי.

<נאהדה אלעקבי: כמו שהיה אז, ב-68', היו עוצרים אותם.

עאידה תומא סלימאן: אני עוסקת בנושא הזה משנת 1995, אני אומרת לכם, המאבק העיקרי שלנו כנשים ערביות זה המאבק בתוך החברה, זה העלאת המודעות, זה שאנחנו נרים את הקול.

עאידה תומא סלימאן: כי להגיד את האמת, פתאום אנחנו סומכים שרשויות המדינה יתפנו מהכול ויבואו לטפל בזה, הם יטפלו בזה כשזה נוגע לכל מיני הקצבאות.

עאידה תומא סלימאן: אז הם מתערבים.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו צריכות לנהל את המאבק בתוכנו, אנחנו צריכות לדבר על זה בתוכנו.

עאידה תומא סלימאן: זה מאבק פנימי.

<קריאה: אבל זה גם, זה צריך להיות מגובה ב - - -

נחמן שי: מגיעות עוד נשים מהשטחים?

נחמן שי: מהגדה גם מגיעות נשים?

<אינסאף אבו שארב: כן.

<אינסאף אבו שארב: יש נשים שהמצב שלהן מאוד גרוע פה.

נחמן שי: אז הן דפוקות מכל בחינה.

נחמן שי: גם אין להן הגנה, הן גם לא יכולות ללכת למשטרה, כי - - - אולי למשטרה כן כי - - -

<אינסאף אבו שארב: הן מפחדות.

נחמן שי: הן מפחדות שיגרשו אותן.

עאידה תומא סלימאן: והמדינה עוזרת בדיכוי הזה, אקטיבית.

נחמן שי: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי ברגע שהיא לא נותנת להן שום סטטוס, בגלל הוראת שעה של חוק האזרחות, בעצם משאירים את הנשים האלה, היא לא יכולה להתלונן, כי אם היא מתלוננת היא שב"חית, והיא לא יכולה לקבל טיפול רפואי כי בעצם אין לה ביטוח והיא לא יכולה - - -

<קריאה: ולא קצבאות ולא שום דבר.

עאידה תומא סלימאן: אז היא תלויה בו כלכלית לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: זה מין מעגל קסום כזה שהיא לא יכולה לצאת ממנו ואז היא צריכה לקבל את הכול - - -

נחמן שי: איך הם משיגים את הנשים האלה?

נחמן שי: בכסף?

<אינסאף אבו שארב: זה המשפחות שלהם מעבר לקו הירוק.

עאידה תומא סלימאן: הוא הולך, מתחתן עם בת דודה שלו ומביא אותה.

עאידה תומא סלימאן: פשוט מאוד.

<קריאה: אני עובדת בסידרה מ-91', העבודה שלי, אני יודעת את כל השלבים של עבודת האריגה, אבל אני עכשיו עובדת בחנות, מוכרת דברים ומדריכה תיירים בערבית ועברית, גם עושה תערוכות בהרבה מקומות בישראל.

עאידה תומא סלימאן: את הלחם הזה את הכנת?

<קריאה: אני יודעת, אבל לא אני עשיתי.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאנחנו בסיור הזה נראה הרבה דברים מדכאים, נראה הרבה דברים מקוממים, אבל רציתי באמצע היום שנקבל - - -

נחמן שי: אבל יש גם הרבה דברים מעודדים.

עאידה תומא סלימאן: כן, בגלל זה רציתי באמצע היום את האתנחתא הזו כדי לקבל גם קצת עידוד מנשים חזקות כמוכן, נשים שמובילות שינוי ונשים שפורצות דרך.

נחמן שי: גם את אישה פורצת דרך.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: זה כיף תמיד שיש גברים בוועדה אצלי, אני כל הזמן מקבלת מחמאות.

נחמן שי: אבל חברים בוועדה, לא יושב ראש.

נחמן שי: שיידעו את המקום שלהם, זה הכי טוב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצא קצת לראות את האריגה.

בשעה 13: אום אלחיראן

<ראאד אבו אלקיעאן: ברוך בואכם ליישוב אום אלחיראן, היישוב הלא מוכר.

<ראאד אבו אלקיעאן: תיכף אנחנו ניגע ברקע לגבי היישוב.

<ראאד אבו אלקיעאן: אני ראאד, יושב ראש ועד היישוב ומזכיר היישוב.

<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו נעשה היכרות.

<ראאד אבו אלקיעאן: שוב אני מתחיל, אני ראאד, ועד היישוב, מזכיר היישוב.

<ראאד אבו אלקיעאן: הוועד נוסד בשנת 2000, תיכף אנחנו נדבר על הרקע.

<ראאד אבו אלקיעאן: (סבב נוכחות).

<ראאד אבו אלקיעאן: התכנסנו כאן במטרה שדיברה עליה חברת הכנסת ואני אשמח שהיא תיתן קצת הרחבה ואז נעבור לשלב הבא.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיד את הדברים בערבית, זה לא מחויב בפרוטוקול.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) אנחנו מדברים גם בעברית כי יש חלק שלא מבינים ערבית, אך גם כמו שהסברתי לכם, זה דבר שנחשב לחלק מתפקיד הוועדה אשר אנו עורכים בכנסת, ועל כן אנו גם רושמים פרוטוקול על מנת שנוכל לעקוב אחרי העניינים שצצים.

עאידה תומא סלימאן: אני נבחרתי לפני כחודשיים להיות יו"ר הועדה למעמד האישה שהיא אחת מהוועדות החוקתיות בכנסת, וזו היא הפעם הראשונה שיש לנו אישה ערבית, או ח"כ ערבי שעומד בראש ועדה כזו, הבחירה שלי לבוא לסיור ראשון, בדרך כלל הוועדה מתכנסת בכנסת או שהיא עורכת סיורים בשטח למען סקירת המצב, ואני החלטתי שהסיור הראשון שתערוך הוועדה בשטח יהיה בנגב, ושהנושא שלו יהי הנשים הערביות הבדואיות.

עאידה תומא סלימאן: בבוקר היינו ברהט, נפגשנו עם ראש העירייה ועם מנהל לשכת הרווחה, ועם פקידים בכירים ועמותות, ושמענו לגבי מצב הנשים ברהט, וזה כמובן משקף את המצב בהרבה מקומות אחרים בנגב, לאחר מכן הלכנו לעמותת.

עאידה תומא סלימאן: ..

עאידה תומא סלימאן: והכרנו את פעילות העמותה, ושם ביקרנו בפרויקט שלהם "...

עאידה תומא סלימאן: המדבר" והיה חשוב לנו מההתחלה להליט לבקר באום אלחיראן.

עאידה תומא סלימאן: אום אלחיראן כיום, כפי שאני רוצה להבהיר, שאנו כרשימה משותפת העלנו את העניין של אום אלחיראן בכנסת יותר מפעם אחת, אנחנו מנסים לדחות את ההחלטה, או לבטל את ההחלטה באמצעות הסכם מסויים שנוכל באמצעותו לקבע את האנשים באדמותיהם ובבתיהם, אבל לצערי, הממשלה הנוכחית לא ברור לנו עד כמה היא יכולה לשתף פעולה, כי התהליך של גזילת האדמה הוא תהליך חשוב מאוד מבחינתם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם באנו כי מבחינתי, אום אלחיראן היא דוגמא למהותה של הדאגה בה חיות הנשים כשהן מודעות שהבית שלהן עלול להיהרס.

עאידה תומא סלימאן: איך משפיע הרס הבתים על הנשים ועל הגברים כמובן.

עאידה תומא סלימאן: וכסוג של סולדריות כלפיכם בסוגיה ההוגנת שלכם.

<ראאד אבו אלקיעאן: קצת רקע היסטורי ואני רוצה להגיד לכם בפתיח שלי שלאישה אצלנו יש את המקום שלה, יש את ההשפעה שלה ויש את היכולות שלה, גם היכולות הפיננסיות, כשאנחנו מדברים על יכולות פיננסיות, בסיוע ובקידום מקורות פרנסה בבית ובמרכז ביחס למהות היישוב.

<ראאד אבו אלקיעאן: היישוב אום אלחיראן הוא יישוב לא מוכר ואתם יודעים מה זה יישוב לא מוכר, ואני גם אגע בזה תיכף, אבל לאישה אצלנו יש את התפקיד שלה.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה לא רק עקרת בית, ועקרת בית זה התפקיד הכי בכיר, ברגע שהיא עקרת בית טובה אז המשפחה יוצאת משפחה בריאה וגדלה משפחה בריאה וטובה, אבל אנחנו דוגלים בשיתופי פעולה מלאים וגם שיתוף פעולה לא רק בעשייה, אלא לפעמים שיתוף פעולה, בפעילות ופעולות ובתכנון או בהכנת החזון והמטרות והיעדים גם תוך המאבק של היום, כמו מאבק פוליטי, חברתי, קהילתי, תקשורתי, הכול, אז משתמשים ועוסקים בכול.

<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו נמצאים ביישוב שהוא יישוב אליטה, יחסית.

<ראאד אבו אלקיעאן: בן 18, יש לו שני מסלולי בחירה ברגע שהוא חוצה את גבול התיכון.

<ראאד אבו אלקיעאן: הוא מסיים תיכון ויש לו שתי אפשרויות בחירה, אין לו את האפשרות השלישית.

<ראאד אבו אלקיעאן: מה זה שתי אפשרויות לבחירה?

<ראאד אבו אלקיעאן: האחת זה לבחור באקדמיה וכל היישוב יתמוך בו, אבל כלכלית המשפחה הספציפית שלו תתמוך בו, שתיים, להיכנס לעסקי המשפחה ולהיות חלק מהם וחלק שמוביל, הוא ילמד את המקצוע וילמד.

<ראאד אבו אלקיעאן: פאדי יכול להעיד, רפאת יכול להעיד וכל אחד בנגב שאתם יכולים לפנות אליו ולשאול אותו, מתוך 46 כפרים לא מוכרים, אני אומר את זה בגאווה חיובית, בגאווה טובה, ואני רוצה שכולם יהיו אותו יישוב, זה יישוב האליטה של ה-46 יישובים.

<ראאד אבו אלקיעאן: מבחינת המצב הסוציו אקונומי, המצב הכלכלי שלו הוא מצב טוב מאוד.

<ראאד אבו אלקיעאן: המצב הכלכלי שלו הוא מצב חזק, המצב החברתי הוא מצב חזק.

<ראאד אבו אלקיעאן: אמרתי, יש שתי אפשרויות בחירה.

<ראאד אבו אלקיעאן: אופציה שלישית לבחור, במצב שלילי, או ללכת לפן השלילי או ללכת לכיוון השלישי, אין כזה מצב.

<ראאד אבו אלקיעאן: יש לנו שתי עובדות שאני מדבר עליהן עכשיו, וזו הדוגמה ששני צעירים בחרו ללכת לא בדרך טובה, לא בדרך חיובית ולא שמעו בקולנו.

<ראאד אבו אלקיעאן: מה שקרה להם, הם נתפסו על ידי המשטרה, נעצרו ונלקחו לשופט.

<ראאד אבו אלקיעאן: אף אחד מוועד היישוב, מהיישוב, גם ההורים, האחים, האבא והאמא, לא ניגש אליהם, אחד מהם אח שלי ואחד מהם בן דוד שלי, שלא שמעו בקולנו והוענשו.

עאידה תומא סלימאן: על מה מדובר?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה.

<ראאד אבו אלקיעאן: לא, זה משהו פלילי.

<ראאד אבו אלקיעאן: אני נותן לך דוגמה על מצב היישוב מבחינת יישוב, איזה רמת חיים.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה יישוב ש - - - אני רוצה לתת לך את הדוגמה הזו להמחיש לך כמה היישוב הזה - - -

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) ראיד תקשיב לי ותירגע.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע, אבל חשוב שיהיה ידוע לפני שאנחנו מדברים, שהסוגיה העיקרית שקיימת היום היא סוגיית ההרס.

עאידה תומא סלימאן: גם בגלל שאנחנו מוגבלים בזמן, ואני מעוניינת לשמוע את הנשים, שיהיה ברור, אני רוצה לשמוע אותן.

<ראאד אבו אלקיעאן: אז אני אקצר.

<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו נמצאים היום בשנת 2015 לאור החלטה של בית המשפט העליון שהחליט כן לעקור את היישוב, לפנות אותו ולסלקו ללא שום תכנית אלטרנטיבית אחרת.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה משפט אחד.

<ראאד אבו אלקיעאן: משפט שני, זה צווי הריסה, זה צווי פינוי וסילוק, מטפל בית המשפט העליון.

<ראאד אבו אלקיעאן: בית המשפט השלום בקרית גת מטפל בצווי הריסה, זה היה ב-5 במאי, החלטה של בית המשפט העליון, ב-25 במאי ההחלטה על ההריסה, ואז ביקשנו ופנינו לשופט ואמרנו לו, אנחנו פנינו לבית המשפט העליון במטרה לקיים דיון נוסף בנושא הפינוי והסילוק וטרם קיבלנו תשובה ואנחנו רוצים שתדחה את האמירה, או ההחלטה על ההריסה עד שנקבל מועד או נקבל החלטה מבית הדין העליון.

<ראאד אבו אלקיעאן: השופט הקשיב.

<ראאד אבו אלקיעאן: אז אנחנו תחת איום של הריסות היום ביישוב ותחת איום של פינוי וסילוק.

<ראאד אבו אלקיעאן: שני האיומים שמטרידים אותנו.

<ראאד אבו אלקיעאן: הם מטרידים את הנשים, מטרידים את הגברים ומטרידים את הילדים.

<ראאד אבו אלקיעאן: היישוב הזה נוסד לאחר שלוש עקירות בשנת 56' על ידי המושל הצבאי שהביא את האנשים מאדמותיהם, בוואדי זיבאלה, בכוח עקר אותם ומי שהתנגד כביכול, או הוחרם הציוד שלו או נעצר או הורחק לצפת או לאילת, אום רשרש, או לסאפד.

<ראאד אבו אלקיעאן: בשנת 49' זו עקירה ראשונה, בשנת 51' עקירה שנייה, בשנת 53' עקירה שלישית מגבעות להב לכאן, ובשנת 56' הוחלט על ידי מסמך שנמצא אצלנו, ברשותנו וברשות כל העמותות שפעילים איתנו, המסמך הזה אומר שאנחנו יישוב ברשות שמותר לנו לעשות קיום חיים נורמטיביים, 700 דונם למגורים ו-7,000 דונם, שזה לא שייך לגבעות ולכול, חקלאות.

<ראאד אבו אלקיעאן: היום אנחנו לפני פינוי וסילוק או עקירה חדשה, שאנחנו לא מסכימים לה, מכיוון שבשנות ה-90 בוטלה ההכרה של 56' ואז בשנת 2000-2001 הוועד הזה שהוקם, הוועד שאני מייצג אותו והוקם על ידי תושבי המקום, הוועד הזה הוקם לאחר אסון, ואתם חייבים להקשיב לזה, לאחר אסון האוהל שהיה מזכרת מסבא שלי, הוא שכן באמצע היישוב, הוא בער באש באמצע יום שבת בשיא החום ביוני, לא יודעים אם מישהו הדליק סיגריה או משהו, היה אחד הצעירים, בן דוד שלי, בן 19, בתוך האוהל והוא נלכד בתוך האש הזאת וכשהוזעקנו אליו לא הצלחנו לעשות שום דבר למענו כדי להציל אותו, עד שהאש כבר פגעה בו ואז גם אנחנו סיכנו את חיינו והוצאנו אותו ואני זוכר משפט אחד שהוא אמר, 'האם אני חוזר להיות איך שהייתי?

<ראאד אבו אלקיעאן: יפה ושחקן כדורגל?

<ראאד אבו אלקיעאן: ' והוא לא חזר, הוא שרד 12 יום בבית החולים, אחרי כריתות וניתוחים ומת כתוצאה מהאסון הזה.

<ראאד אבו אלקיעאן: אסון שקדם לו, ב-97' זה האסון שהבתים פה היו מפחונים רובם ואוהלים.

<ראאד אבו אלקיעאן: ואז הגיעה סופה של צפון הנגב, שהעיפה את הכול, הרסה את שני הכפרים.

<ראאד אבו אלקיעאן: באסון הזה נספו 3 ילדות ו-51 פצועים ופצועות, כולם בקרב נשים כמעט, רק בחור אחד היה.

<ראאד אבו אלקיעאן: האסון הזה אירע בשעות שרוב הגברים לא בבתים, לא השאיר כלי רכב, לא השאיר בתים, לא השאיר שום דבר, נספו בו 3 ילדות, 51 פצועים.

<ראאד אבו אלקיעאן: 3 הילדות, 11, 12 ו-14, את הראשונה מצאנו אחרי ארבעה ימי חיפוש ליד תל שבע, השנייה בבאר שבע, חמישה ימים, והשלישית לכיוון עזה, כיסופים, בנחל, עם הרוח שהעיפה אותם והנחל סחב אותם.

<ראאד אבו אלקיעאן: רשתות המים.

<ראאד אבו אלקיעאן: אני מקצר וקופץ בין השנים על מנת לא לעבור את שבע הדקות שהגדרתי לעצמי, שיהיה זמן לכולם לדבר.

עאידה תומא סלימאן: אתה עברת אותם.

<אמל אלנססרה: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אם תרשה לי משהו.

<אמל אלנססרה: אני תמיד שומעת את הנאומים הללו.

<אמל אלנססרה: אבל טוב גם שעאידה תומא תשמע את הדברים הללו, אבל באמת אם היית שומעת מהנשים - - -

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) כן ראיד, אבל עוד פעם, אני אהיה מאוד עצובה אם אני אצא מפה מבלי לשמוע את הנשים.

<ראאד אבו אלקיעאן: (אומר דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) את תשמעי את כולן, את לא יוצאת מפה, אנו כבר סגרנו את הכביש.

<ראאד אבו אלקיעאן: אצל הבדואים, האורח הוא "אסיר" אצל המארח.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אני באמת חשבתי שכבר שכחתם את המסורת הזו.

<ראאד אבו אלקיעאן: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי( לא.

<ראאד אבו אלקיעאן: מי שמחליף את המסורת שלו, אין לו זהות ואין לו מולדת וגם לא עבר.

<ראאד אבו אלקיעאן: מי שאין לו את כל אלה, הרי שאין לו עתיד.

<ראאד אבו אלקיעאן: (אומר דברים בשפה העברית) ביקשנו מים ונלחמנו במשך שישה חודשים וקיבלנו אישור רישיון למים.

<ראאד אבו אלקיעאן: פתחנו מים ביער יתיר, במרחק של 7 קילומטרים, עד לפה משכנו את קו המים, על חשבוננו החפירות והצנרת והכול.

<ראאד אבו אלקיעאן: אחרי שלוש שנים של מאבק שני היישובים, כי אין מכסה מספיקה, נותקנו אנחנו מהמים, עתיר המשיכו לשתות, אבל לשתות פחות.

<ראאד אבו אלקיעאן: אנחנו מ-2003 עד לפני שלושה חודשים, עד חודש מאי שתינו מים כשקוב מים עולה 65 שקל ואני במקום לקבל מכסה של 30 או 40 קוב לבית שלי הייתי מקבל 12 או 20 קוב, כי לחכות בתור להזמנת המים, כי המוביל שמוביל מח'ורה לא יכול כל הזמן להביא לי, יש אחרים שרוצים מים וצמאים.

<ראאד אבו אלקיעאן: והיו ימים ושבועות שנתקלנו והרמנו ג'ריקנים בכלי רכב הפרטיים.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה אחד הדברים שתיכף ידברו עליהם וירחיבו על הקושי שלהם.

<ראאד אבו אלקיעאן: יישוב לא מוכר, אתם יודעים, לא בתכניות, לא במפה, לא מקבל שירותים מוניציפאליים.

<ראאד אבו אלקיעאן: ב-2003 אנחנו מקבלים את המכה, שכל היישוב הזה הריסה.

<ראאד אבו אלקיעאן: ב-2004 אנחנו מקבלים את הגל הכי קשה, פינוי וסילוק לכל היישוב ואז ממשיכים את המאבק שלנו עם העמותות ואחת העמותות שמלווה אותנו, באמת מתמידה ועושה המון, המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים ועדאללה.

<ראאד אבו אלקיעאן: בנוסף דו קיום, אג'יק, סידרה עשתה כמה דברים ואירועים ביישוב וניסתה לעזור, שתי"ל, כל מיני ארגונים אחרים שהם שותפים למאבק שלנו וכיום, אחרי ההחלטה ב-2011, לבטל את ההכרה שהוכרה על ידי הוועדה להכרה ביישובים, היא הביאה את המלצותיה שהיישוב הזה יהיה אחד מתוך ה-25 שיקבלו הכרה ובסוף הורידו את זה ל-17 ועוד פעם הורידו את זה ל-13 והוא היה במספר 13 של ההכרה ובסוף הכירו ב-11 יישובים בשנים 2003-2006 והיישוב שלנו, בוטלה ההכרה שלו סופית, ב-2011 ביום חג הקורבן, על ידי משרד ראש הממשלה.

<ראאד אבו אלקיעאן: אודי פראוור, האחראי על תכנית פראוור, הוא שביטל והוא שחתם על הביטול של ההכרה.

עאידה תומא סלימאן: אתה מתכוון לבגין?

<ראאד אבו אלקיעאן: פראוור, הוא היה המנכ"ל של משרד ראש הממשלה והוא ביטל את ההכרה.

<ראאד אבו אלקיעאן: אני רוצה לחזור לאירוע ולאסון של שנת 97' וסיימתי ואני נותן לך את הבמה, אל תדאגי.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא רוצה במה, אני באתי לשמוע את האנשים.

עאידה תומא סלימאן: אני מאמינה שכל הזמן שומעים את הדברים, הפעם אנחנו באנו לשמוע - - -

<ראאד אבו אלקיעאן: טוב, בסדר.

<ראאד אבו אלקיעאן: שנייה.

<ראאד אבו אלקיעאן: ב-97' כל משרדי הממשלה, יחד עם מוסדות הממשלה, הגיעו לביקור ואחד מהם, שאני מצטט אותו ואני חייב להגיד את הדברים שלו, למרות שאנחנו יודעים שבדעות שלו ובפוליטיקה שלו לאן הוא היה שואף, אבל הוא הגיע לכאן, וכמו שאת עצרת אותי עכשיו, הוא עצר את כולם ואמר 'אני לא רוצה שאף אחד ידבר, התמונה מדברת בעד עצמה, אני רוצה עשייה פה'.

<ראאד אבו אלקיעאן: העשייה מתבצעת ככה, הוא קרא לכל המשרדים, המינהל, משרד הפנים, השר לתשתיות לאומיות אז בזמנו ב-97' אריאל שרון, וביקש מהם בפקודה לפעול על מנת להחזיר את המבנים וביקש מאיתנו לבנות מבנים מבטון עמידים בפני אסונות טבע ואף תרם מכספו האישי וגם מכספו במשרד והנחה הנחיה בפקודה, משטרה, צבא, מינהל מקרקעי ישראל, משרד הפנים וכולם לפעול על מנת להחזיר את היישוב לקדמותו ויותר טוב.

<ראאד אבו אלקיעאן: אז יושבות איתנו ככה, רפאת, שתיכף תסקור לכם, מרים, עאישה, סוהא, סוהייר ורדא.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) יותר נוח לכן בערבית או בעברית?

עאידה תומא סלימאן: אתן יכולות לדבר בעברית האופן שוטף?

עאידה תומא סלימאן: מי שיכולה שתדבר בעברית, ומי שלא יכולה שתדבר בערבית ואני אתרגם עבור הפרוטוקול.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: ..... עדיף בערבית?

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נעשה כך: שדא, תכתבי את את הפרוטוקול בערבית מהבנות, אבל רק תגידו את השמות שלכן באופן ברור בהתחלה, ואז המשכנה בערבית, מה שאני רוצה לבקש מכן הוא, השאלה שאני רוצה לשאול היא כך: אני יודעת שיכול להיות שאתן הכנתן את מה שתרצו להגיד, ואני כן רוצה לשמוע את זה, אבל חשוב לי גם שחלק ממה שאתן תגידו יהיו לגבי מה הם הקשיים העיקריים שאתן עומדות בפניהם כנשים, הן אם הייתן עובדות או שאתן עובדות בתוך בתיכן, ואני לא מקבלת שמישהי תגיד "אני לא עובדת", כי גם בתוך הבית זה עבודה, זו משרה מלאה בפני עצמה.

עאידה תומא סלימאן: גם מי שבבית עובדת, מי שבבית עובדת יותר מאשר מי שאומר עליה שהיא יננה עובדת.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זאת ברצוני לשמוע מכן מה הם הקשיים שאיתם אתן מתמודדות בחיי היומיום הרגילים, הילדים איך הם הולכים לבית הספר, איפה אתם מקבלים טיפול רפואי?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, איך אתן רוצות להתחיל?

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) דבר ראשון ברוכים הבאים, שמי עפאף אבו אלגיעאן.

<עפאף אבולגיעם: הקושי הראשון שיש לנו הוא בעניין התחבורה והלימודים.

<עפאף אבולגיעם: אנחנו לומדות בבית ספר יסודי, חט"ב ותיכון, ואז יש לנו קושי איך להגיע ללמוד בבית הספר או ללימודים באוניברסיטאות.

<עפאף אבולגיעם: אנחנו מאחלות לצאת ולהמשיך את הלימודים, ואם יש איחור אז אנו מתקשים בכל העניין של החזרה הביתה.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) היכן הבית ספר הכי קרוב וכמה זה מרוחק בקילומטרים?

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) הכי קרוב אלינו זה בחורה, מרחק של 7 קילומטרים! .

עאידה תומא סלימאן: בית הספר הכי קרוב זה 7 קילומטרים מפה, בח'ורה, ובעצם אין תחבורה, הם צריכים לסמוך כל פעם שיוצאים לבתי הספר, או על הכלי רכב שבכפר, ובדרך חזרה הרבה פעמים הם - - -

<חיתאם אבו אלקיעאן: אפילו אין כלי רכב פה.

עאידה תומא סלימאן: אין כלי רכב?

<חיתאם אבו אלקיעאן: כאילו אם לבעל שלך או למישהו קרוב אין רכב - - -

<קריאה: לא, היא מתכוונת לתחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא אמרתי תחבורה ציבורית, הם הבינו, לכלי רכב של הכפר.

עאידה תומא סלימאן: אבל בדרך חזרה לפעמים הן נתקעות, לפעמים אין מי שיביא אותן, הן צריכות ללכת ברגל.

עאידה תומא סלימאן: זה הילדים וגם המבוגרים.

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אני עובדת בבית ספר בחינוך, אני מאוד מתקשה למצוא מישהו שיקח אותי ויחזיר אותי.

עאידה תומא סלימאן: היא עובדת בחינוך בח'ורה, בית ספר לחינוך מיוחד.

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברי ם בערבית, להלן התרגום החופשי) אני משלמת המון עבור תחבורה

עאידה תומא סלימאן: משלמת הרבה על התחבורה.

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לפעמים אפילו, כשאני בלימודים אני נאלצת לחכות לאחד מבני משפחתי או מהקרובים ואני גורמת לו לעיקובים כדי שאוכל ללכת הביתה

עאידה תומא סלימאן: אבל יותר זה השעות שהיא יושבת ומחכה עד שמתפנה מישהו מהמשפחה כדי לאסוף אותה.

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) מבחינת לבצע עבודות באמצעות המחשב.

<עפאף אבולגיעם: יש לנו תאים סולריים, אבל אין לנו לא חשמל ולא כלום, אפילו קליטה סללולרית אין, אנו מאוד מתקשים לתקשר - - -

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) החשמל פה באמצעות גנרטורים?

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לא, באמצעות התאים שקולטים את אור השמש, וגם זה התחיל לא מזמן.

<עפאף אבולגיעם: הגנרטור זה בלילה, אבל יש את התאים הסולריים שפועלים על אנרגית השמש, אבל רק עד השקיעה שאחריה נפסק זרם החשמל, למרות שהבנאדם יותר צריך את החשמל משעות הערב.

<עפאף אבולגיעם: גם כשאנו רוצים לצאת לעבודה, אנו מתקשים למצוא מקום לשים שם את ילדינו.

<עפאף אבולגיעם: יש לי שני בנים, אני נאלצת לקחת אותם איתי לחורה ולהחזיר אותם איתי ואני מאוד מתקשה למצוא מישהו.

<עפאף אבולגיעם: אין לילדים משפחתון ולא גנים, אין כלום.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אבל טיפול בריאותי, כלומר, מצבים חס ושלום של מחלות, איפה המרפאות שאליהן אתם פונים?

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אם מדברים ביחד אני לא יכולה להבין יותר.

עאידה תומא סלימאן: אני חכמה אבל אני לא יכולה להבין 4 ביחד.

עאידה תומא סלימאן: מה שהייתי אומרת זה, שבמקרי חירום במהלך היום ואני רואה את מצב האדמה מסביב לכם, במידה חס ושלום ילד נפל ונפגע בראש, או שעלה לילד החום, מה תעשו?

עאידה תומא סלימאן: יש מישהי מכן שיש לה רשיון נהיגה?

עאידה תומא סלימאן: <קריאה:> מעט מאוד.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) ראיד, לא עלה בדעתכם שאם יש אישה מהנשים שנמצאות בכפר, והיא לא עובדת, אך יש לה רשיון נהיגה, שיהיה לה רכב למקרי חירום שהיא תיקח את החולה ותצא איתו לחורה?

עאידה תומא סלימאן: <קריאה:> (נאמרים דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לי יש רכב ואני נוהגת בו.

עאידה תומא סלימאן: בלי רכב זה קשה מאוד וכאשר האנשים בעבודה וצריך רכב דחוף, אין רכב.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) צריך שיהיה רכב תורן בכפר.

עאידה תומא סלימאן: שיהיה איזה רכב חירום, כי אם קרה משהו במשך היום ויש נשים שיש להן רישיון, אבל אלה הנשים שעובדות - - - בעניין הרס הבתים, כולכן מכירות את המצב, ובטוח עוקבות אחרי העניינים - - -

<סהב אבו אלקיעאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אנחנו חיים במה שדומה למחנה פליטים כי אין לנו אפשרות לבנות ולהתפתח.

עאידה תומא סלימאן: הן אומרות שהבתים הן ככה, כי כל הזמן הם מפחדים, הם לא מפתחים את הבתים ולא בונים יותר כי כל הזמן יש את הפחד הזה שיבואו ויהרסו והכול יילך.

<עפאף אבולגיעם: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) אנחנו אומרים שאנו רוצים תחבורה טובה עבור הילדים.

<עפאף אבולגיעם: אוטובוס אחד מגיע בבוקר מעמיס את כל הילדים, בני 3 שנים עם תלמידי תיכון .

<עפאף אבולגיעם: כשהם חוזרים הביתה, הילדים הקטנים חוזרים בהליכה, מורידים אותם למעלה.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) יש עוד משהו שברצונכן להגיד לי לגבי מצבכן?

<מרים תראבין: אני בעצם כאן רק חמש שנים.

<מרים תראבין: הייתי בכפר מוכר וכל החיים היה חשמל, מים מהראשי והכול בסדר.

<מרים תראבין: עכשיו כשהתחתנתי כאן היה קשה מאוד.

<מרים תראבין: כשבאתי לא היו מים, כאילו אין בבית בכלל מים, אנחנו רק ממלאים ג'ריקנים וסוחבים ומביאים לבית, או איזה מכונית מביאה מים ואנחנו קונים ושמים בדליים וכל מיני.

<מרים תראבין: אחר כך התקדמנו טיפה, קנינו מיכלים גדולים ושמנו בהם מים, אבל צריך למלא כל כמה ימים.

<מרים תראבין: בהתחלה היה לי קשה מאוד, לסחוב כל הזמן מים.

<מרים תראבין: עד עכשיו לסחוב מים, אי אפשר כאילו שיש דוש, לשבת ולעשות מקלחת רגילה.

<מרים תראבין: אין.

<מרים תראבין: רק שמים מים ועל הראש.

<מרים תראבין: קשה מאוד חיים.

<מרים תראבין: חוץ מזה גם אין תנועה, כאילו בהתחלה כשבאתי לכאן באתי בלי אוטו, חשבתי שיש אוטובוסים, כמו בכפר רגיל.

<מרים תראבין: אבל זה לא היה ככה.

<מרים תראבין: היה קשה מאוד, הצטרכתי לקנות אוטו כי הילדים שלנו, הילדה שלי הקטנה, 3 שנים, קשה מאוד כשאני שולחת אותה לבית ספר שאני אשלח אותה שהיא תעבור את כל זה, ובחום הזה יש מלא חיות וזה מה זה מסוכן, בחום הזה וגם בחורף.

<מרים תראבין: צריך לקחת עד בית הספר ולהחזיר אותה, אבל לא לכולם יש מכונית לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) הבנות מסיימות בי"ס תיכון פה בכפר?

<מרים תראבין: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) גם זה אחד הקשיים שיש בנות שלא ממשיכות בגלל המרחק הרב, ושאין ...

<מרים תראבין: האנשים מפחדים על הבנות שלהם.

<מרים תראבין: (ממשיכה את דבריה בעברית) קשה, כי המקום רחוק.

<מרים תראבין: יש כאלה שכן, אבל יש כאלה שנותנים להם היום, אבל קשה, לא לכולם יש את זה, כי אין אוטובוס, אין משהו כדי ללכת.

<מרים תראבין: זו הבעיה הרצינית.

<קריאה: יש הרבה נשירה.

<קריאה: (נאמרים דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) הקושי הוא, מעבר למים ולחשמל שדיברנו עליהם, גם מעבר לגני ילדים וכו', הדבר בו אנו נתקלים מידי יום, בין אם אנו יוצאים מהבית או נשארים בו, זה הכי פשוט, הפסולת!

<קריאה: אם אנו רוצים להשליך את זה, אז אין לנו מקום בשביל זה, אז מה אנו עושים?

<קריאה: אנו שורפים את הכל, וזה דבר שמשפיע עלינו.

<קריאה: מבחינה בריאותית.

עאידה תומא סלימאן: הם מדברים על האשפה, שאין מי שאוסף את הזבל ואז בעצם הם צריכים כל יום לזרוק את מה שיוצא וזה בעצמו גם כן קשה מבחינה בריאותית.

<מרים תראבין: גם לגבי ההריסות.

<מרים תראבין: אנחנו כל הזמן תחת פחד.

<מרים תראבין: אני כעובדת, אני כל הזמן עוקבת אחרי החדשות, אני רואה בבוקר שיש צבא ויש כל מיני בולדוזרים וזה, אני פוחדת שהולכים להרוס את הבית שלי.

<מרים תראבין: כל הזמן אנחנו בדאגה שאולי אנחנו נחזור הביתה ולא נמצא בית.

<מרים תראבין: זה קשה מאוד, גם לילדים.

<מרים תראבין: כל פעם שבאים לכאן מפחידים את הילדים, זה פחד איום כל הזמן.

עאידה תומא סלימאן: היא מדברת על השיניים שלה, היא צריכה טיפולי שיניים, איך היא תיסע כל פעם לקבל טיפולי שיניים?

<מרים תראבין: אנחנו רוצים הכרה בכפר, אנחנו רוצים את הדברים הבסיסיים, שירותים, מרפאה, מרפאת שיניים, מים, חשמל.

<מרים תראבין: משהו.

<מרים תראבין: הצרכים הבסיסיים, גנים לילדים.

<מרים תראבין: שאם יש לי איזה אירוע אני יכולה לשים את הילד שלי וללכת, לא כל הזמן משפחתון.

<מרים תראבין: כל מיני דברים בסיסיים שאנחנו צריכים אותם, אנחנו צריכים שהקול שלנו יגיע לשם ויזעק שם.

<מרים תראבין: למה כל האפליה הזאת?

<מרים תראבין: משה יכול לבנות ויכול ומציעים לו את כל השירותים ואנחנו, את הדברים הבסיסיים גוזלים מאיתנו.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) יש מצבים שהבנאדם לא תמיד מוצא מה להגיד בהם, כי אני יודעת שהפתרון של הסוגיה הזו צריך להיות מהשורש, דרך ההכרה.

עאידה תומא סלימאן: ההכרה זה לא משהוא שבידיים שלי, אני יודעת שאי ההכרה מביא איתו המון סוגיות נוספות.

עאידה תומא סלימאן: (ממשיכה את דבריה בעברית) ההכרה היא הפתרון האמיתי לכל הבעיות האלה, אבל לצערי הרב ההכרה היא לא בידיים שלי.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי יש לי הכרה מלאה בכם ובמקום.

<מרים תראבין: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) כל הדברים מהם סובלת האישה, מונעים ממנה לחשוב ולהתפתח בכיוונים אחרים, היא תמיד תמשיך לחשוב על הדברים הפשוטים שהיא צריכה לתת לילדים - - -

עאידה תומא סלימאן: תמיד היה מאוד קל לחשוב על דיכוי האישה על ידי הגברים ועל ידי החברה.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים מוסדות המדינה והממשלות לא חושבים עד כמה הם תורמים לדיכוי הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל מה שאנחנו יכולות לעשות.

עאידה תומא סלימאן: .

עאידה תומא סלימאן: כל מה שאנחנו יכולות לעשות בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: תהיו בטוחות, שהקול הזה כן יגיע לאן שהוא צריך להגיע, אני למעשה אגיע עם הקול הזה לשר התחבורה, אל שר הפנים, וכן יגיע לשר החינוך, לכל האנשים שאמורים לספק את השירותים הללו לאזרחים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: אתם אזרחי מדינה, וזכותכם לקבל את הדברים הללו, אני חושבת שנכון שהסוגיה שלכם נמצאת כבר בבית משפט הגבוה, והוא זה שיחליט, כולי תקווה שיקבלו החלטה בכיוון הנכון ושלא יהיו יותר הריסות בתים, אבל אתם צריכים לדעת דבר אחד: אתם לא לבד, נכון שאני נמצאת פה היום מטעם וועדה של הכנסת אבל אני חושבת שזה היה מאוד חשוב שנגיע בתור וועדה של הכנסת כי גם עאידה, חברת הכנסת מטעם הרשימה המשותפת יודעת מה העניין של אום אלחיראן ויודעת מה הן בעיות הנשים בנגב, אבל גם חשוב שהגוף הממלכתי שנקרא הוועדה לקידום מעמד האשה ידון בעניינים הללו, ושאני אוכל מהבמה הזו שניתנה לי כיו"ר הוועדה הזו, לפנות אל האנשים שאמורים להיות אמונים על ....

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלפעמים זה מאוד קשה לכם, אתם מרגישים שהאנשים באים ואתם מדברים ומדברים ומשתפים, ואז הם הולכים הביתה ואתם אלה שנשארים במציאות הזו, ברצוני להגיד לכם דבר אחד, נכון שאולי אני לא יכולה לעבור לגור באום אלחיראן כדי להיות איתכם, אבל אני איתכם באמצעות זה שאני אבצע את עבודתי שם באופן נכון, ולדבר בקול שלכם שם באופן נכון.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<רפאת אבועאיש: (אומר דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) הם רוצים שהאישה תתפתח ותתקדם, אבל אנחנו רוצים להישאר עם המסורת שלנו והדת שלנו מבחינת לבוש ומכל הבחינות - - -

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לבוש הוא לא המדד למידת הקידמה - - -

<רפאת אבועאיש: (אומר דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) לא, אבל אנחנו רוצים מבחינת לימודים זה מה שאנחנו רוצים שתעזרו לנו להתפתח בו - - -

עאידה תומא סלימאן: היא אומרת שכל הזמן רוצים שאנחנו נתפתח ואנחנו נתפתח כנשים, אז שיעזרו לנו גם בחינוך וגם בתעסוקה להתקדם.

<ראאד אבו אלקיעאן: אז לסיכום ברשותך, חברת הכנסת, הקִדמה באה מתוך האנשים, כפי שהגדירה את זה יפה רפאת, אבל תוך כדי אמצעים ואנחנו צריכים את האמצעים האלה.

<ראאד אבו אלקיעאן: לא יכול להיות שמדינה, שמתיימרת להיות מדינה דמוקרטית, עושה למיעוט או לאזרחיה מה שהיא עושה היום.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה עוול, זה לא נתפס בתת מודע, אף אחד לא יכול לקבל את זה, אף אחד לא יכול להרשות לעצמו לשמוע את זה, שמשה כן מגיע לו לגור פה בחיראן, במקום אום אל חיראן, למחוק את מוסא, בן 96, ולהביא את משה במקומו.

<ראאד אבו אלקיעאן: אני מפנה את זה אלייך אישית כי את - - -

עאידה תומא סלימאן: ראאד, תרשה לי בבקשה, החברה הם פקידים, אתה תדבר אלי, אני זו שמקבלת את ההחלטות ולא הם, הן פקידות מלוות אותנו, והן עשו את כל הדרך כדי לשמוע את - - -

<ראאד אבו אלקיעאן: אני מפנה את האמירה שלי אלייך כי את יודעת מה התפקיד שלך במגזר הערבי ובכנסת.

<ראאד אבו אלקיעאן: את יודעת אותו היטב.

<ראאד אבו אלקיעאן: היא צריכה לפנות לאמא שלה ולאבא שלה ולאח שלה ולחבר שלה או לדודה שלה ולעם היהודי, בגלל זה אני מפנה את זה אלייך, לעם היהודי, כדי להשמיע את הקול ולהגיד לו שיש אפליה ואפליה ואפליה.

<ראאד אבו אלקיעאן: לא יכול להיות שיעקב יבוא ויגור פה ויש לו רשות לגור פה ואני, אחרי 60 שנה, אחרי ששרדתי והקאנו דם והקאנו את הנשמה על מנת לבנות את הכפר, אין לנו סמכות או רשות לגור פה כאזרחי המדינה שמתיימרת להיות, עוד פעם, דמוקרטית, מפותחת, מתקדמת.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה אחד הדברים.

<ראאד אבו אלקיעאן: הדבר השני שאני רוצה מכם.

<ראאד אבו אלקיעאן: היוזמה מבורכת והיוזמה שלך מבורכת ואנחנו מברכים על היוזמה הזאת, אבל אני רוצה שאת, יחד עם כל הפורום שאיתך, תבקרו את הנשים לבד ולקחת אחד מהוועד, הוועד מיוצג על ידי אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש הן בוועד, אחת מהוועד, תתאמו איתם ותבקרו.

<ראאד אבו אלקיעאן: זה ועד נשים.

<ראאד אבו אלקיעאן: תבקרו אותם כל הזמן, תשבו, תדברו, תעשו עוד מפגשים, לא רק המפגש הזה ובזה נגמר המאבק ובזה נגמר השיח.

<ראאד אבו אלקיעאן: העשייה שלנו, אני רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בערבית, להלן התרגום החופשי) ראאד, אם היית לפעמים מקשיב מעט לפני שאתה מדבר.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי לפניך וסיכמתי את המפגש, הבטחתי לנשים שהקול שלהן יישמע, והבטחתי להן שהוא יועלה, אם אני אגיד שאוכל להגיע בכל יום, אז אני אשקר לכם,אני לא התרגלתי, תשמע אותי עד הסוף, אני יודעת שהלב שלך בוער מבפנים, ואני יודעת שאתה "שרוף", אבל אני חושבת שמשם אני יכולה לעשות יותר מאשר להגיע לכאן ונספר סיפורים, ואני יודעת שלפעמים אני צריכה להגיע כדי להקשיב לכאב שלכם ושאוכל להגן עליכם משם, אבל בואו נעשה את הדבר הזה באיזון הנכון.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה שלכם היא גם שלי, והדאגה שלכם היא לא רק של הנשים, היא הדאגה של אום אלחיראן, והרשימה המשותפת כן דואגת לאום אלחיראן, אבל אני חייבת כרגע לנעול את הישיבה כי אנחנו חייבים לצאת בגלל שיש סידורים לרכב שהביא אותנו לכאן, ויש מישהו שממתין לי באמצע הדרך כדי לקחת אותי צפונה, אבל אני רוצה להגיד לכם דבר אחד, אני מאוד מעריכה שנפתחתם בפני וסיפרתם לי את דאגותיכם, ואתם כרגע הטלתם עליי עוד יותר אחריות, זה לא שאני באה ללא כל אחריות, אני באתי כי אני יודעת שיש פה סוגיה שאני צריכה לשאת, ואתם עכשיו הטלתם עלי את האחריות עוד יותר.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, רבה, הישיבה נעולה.