ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 31, 2015-07-28 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מכינים היום לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5) (השעיית מרוץ תקופת ההתיישנות), התשע"ה-2015.

ניסן סלומינסקי: מאחר ורק לפני כשבוע הכנו את הצעת החוק לקריאה ראשונה, כולנו עוד בקיאים בנושא.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שיש רצון להבהיר משהו מצד היועצים המשפטיים של משרד הכלכלה.

<דבורה ספיר אליעזר: שלום וברכה.

<דבורה ספיר אליעזר: בשבוע שעבר הנציג שהיה כאן שאל כיצד זה יחול על יחסי המרות בהם יחסי עבודה.

<דבורה ספיר אליעזר: לאחר שקראנו את הנוסח שעבר בקריאה ראשונה, אנחנו מבינים שלא בהכרח לפי הנוסח הקיים היום, זה חל בכל מסגרת של יחסי מרות.

<דבורה ספיר אליעזר: כלומר, צריכה להתקיים העילה שבגינה מושהית ההתיישנות כדי שזה יתקיים.

<דבורה ספיר אליעזר: לפי מיטב הבנתנו מהנוסח שקיים כאן, רק במקרה שאכן הייתה התנהגות פסולה מטעמו של המעסיק, לפי הנוסח שקיים כאן בית הדין לעבודה ישהה את ההתיישנות.

<דבורה ספיר אליעזר: זה לא שונה ממקרים בהם פסק בית הדין בעניינו של סעיף 8 לחוק, שבעצם בחן את הנסיבות של התובע ובחן האם אכן היה מקום להשעות את תקופת ההתיישנות ואם לא.

<דבורה ספיר אליעזר: לכן אנחנו כן יכולים לחיות עם הנוסח הזה.

<דבורה ספיר אליעזר: יחד עם זאת יש טענות של המעסיקים שבגין הזמן הקצר שעבר בין הקריאה הראשונה לבין ההכנה לקריאה שנייה שלישית, לא יכלו לבחון לעומק.

<דבורה ספיר אליעזר: נציגי המעסיקים נמצאים כאן להביע את החששות שלהם.

<סיגל סודאי: לשכת המסחר.

<סיגל סודאי: כפי שדבי אמרה, אכן לא היה לנו זמן לבחון את העניין הזה.

<סיגל סודאי: אני רוצה להתחיל ולומר שאין כאן בכלל מחלוקת שכל התנהגות פסולה כשלעצמה, מבחינתנו אין לנו שום כוונה להגן עליה.

<סיגל סודאי: החשש שלנו הוא שהנוסח של החוק יכול להתפרש גם ברמה הסובייקטיבית של העובד.

<סיגל סודאי: כל יחסי עובד-מעסיק כשלעצמם, יש בהם יחסי מרות כי במהות שלהם הם כאלה.

<סיגל סודאי: אז תמיד יכול להיות חשש של עובד שהוא יכול להיות מאוים.

<סיגל סודאי: אם אני מזמנת אותו לשיחת משמעת, הוא עושה משהו לא בסדר, הוא יכול סובייקטיבית לחוש את התחושה הזאת שהוא תחת איום.

<סיגל סודאי: לכן החשש שלי מביטול של דיני ההתיישנות בכלל ביחסי עובד-מעסיק, מעצם מהותם של היחסים של עובד ומעסיק.

<סיגל סודאי: לכן מאוד חשוב לנו להבהיר שצריכה להיות התנהגות פוזיטיבית שהיא פסולה כאשר המבחן הוא אובייקטיבי ולא סובייקטיבי.

מיכל רוזין: לא פעילות פוזיטיבית אלא פעילות אקטיבית.

<סיגל סודאי: כן.

ניסן סלומינסקי: ההבהרה שנאמרה בתחילת הישיבה עונה לבקשה שלכם?

<סיגל סודאי: עונה, כן, אבל חשוב לי שהדברים האלה ייאמרו.

<סיגל סודאי: אני אומרת שהמבחן צריך להיות מבחן שהוא אובייקטיבי.

ניסן סלומינסקי: בישיבה הקודמת דובר וזה בסדר שהיה זמן קצר בין הישיבה ההיא לישיבה הזאת, אבל גם הייתה ישיבה קודמת בה יכולתם לעיין בזה.

ניסן סלומינסקי: מאחר ואנחנו שאלנו את השאלה שאת שואלת וקיבלנו היום הבהרה מסודרת גם מהיועץ המשפטי שלנו אלעזר שאכן החוק הזה לא משמעותו שעצם זה שיש עובד ומעביד, כאילו כבר יש איום אלא צריך להיות משהו אקטיבי.

ניסן סלומינסקי: אם כך הם מבינים את החוק, ממילא זה עונה על הדברים וגם הדברים נרשמו בפרוטוקול כך שבמידה ויהיה צורך, יש את הפרוטוקול בו מופיעים הדברים.

<סיגל סודאי: עוד הערה בבקשה אדוני, גם לגבי הנוסח.

<סיגל סודאי: המרכיב כאן של אחת החלופות הוא מטעה ביודעין.

<ליאת קליין: הוסכם שזה יישאר ביודעין.

<סיגל סודאי: אני לא מדברת על זה.

<סיגל סודאי: אני מדברת על סעיף 8, מה היחס בין ההטעיה ביודעין לסעיף 8.

<סיגל סודאי: הרי סעיף 8 גם מדבר על עובדות שנעלמו מהתובע וגם בזהירות סבירה הוא לא יכול היה לדעת אותן.

<סיגל סודאי: מה ההבדל כאן?

אלעזר שטרן: בדיון הקודם הסברנו את ההבדלים בין סעיף 8 לסעיף 7.

אלעזר שטרן: לסעיף 8 יש מבחן אובייקטיבי של ידע או היה עליו לדעת ואז בעצם מספיקה הידיעה בכוח, שהיית צריך לדעת בשביל שמרוץ ההתיישנות יתחיל.

אלעזר שטרן: לעומת זאת, כאן, בסעיף הזה, רק ידיעה סובייקטיבית של התובע תתחיל את מרוץ ההתיישנות, בשונה מסעיף 8.

<סיגל סודאי: זה למעשה מבטל.

אלעזר שטרן: לא מבטל שום דבר.

<סיגל סודאי: איפה הגבול כאן?

אלעזר שטרן: נתבע שמטעה ביודעין, שיש לו מודעות לעובדה שהוא מטעה את הצד השני.

<סיגל סודאי: אם הוא ידע, בזמן את הוא ידע שמטעים אותו.

<ליאת קליין: מי ידע?

<ליאת קליין: הטעו אותו.

<ליאת קליין: הוא צריך להוכיח שהטעו אותו.

<ליאת קליין: שמישהו נתן לו מידע לא נכון.

אלעזר שטרן: אני אבהיר שוב.

אלעזר שטרן: אולי לא הסברתי טוב.

אלעזר שטרן: כדי שמרוץ ההתיישנות יתחיל, צריך שהתובע ידע את העובדות המהוות את עילות התובענה.

אלעזר שטרן: אם הטעו אותו, הוא לא ידע.

אלעזר שטרן: ברגע שהוא מתוודע, באותו רגע שנודע לו שהטעו אותו, בדיוק כמו שיש היום את עילת התרמית.

<ליאת קליין: סעיף 8 רחב יותר.

אלעזר שטרן: הוא רחב יותר מעילת התרמית אבל באותה קונספציה כמו שפורשה עילת התרמית.

אלעזר שטרן: ברגע שאני יודע שרימו אותי, באותו רגע מתחיל מרוץ ההתיישנות.

<סיגל סודאי: אני למעשה לא מטילה אחריות לבדוק אפילו אם הבדיקה היא בדיקה מאוד פשוטה כדי לדעת את העובדות.

אלעזר שטרן: נכון, מסיבה פשוטה, כי כאן יש צד שני.

אלעזר שטרן: זה שונה ממצב שבו הוא הטעה את עצמו, הוא טעה, ואז אני אומר, טוב, כשאתה טועה בעצמך, יש עליך איזושהי חובת זהירות – אולי זה המושג המדויק אבל נניח איזושהי חובת זהירות – לבדוק ולבחון.

אלעזר שטרן: כשמישהו מטעה אותך, זה משהו אחר.

מיכל רוזין: אתה לא יכול לדעת שהטעו אותך או שהעלילו.

אלעזר שטרן: אני לא מצפה ממישהו שילך ויבדוק אולי מישהו מטעה אותו, שכל היום יסתובב במחשבה שאולי מישהו מטעה אותו והוא צריך לבדוק.

אלעזר שטרן: אלה שני דברים שונים.

<סיגל סודאי: החשש שלי הוא מפני אי גילוי ביודעין.

<סיגל סודאי: זה מעשה במחדל וזה בעייתי.

<סיגל סודאי: באינטראקציות אין סופיות תמיד יכולים להיות מצבים של אי גילוי.

<סיגל סודאי: זה נראה לי מופשט.

אלעזר שטרן: אין כאן שום דבר מופשט.

מיכל רוזין: ההפך.

מיכל רוזין: ההתעקשות לשים את המילה ביודעין הייתה מכיוון שלא רצינו לעשות את זה מופשט ולהגיע למצבים של רשלנות למשל אלא במודע.

מיכל רוזין: למשל, דוגמה שהייתה כאן בישיבה שעברה.

מיכל רוזין: בית חולים למשל.

מיכל רוזין: אני יכולה לתת את הדוגמה הזאת

אלעזר שטרן: ודאי.

מיכל רוזין: תן אותה.

אלעזר שטרן: אם מבית חולים מבקשים מידע רפואי או רשומות רפואיות והוא לא נותן אותן, בידיעה הוא לא נותן אותן, הוא יודע שיש לו עוד חומר והוא מחליט לא לתת אותו – זאת הטעיה ביודעין.

אלעזר שטרן: זה לא מצב שיש לי מידע או שחשבתי שנתתי את כל המידע שיש אצלי ולא ידעתי שיש עוד איזו מחלקה, פשוט לא ידעתי.

אלעזר שטרן: זה לא נכנס לשם.

אלעזר שטרן: רק אם אני יודע ולא נותן.

<סיגל סודאי: ביודעין, בכוונה כדי לגרום לו.

אלעזר שטרן: כוונה זה לא ביודעין.

<ליאת קליין: זאת לא כוונה.

<ליאת קליין: זה במודעות.

<סיגל סודאי: לא תמיד יש כאן כוונה.

<ליאת קליין: אבל הוא מודע לזה שהוא מטעה.

אלעזר שטרן: כוונה זה יסוד נפשי.

<ליאת קליין: מי שמודע לזה שהוא מטעה, זאת עילה.

אלעזר שטרן: כוונה היא יסוד נפשי שהוא שלב אחד הלאה.

אלעזר שטרן: מדרגה אחת נוספת.

אלעזר שטרן: שוב, זה גם נאמר בדיון הקודם.

אלעזר שטרן: ההטעיה ביודעין בולעת את מה שהיום עילת התרמית וההונאה כי עילת התרמית וההונאה כוללת גם מודעות לעובדה שאתה מרמה מישהו וגם כוונה, רצון, יסוד נפשי חפצי להטעות.

<סיגל סודאי: לזה אני מתכוונת.

אלעזר שטרן: אבל כאן לא מדובר על זה.

אלעזר שטרן: מדובר על ידיעה, גם בלי יסוד הכוונה.

<ליאת קליין: זה הרבה יותר רחב.

<ליאת קליין: גם אין כוונה זדונית.

אלעזר שטרן: הרבה יותר רחב.

<ליאת קליין: מישהו יודע שהוא מטעה ועל בסיס זה מישהו לא הגיש תלונה.

<סיגל סודאי: אבל יש דרגה אחת שהיא הונאה.

<סיגל סודאי: (היו"ר מיכל רוזין)

מיכל רוזין: לא מעמידים אותו לדין על כך.

מיכל רוזין: אנחנו מאפשרים לתובע להגיש תביעה במועד מאוחר יותר.

מיכל רוזין: זה לא אומר שאוטומטית הוא מורשע.

מיכל רוזין: זה אומר שאותו תובע לא לן על זכויותיו, הוא לא השתהה מכיוון שלא היה לו נוח כי הוא היה עסוק בענייניו הפרטיים אלא הוא לא הגיש תלונה מכיוון שהטעו אותו ביודעין.

מיכל רוזין: את לא מעמידה אותו לדין על ההטעיה ביודעין אלא את מעמידה אותו לדין על המעשה שהוא עשה.

<ליאת קליין: זה בדיוק העניין של חוטא נשכר.

<ליאת קליין: אי אפשר שאותו אדם בגלל שהוא הטעה ביודעין, הוא ייהנה מזה שיש התיישנות.

<סיגל סודאי: גם עובד בזהירות סבירה, אם הוא היה יכול לדעת את העובדות האלה, אם היה ביודעין.

<ליאת קליין: אנחנו מדברים כאן על הצד השני.

<ליאת קליין: להפך.

<ליאת קליין: סעיף 8 מדבר רק על מישהו שלא ידע.

<סיגל סודאי: אותו תובע פוטנציאלי נערך ויודע שהטעו אותו.

<סיגל סודאי: הוא כבר יודע את זה.

<סיגל סודאי: הוא כבר קלט שהטעו אותו.

מיכל רוזין: אם הוא יודע, ההתיישנות מתחילה.

<ליאת קליין: אנחנו מדברים על הזמן שהטעו אותו.

<סיגל סודאי: אבל הוא משהה את זה.

<סיגל סודאי: הוא לא יודע.

<ליאת קליין: הוא צריך להוכיח.

<סיגל סודאי: יש לי בעיה עם זה.

מיכל רוזין: זה בדיוק העניין.

מיכל רוזין: מרוץ ההתיישנות מושהה כל עוד - זה המבחן הסובייקטיבי של סעיף 7, אם אני מפרשת אותו - הוא לא ידע שהטעו אותו.

מיכל רוזין: מהרגע שהוא ידע שהטעו אותו, הוא כבר לן על זכויותיו אם הוא לא מגיש תביעה.

<סיגל סודאי: אני לא יודעת.

מיכל רוזין: מי לא יודעת?

<ליאת קליין: יש בית משפט.

מיכל רוזין: את שהטעית ביודעין לא יודעת או את שרוצה להגיש תלונה לא יודעת?

<ליאת קליין: בבית משפט צריך להוכיח את זה.

מיכל רוזין: רגע.

מיכל רוזין: אני מנסה להבין מה היא לא מבינה.

<סיגל סודאי: התובע, יש הקלה לגביו גם ברמה הזאת שהוא לא חייב בכלל לבדוק את העניין, שגם זה נראה לי בעייתי, גם אם בזהירות סבירה.

<ליאת קליין: מה הוא צריך לבדוק?

<סיגל סודאי: הוא צריך לבדוק אם יש הטעיה.

<קריאה: תטעני להתיישנות ואז התובע יהיה צריך להחיל את זה.

אלעזר שטרן: אני אומר לך שני דברים.

אלעזר שטרן: ראשית, כמו שאמרה כאן הגברת, נטל ההוכחה בשלב הזה הוא נטל ההוכחה על התובע כי ברגע שהנתבע טען טענת התיישנות ולכאורה בית המשפט רואה ששבע השנים עברו, עכשיו התובע רוצה לטעון שיש כאן עילת השעיה, עליך נטל ההוכחה.

אלעזר שטרן: אתה צריך להוכיח שהטעו אותך.

<קריאה: ביודעין.

אלעזר שטרן: ביודעין.

אלעזר שטרן: זה לא נטל קל.

מיכל רוזין: זה לא מבחן קל.

אלעזר שטרן: הדבר השני שאני רוצה לומר.

אלעזר שטרן: תחשבי באנלוגיה להבחנה בין טעות והטעיה בדיני חוזים.

אלעזר שטרן: כמו שכאשר יש לי טעות אני יכול לבטל את החוזה, צריך נסיבות יותר קשות לבטל את החוזה אבל כשמטעים אותי, מקלים עלי את האפשרות לבטל את החוזה מאותה סיבה כי ברגע שמישהו אחר בצורה מודעת גורם לי לא להגיש את התביעה, אז כן, מקלים עלי.

אלעזר שטרן: לא מצפים ממני אני אלך ואבדוק בזהירות סבירה אלא מצפים שתהיה לי ידיעה סובייקטיבית.

אלעזר שטרן: אחד הרציונאלים של ההתיישנות הוא שהתובע ישן על זכויותיו וזה יוצר מצג של ויתור אבל אם הוא לא ישן על זכויותיו כי הוא לא ידע ולא סתם הוא לא ידע אלא הוא לא ידע כי הנתבע הטעה אותו והוא ידע שהוא הטעה אותו, אין הצדקה וזאת התנהגות פסולה.

אלעזר שטרן: אין הצדקה שבגלל שאתה הטעית בן אדם וידעת שהטעית את הבן אדם, אתה עכשיו תבוא ותאמר למה לא בדקת, למה לא בזהירות סבירה הלכת לחפש?

אלעזר שטרן: אל תטעה אותו, הוא לא יגיע למצב כזה.

<איה דביר: אני עוסקת בדיני עבודה.

<איה דביר: בשיחה לקראת הדיון עם אלעזר התחדד משהו נוסף והוא קשור לשאלה שהעלתה חברתי ממשרד הכלכלה והעלתה נציגת המעסיקים.

<איה דביר: קודם כל, הסטטוס של יחסי עבודה שהם סטטוס של יחסי מרות, לא נכנסים ככלל ובאופן רחב לתוך הסעיף הזה.

<איה דביר: זה משהו שהיה בדברי ההסבר בקריאה הטרומית והשתנה עכשיו, וזה נכון משום שאין בהם רכיב פסול.

<איה דביר: זה מאפיין של דפוסי יחסים מסוימים במשק, יש את זה ביחסי עבודה, ביחסי לימודים, והמרות עצמה איננה בגדר מעשה שמבטל את כל תקופת ההתיישנות.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: זאת לא הייתה הכוונה.

<איה דביר: חשוב שייאמר בצורה ברורה לפרוטוקול.

<איה דביר: מחפשים איזשהו דבר מה נוסף של איום, ניצול מרות, בצורה שתמנע מהצד השני בירור של המידע.

<איה דביר: חלק מחוסר הבהירות שמאוד מטריד את סיגל, אם אני מבינה נכון, זה שבתוך יחסי העבודה המודעות וההסכמה לעתים מטושטשים במידה מסוימת והרבה פעמים אלה שאלות שהן בעלות אופי משפטי, כמו השאלה של תחולת חוקים מסוימים, הסטטוס וההסדרה של מעמד העובד בתוך יחסי העבודה בהקשר הזה.

<איה דביר: אלה שאלות שנתונות לפרשנות.

<איה דביר: אני גם לא חושבת שיש בהן בהכרח תשובות של שחור ולבן שאפשר באופן בינארי לתת אותן בתחילת היחסים.

<איה דביר: היועץ המשפטי של הוועדה חידד והסביר לי בתחילת הדיון, וחשוב שזה ייאמר לפרוטוקול, שהמדובר בטעות שבעובדות ולא בטעויות משפטיות.

<איה דביר: זאת אומרת, מקום שמתעוררת בתוך יחסי העבודה – אני סתם נותנת דוגמה – שאלה של תחולת חוק שעות עבודה ומנוחה ליחסים, האם היחסים בתוך החוק וכפופים לו או מחוצה לו.

<איה דביר: זאת שאלה משפטית.

<איה דביר: היא גם נגזרת מבדיקה עובדתית אבל היא גם שאלה משפטית שצריך לפרט ולפענח.

<איה דביר: אם המעסיק טוען לדוגמה שחוק שעות עבודה ומנוחה איננו חל והעובד רוצה לטעון שהוא דווקא כן חל, זאת לא תהיה סיטואציה של הטעיה, זה שבתוך החוזה כתוב שחוק שעות עבודה ומנוחה אינו חל.

<איה דביר: אם רוצים להתווכח על השאלה המשפטית הזאת, אפשר להתווכח עליה וגם אם בסוף הוויכוח יצא ויוכרע שכן חל החוק, עדיין זה יהיה בתוך תקופת ההתיישנות הרגילה.

<איה דביר: רק בסיטואציה בה לדוגמה מעסיק אומר לעובדו שאני משלם לך את ההפרשות שמגיעות לך כדין ובפועל אינו עושה זאת, רק בסיטואציה מהסוג הזה ייפתח מרוץ ההתיישנות לפי סעיף 7.

<איה דביר: זאת ההבנה שלנו.

אלעזר שטרן: נכון, וזה בהתאם לפרשנות של איך בית המשפט פירש בפסיקה את סעיף 8 הנוכחי.

אלעזר שטרן: הוא אמר שהעובדות המהוות את עילת התובענה, אלה עובדות ולא דין.

אלעזר שטרן: אם הדין אומר משהו מסוים ואתה טעית לגבי הדין, זה לא נכנס לשם.

אלעזר שטרן: (היו"ר ניסן סלומינסקי)

ניסן סלומינסקי: אני לא מצליח להבין.

ניסן סלומינסקי: נתתי לך את ההזדמנות לנהל את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: את יכולה לקיים הצבעה.

מיכל רוזין: תראה איזה שקט.

מיכל רוזין: כולם מסכימים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזכינו להצבעה.

מיכל רוזין: אני אוהבת לעשות את הדברים בהסכמה, בשותפות ולא בכפייה.

ניסן סלומינסקי: את יודעת שכמעט כל החוקים כאן עברו בהסכמה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה הכיוון החדש של מרצ, שהיא מחפשת נתיבים.

ניסן סלומינסקי: בפרט אחרי ט' באב כשראינו מה גרם לחורבן, ריב אחים ושנאה, ולכן אנחנו הולכים לעשות עכשיו בדיוק ההפך.

<מיכל וקסמן חילי: התאחדות התעשיינים.

<מיכל וקסמן חילי: אם יורשה לי לומר כמה דברים לגבי הניסוח של ההוראה.

<מיכל וקסמן חילי: כמו שאנחנו רואים את הדברים, התנאים כאן הם לא מצטברים.

<מיכל וקסמן חילי: יש כאן מטעה ביודעין את התובע, מפעיל נגדו כוח, מאיים עליו או מנצל את מצוקתו.

<מיכל וקסמן חילי: זאת אומרת, מטעה ביודעין, על זה דיברנו וגם על ההגדרה של הטעיה אבל מפעיל נגדו כוח ומאיים עליו, אם אין כאן איזושהי מטרה או כוונה, זאת בהחלט יכולה להיות סיטואציה שיכולה להתלבש על יחסי עובד-מעביד באשר הם.

<מיכל וקסמן חילי: משום שבכל מערכת יחסי עובד-מעביד - - -

מיכל רוזין: יש הפעלת כוח, לחץ ואיום?

ניסן סלומינסקי: אם המעביד מאיים עליו במפורש, על העובד, זה נקרא הפעלת כוח.

ניסן סלומינסקי: עצם זה שיש יחסים בין עובד למעביד, זה לא נקרא איום ולא הפעלת כוח.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מקווים שתמיד העובד והמעביד עובדים והאינטרס של המעביד הוא שהעובד יהיה מרוצה ושמח.

ניסן סלומינסקי: זה שיש מערכת של יחסי עובד ומעביד, זאת לא עילה וזה לא האיום עליו מדובר.

ניסן סלומינסקי: אבל אם בפועל הוא איים עליו, זה בהחלט כן אבל זה לא רק בין עובד למעביד.

<מיכל וקסמן חילי: אם כולם מבינים את זה כך, זה בסדר.

<מיכל וקסמן חילי: השאלה היא כאשר זה יגיע לבתי המשפט, איך יפרשו את זה שם.

מיכל רוזין: אני בטוחה שיפרשו נכון.

ניסן סלומינסקי: הם יבינו, ואם לא, יישלף הפרוטוקול של המחוקק ואני מקווה שבמערכת שאנחנו רוצים לבנות, בין המערכת השופטת לבין המערכת המחוקקת, היחסים יהיו כאלה שכאשר יראו את הפרוטוקול ויבינו מה המחוקק התכוון, בוודאי שלא יעלה על הדעת שהשופט יפסוק אחרת מכפי שהמחוקק התכוון אליו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלפעמים הוא מתבלבל מי המחוקק ומי לא, אבל אני מקווה שלא.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: לא אמרנו כלום וזה בטח לא נרשם בפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: בפרוטוקול לא רואים את החיוך שמחייכים אלא הכול יבש.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שניגש להצבעה.

<סיגל סודאי: עוד משהו באמת אחרון.

<סיגל סודאי: לחדד את זה.

<סיגל סודאי: שיחות משמעת ואזהרה הם חלק אינטגרלי מהעבודה, מההתנהלות הרגילה העסקית.

<סיגל סודאי: שיחות משמעת ואזהרה.

מיכל רוזין: אם הוא לא אומר לו שאם אתה תדרוש את זה או תגיש נגדי תלונה או משהו כזה, אני אפטר אותך או אני אפטר את הבן שלך או אני אעשה לך ככה וככה – ברור שזה חלק.

<ליאת קליין: שוב, נטל ההוכחה להוכיח עליו שזה היה איום שנועד לגרום לו להשעות את התלונה.

<ליאת קליין: הוא יצטרך להוכיח.

ניסן סלומינסקי: שיחת משמעת.

ניסן סלומינסקי: בכל מוסד מכובד ובכל גוף מכובד הדבר הזה קיים וזה ממש לא איום אלא בדיוק ההפך.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל שיחת המשמעת נועדה כדי שהעובד שחושבים שהוא לא מתפקד טוב או לא מגיע, יחזור לעבודה תקינה.

<סיגל סודאי: אומרים לו שאם הוא לא יחזור לעבודה תקינה, יאלצו לפטר אותו.

<סיגל סודאי: אני רוצה שיהיה ברור שזה לא נחשב לאיום.

<ליאת קליין: תלוי בסיטואציה.

<סיגל סודאי: מה זה תלוי בסיטואציה?

<ליאת קליין: הוא יודע שמישהי הולכת להתלונן עליו נגיד על הטרדה מינית ועכשיו הוא מתחיל לאיים עליה בשיחות משמעת חוזרות והיא תוכיח לבית המשפט שהיה כאן איום.

<ליאת קליין: היא צריכה להוכיח.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי.

מיכל רוזין: אם את יכולה להוכיח התנכלות.

<ליאת קליין: בדיוק.

<ליאת קליין: כמו התנכלות.

מיכל רוזין: אבל את צריכה להוכיח את זה.

ניסן סלומינסקי: אם העובד לא מגיע לעבודה פעמים רבות או שעושה עבודות נוספות בזמן העבודה, אומרים לו שאם הוא ימשיך כך יפטרו אותו, זה בסדר גמור.

מיכל רוזין: זה לא איום.

ניסן סלומינסקי: כך צריך להיות.

<סיגל סודאי: ברור, אבל אני רוצה שיהיה ברור.

מיכל רוזין: אם מתנכלים לעובד כיוון שחוששים שהוא הולך לחשוף איזו שחיתות למשל או שהוא הולך לחשוף הטרדה מינית או דברים כאלה ומתנכלים לו באופן מכוון.

ניסן סלומינסקי: צריך גם את השכל הישר של השופט.

מיכל רוזין: לדעתי נטל ההוכחה בסוף יהיה על התובע שיצטרך להוכיח למה הוא ישן על זכויותיו.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אחרי שבשבוע שעבר הכנו לקריאה ראשונה, עכשיו אנחנו בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: אני מציע לאשר את הצעת חוק ההתיישנות (תיקון מס' 5) (השעיית מרוץ תקופת ההתיישנות), התשע"ה-2015 לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: מי בעד?

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק אושרה פה אחד לקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: בהצלחה.

מיכל רוזין: תודה רבה לכולם.

אלעזר שטרן: אני אקריא את הנוסח.

אלעזר שטרן: קראנו אותו בקריאה ראשונה ואלה דברים ידועים.

אלעזר שטרן: החלפת סעיף 7 בחוק ההתיישנות, התשי"ח-1958, במקום סעיף 7 יבוא: "7.

אלעזר שטרן: השעיית מרוץ תקופת ההתיישנות עקב התנהגות פסולה של הנתבע מרוץ תקופת ההתיישנות של תביעה יושעה כל עוד נמנע התובע מלהגיש תובענה בשל כך שהנתבע, או מי מטעמו, מטעה ביודעין את התובע, מפעיל נגדו כוח, מאיים עליו או מנצל את מצוקתו.

אלעזר שטרן: לעניין זה, "הטעיה" – לרבות בדרך של אי גילוי ביודעין של עובדה מהעובדות המהוות את עילת התובענה".

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.