הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 10, 2015-07-20 11:30

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפתח את הוועדה לזכיות הילד.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה תעסוק היום בתכנים פוגעניים לילדים ברשתות הטלוויזיה, אבל אני רוצה לתת איזו שהיא מסגרת קצת יותר רחבה לדיון.

יפעת שאשא ביטון: ממסמך שקיבלנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, ראינו שההתייחסות לתכנים בטלוויזיה והגבלתם, בעיקר נוגעת לסימון של תכניות לפי התאמתן לגילאים שונים.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר מעלה בתחילת הדיון את השאלה עד כמה באמת יש אפקטיביות לאותו סימון שמופיע על המסך, כאשר ילד מגיע, צופה בזה והאם זה באמת אומר לו – אופס, זה לילדים מגילאי 8 ומעלה, אז הוא קם והולך, או מגילאי 14 ומעלה והוא קם והולך; ואני מניחה את זה כסימן שאלה שיהיה כאן בחדר.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היותר גדולה, שאני חושבת שלשמה אני זימנתי הדיון, זה לבחון את מידת הפיקוח שיש על התכנים שמשודרים היום, דווקא בתכניות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מעבר לזה שאנחנו צריכים לסמן את ההתאמה של התכניות, מעבר לזה שאני אדבר על זה מאוחר יותר, שיש תכניות שלא צריכות להיות משודרות עד לשעה מסוימת.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אני יודעת שהיום בצורה וולונטרית, מהשעה עשר בלילה ואילך משדרים רק תכניות למבוגרים בחלק מהערוצים, אבל הייתי רוצה לגעת דווקא בתכניות שמיועדות לילדים.

<מיכל גרוס: זה לא וולונטרי.

יפעת שאשא ביטון: זה כללים, אבל זה לא מתקיים בכל הערוצים כפי שזה אמור להתקיים ולכן מבחינתי זה נתון לבחירה או לצורך העניין אין אכיפה של זה, ואם אני טועה, אז אתם כמובן מוזמנים לתקן אותי.

יפעת שאשא ביטון: אני שמה את זה כאן במרכז לדיון ואנחנו נדון גם בזה, ונראה באמת באיזו מידה הערוצים השונים אכן מקיימים את הנוהל הזה, ששידורים פוגעניים אשר לא מתאימים לילדים, משודרים מעשר בלילה ואילך.

יפעת שאשא ביטון: אבל שוב אני רוצה לחדד, השאלה הגדולה באמת מבחינתי בדיון, היא רמת הפיקוח שיש על תכניות הילדים, שמיועדות לילדים בגילאים שונים, ואת זה אני אשמח לשמוע מכם, כדי שאנחנו נוכל אחר כך לראות איך אנחנו מרחיבים את הנושא הזה ולוקחים אותם גם לצעדים אופרטיביים עתידיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל עם רשות השידור ועם מי שמייצג אותה.

<יפעת בן חי שגב: אני לא מייצגת את רשות השידור.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, משרד התקשורת.

<יפעת בן חי שגב: אוקיי.

<יפעת בן חי שגב: שמי ד"ר יפעת בן חי שגב, אני משמשת כיושבת ראש המועצה לשידורי כבלים ולוויין.

<יפעת בן חי שגב: התבקשתי על ידי מנכ"ל משרד התקשורת לייצג גם אותו בדיון הזה.

<יפעת בן חי שגב: הגוף המוסמך במדינת ישראל, קרי – הרגולטור לפיקוח על שידורי ילדים ונוער, זה המועצה לשידורי כבלים ולווין.

<יפעת בן חי שגב: המועצה לשידורי כבלים ולווין אמונה על סט שלם של כללים והוראות, חלקם במסגרת נורמטיבית של חוק, חלקם במסגרת נורמטיבית של תקנות, למשל תקנות לסיווג וסימון, שהן מחייבות מאד, יש להן מעמד של תקנות.

<יפעת בן חי שגב: מי שמתקין את התקנות זה שר התקשורת, בהתייעצות עם המועצה ואנחנו אוכפים אותן ביד רמה ובזרוע נטויה.

יפעת שאשא ביטון: זאת סוגיית הסימון.

<יפעת בן חי שגב: כן.

<יפעת בן חי שגב: את זה חשוב לי לציין בהקשר הזה.

<יפעת בן חי שגב: עכשיו, מעבר לסוגית הסימון, ישנן גם הוראות בחוק, ממש בחוק התקשורת, שמתייחסות לשילובם של תכנים אלימים, של תכנים פוגעניים, תכנים בעלי קונוטציות מיניות וכיוצא באלה, בשידורי הילדים וגם את זה המועצה אוכפת.

<יפעת בן חי שגב: אני רוצה לומר פה כמה דברים עקרוניים, ברשותך, כדי להעמיד איזו שהיא מסגרת לדיון.

<יפעת בן חי שגב: ראשית אני רוצה לברך.

<יפעת בן חי שגב: האמת שרציתי לפתוח ולברך אותך בעצם היוזמה לכנס את הדיון הזה, מפני שאני חושבת שזה נושא שמעבר לחשיבות שלו, שדומה שאין חולק על חשיבותו, הוא אחד הנושאים המטרידים ביותר את כל מי שמגדל ילדים, גידל ילדים – בין אם כסבא וסבתא, בין אם הורים וכיוצא באלה.

<יפעת בן חי שגב: אני רק אסבר את אוזני הנוכחים פה ואשתף אתכם בממצא של סקר שערכה המועצה בראשותי ממש בחודש האחרון, בסוף חודש מאי, שבו עולה ש-84% מהנדגמים - שמהווים מדגם מייצג של מדינת ישראל – סבורים שעל המדינה להגביר את הפיקוח על שידורי הילדים ובמקביל גם סבורים שיש להתקין פיקוח על שידורי טלוויזיה באינטרנט, שזו נקודה שאני אבקש להגיע אליה.

יפעת שאשא ביטון: זו נקודה נוספת שנדון.

<יפעת בן חי שגב: אז מעבר לכך שהנושא הוא חשוב ואין חולק, הנושא הוא נושא מאד מטריד.

<יפעת בן חי שגב: מדוע הוא מטריד?

<יפעת בן חי שגב: כיוון שככל שהטכנולוגיה הולכת ומתפתחת ובאותה נשימה גם ההשפעות שלה והחלחול שלה וההטעמה שלה בקרב קהלים צעירים הולך וגדל, אנחנו מוציאים את עצמנו יותר ויותר במציאות מאד חשופה, שבה השליטה של ההורים, של מערכת החינוך, גם של המערכת האקדמאית – אני יכולה להגיד בכובע האקדמאי שלי – הולכת ופוחתת, עד כדי נעלמת לחלוטין.

<יפעת בן חי שגב: ובעצם אנחנו במועצה עסוקים כרגע בהתמודדות עם האתגר הזה – מה הוא תפקידו של הרגולטור, במציאות שיש בה איזו שהיא התנגדות ממש אוטואימונית לרגולציה, מפני שאנחנו יכולים להתקין תקנות נפלאות בכל מה שנוגע לטלוויזיה, אבל כולנו יודעים, כל היושבים פה, שעיקר הצריכה של ילדים ונוער של תכנים טלוויזיוניים, מתבצעת היום בסמארטפונים.

<יפעת בן חי שגב: כולנו גם יודעים שסמארטפון הוא נחלתם של ילדים בגיל הרך.

<יפעת בן חי שגב: כמעט כל ילד שמגיע לבית הספר, לכיתה א', כבר מצויד בסמארטפון, ופה מסתיימת השליטה של ההורים.

<יפעת בן חי שגב: למיטב ידיעתי גם מערכת החינוך חסרת אונים אל מול התופעה הזאת, ויש פה מציאות חדשה, מאתגרת, שמחייבת חשיבה מחדש.

<יפעת בן חי שגב: בצד של המועצה, אני רוצה לומר מה אנחנו עושים.

<יפעת בן חי שגב: אז ראשית, כבר לפני חצי שנה אנחנו יצאנו בשימוע ציבורי שכותרתו – מיקוד רגולציה על שידורי ילדים ונוער.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו פנינו לכל הגורמים הנוגעים בשוק, בשידורי ילדים, בין אם זה משדרים ובין אם זה מחנכים ובין אם העמותות לסוגיהן, המועצה לשלום הילד וכיוצא באלה, משרד החינוך כמובן – והזמנו אותם להביע את עמדתם, כאשר בדעתנו להתוות כללי רגולציה חדשים שיתמודדו שוב עם המציאות שתיארתי.

<יפעת בן חי שגב: בעזרת השם, בתחילת חודש ספטמבר, אנחנו מתכוונים לייסד שולחן עגול שיהיו שותפים בו נציגי הרגולטורים, נציגי גופי השידור וכל הגורמים הנוגעים בדבר, במטרה למסד קוד אתי משותף לשידורי ילדים.

<יפעת בן חי שגב: לקוד האתי הזה יהיה מעמד מחייב.

<יפעת בן חי שגב: הוא לא יהיה חוק, הוא לא יהיה תקנה, אבל אנחנו מאמינים שחלק מההתאמות שהרגולטור צריך לעשות בעדין הזה, זה השיתוף עם גורמי התעשייה, ואנחנו רואים בגופי השידור – שמרביתם יושבים פה – פרטנרים לדבר הזה.

<יפעת בן חי שגב: אני גם חייבת לומר שברוב המקרים הם מגלים אחריות ציבורית מאד מאד גבוהה.

<יפעת בן חי שגב: אני חייבת לומר את זה לפרוטוקול.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו חושבים שניתן לגייס אותם, את הרצון הטוב, את האחריות הציבורית שלהם, לטובת ניסוח כללים שיחייבו את כל העוסקים בשידורי ילדים.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אבל אם מדובר רק בכללים, בקוד אתי ללא שום יכולת אכיפה, אם אכן אנחנו נוכל לראות שזה מתקיים הלכה למעשה, ואני רוצה לתת לך דוגמא מאד פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני יוצאת מנקודת הנחה שאנחנו כולנו רוצים בטוב ומחפשים את הדרך להגן על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושדת באף אחד שיש לו מניעים אחרים, וזה חשוב שזה ייאמר.

יפעת שאשא ביטון: ומתוך החשיבה המשותפת הזו, אני אתן לך דוגמא פשוטה, של תכניות שמשודרות בשעות לילה מאוחרות, עם תכנים שלא מתאימים לעולם הילדים, אבל הם משודרות בשידורים חוזרים בשעות הבוקר.

יפעת שאשא ביטון: ואז ילד שנשאר בבית חולה, או מכל סיבה שהיא, מדליק טלוויזיה ואופס, מה שההורים שלו ראו אתמול באחת עשרה וחצי בלילה, קופץ לו מול העיניים.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה איך מתמודדים עם זה, שזה עניין שאני מניחה שחשבו עליו או שהוא עלה באיזה שהוא אופן בשיח, והשאלה איך אנחנו מתמודדים עם הסוגיה הזאת.

<יפעת בן חי שגב: אז אני אומר לך מה התפיסה שלנו במועצה.

<יפעת בן חי שגב: אז הזכרת שידורים חוזרים.

<יפעת בן חי שגב: יש תופעה הרבה יותר מטרידה, שזה VOD או ממירים מקליטים.

<יפעת בן חי שגב: הרי מה המשמעות של תקנות סיווג, למשל שמגבילות שידור אחרי עשר בלילה, כשילד יכול להקליט ולצפות בזה גם בשעה שתיים בצהריים, או יכול פשוט להיכנס ל-VOD ולצרוך את זה בבוקר, בחופש הגדול.

<יפעת בן חי שגב: זה בדיוק דוגמא להעדר היכולת שלנו לייצר סביבה סטרילית של שידורים לילדים.

<יפעת בן חי שגב: אני באופן אישי מאמינה ואני אומרת את זה גם בכובע האקדמי שלי, כמי שמתמחה בטלוויזיה, אני מאמינה שאת המודלים אימצו במדינות המערב, זה המודל שאנחנו צריכים לאמץ.

<יפעת בן חי שגב: ומה הוא כולל – הוא כולל ראשית העברת האחריות, שרשור האחריות לתעשייה.

<יפעת בן חי שגב: כן - אנחנו צריכים את שיתוף הפעולה של התעשייה, של כל מי שעוסק בתחום הזה.

<יפעת בן חי שגב: תמיד המילה האחרונה היא של הרגולטור.

<יפעת בן חי שגב: היה ולא יאכפו, היה ולא יעבוד, אין שום בעיה.

<יפעת בן חי שגב: תאמיני לי, זה קל מאד לפתוח הליך בירור וקל מאד לקנוס.

<יפעת בן חי שגב: הם יודעים את זה.

<יפעת בן חי שגב: אני חושבת שלא זו הדרך.

<יפעת בן חי שגב: זה אחד.

<יפעת בן חי שגב: שניים, הדבר היותר משמעותי בתהליך הזה, שלא קורה לצערי במדינת ישראל, זה הנושא של אוריינות תקשורת.

<יפעת בן חי שגב: מפני שבהינתן העובדה שהאחריות יצאה לנו מהידיים כהורים, כמערכת חינוך וכיוצא באלה, המשימה הלאומית שלנו כמדינה היא לצייד את הילדים האלה בכלים ביקורתיים לצריכה של מדיה ולצפייה במדיה.

<יפעת בן חי שגב: זה מתקיים בכל מדינות המערב, זה עוד לא קורה במדינת ישראל.

<יפעת בן חי שגב: מה המשמעות היא?

<יפעת בן חי שגב: המשמעות היא שאנחנו נכנסים למערכת החינוך, החל מכיתה א' וכלה ב-י"ב ומסבירים ומפרשנים ומלמדים איך לצרוך מדיה, מה הסכנות שלה, מה היתרונות שלה – לא הכל מסוכן במדיה – יש לה גם הרבה מאד יתרונות; מה הם הדימויים הרווחים במדיה, מה הם סטריאוטיפים, כיצד להתייחס אליהם וכיוצא באלה, באופן שכל בוגר 12 שנות לימוד במדינת ישראל יעבור את ההכשרה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נכון בדיון הכולל ואני מסכימה איתך לגמרי שיש מקום לאוריינות של צריכת מדיה, אבל בואי נודה, ילדים הם מאד סקרנים והרבה פעמים הם ילכו וינסו לחפש או להגיע לתכנים האלה והשאלה איך אנחנו, כמו שאת אומרת בתעשייה או בעולם המבוגרים, מגוננים עליהם ועוזרים להם, או יותר נכון עוזרים לנו שהם פחות יגיעו לשם.

<יפעת בן חי שגב: אז אנחנו מגוננים עליהם רק אם ההורים שלהם חושבים שהם צריכים ורוצים להשקיע בכך את האנרגיות והמשאבים לגונן, מפני שהיום, בכל בית שמחובר לכבלים ולווין – ואנחנו מדברים על 80% ממשקי הבית – יש מה שנקרא קוד בקרת הורים.

<יפעת בן חי שגב: ואנחנו כמועצה גם מפרסמים את קיומו של הקוד.

<יפעת בן חי שגב: הורה יכול להחליט שהוא חוסם ערוצים, שהוא חוסם תכניות, שהוא מתכנת את זה לפי שעות ולא מאפשר צפייה.

<יפעת בן חי שגב: פה נדרשת מעורבות הורית.

<יפעת בן חי שגב: אגב, חלק מאוריינות תקשורת, מהפרויקט הגדול הזה, זה גם האחריות ההורית.

יפעת שאשא ביטון: אחריות הורית, ללא כל ספק.

<יפעת בן חי שגב: אני אומרת, תראי, מדינת ישראל עוד לא עשתה, היא עוד לא הפנימה את המעבר, את ההתאמה הזאת לסביבת השידור החדשה.

<יפעת בן חי שגב: אחד הדברים שמאד מטרידים אותנו למשל, זו העובדה שישנם משדרים חדשים שמשדרים טלוויזיה מעל גבי האינטרנט והם לחלוטין לא כפופים לשום רגולציה, לשום חוק ויכולים לעשות ככל העולה על רוחם.

<יפעת בן חי שגב: ופה, את יודעת, אתם יושבים פה כבית המחוקקים.

<יפעת בן חי שגב: אז מה אנחנו עושים?

<יפעת בן חי שגב: כלומר זו שאלה.

<יפעת בן חי שגב: עמדתנו היא שיש להתאים את כללי הרגולציה והפיקוח הקיימים, למציאות החדשה.

<יפעת בן חי שגב: ובינתיים, אנחנו עושים כל שלאל ידינו בצורה מאד הדוקה.

<יפעת בן חי שגב: אני אפילו חייבת לומר, ונדמה לי שרוב היושבים סביב השולחן יסכימו איתי, למורת רוחם, אפילו בצורה הדוקה הרבה יותר מאשר בעבר, כי אני באופן אישי מאד מכוונת לנושא הזה ואנחנו לא פוחדים לנגוע גם בתכנים מאד פופולאריים של ילדים, להתערב בסיווגים שלהם, בהודעות, בדיס-קליימרים שמתריעים מפני תוכן אלים וכיוצא בזה.

<יפעת בן חי שגב: כרגע אנחנו עסוקים למשל בסיווג של הסדרה זגורי אימפריה שהיא סדרה מאד פופולארית והיא סדרה מצוינת, אני חייבת לומר, אבל מאד בעייתית מבחינת תקנות הסיווג והסימון.

<יפעת בן חי שגב: כלומר, המועצה אינה חוששת לנגוע גם בפרות הקדושות, הטלוויזיוניות, אבל שוב, צריך להבין שאנחנו נמצאים במציאות שמחייבת מעורבות מערכתית הרבה יותר רחבה מאשר בעבר.

<יפעת בן חי שגב: זהו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה יפעת.

יפעת שאשא ביטון: נציג או נציגה מהרשות השנייה לטלוויזיה, מי יש לנו?

יפעת שאשא ביטון: אופיר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אופיר.

<אופיר רייכמן: נכון.

<אופיר רייכמן: שלום לכולם.

<אופיר רייכמן: אנחנו ברשות השנייה עוסקים גם בתכניות המיועדות לילדים, למרות שעם השנים יש פחות ופחות כאלה בערוצים שאנחנו אמונים עליהם – שזה ערוץ 2 וערוץ 10, וגם עוסקים באופן שוטף בתכנים שמשודרים בשעות שהילדים צופים בטלוויזיה, שזה לא רק תכניות אלא גם פרסומות ופרומואים, ששם החזרתיות היא הרבה יותר גבוהה.

<אופיר רייכמן: חשוב להגיד, כל פרסומת שבה מופיעים ילדים – קודם כל כשחקנים או כמופיעים בפרסומת, נבחנת באגף הפרסומות ברשות, בכל מה שקשור לאישורי עבודת ילדים והופעת ילדים בפרסומות - - -

יפעת שאשא ביטון: ועדיין יש זליגות.

<אופיר רייכמן: שזה איסור של חוקים אחרים.

<אופיר רייכמן: בחלק מהמקרים אנחנו לא מהססים להתערב וגם להורות לזכיינים לא לשדר או לשדר פרסומות אחרי עריכה מחדש.

<אופיר רייכמן: מקרה אחד היה רק בחודש יוני האחרון, עם פרסומת של חברת ביגוד שבה הופיעו תאומות זהות, קטינות, עם שיר שמשדר מיניות בצורה בוטה וביגוד קצר ושם החלטנו שלא לאפשר את השידור של הפרסומת הזאת במתכונת הנוכחית שלה.

<אופיר רייכמן: גם פרסומות שקשורות לאלכוהול, על בסיס החוק שהעבירה הכנסת - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל רק ברשותך, זה היה אחרי שקם קול צעקה מצד הורים.

<אופיר רייכמן: נכון.

<אופיר רייכמן: לא כל הפרסומות מגיעות אלינו לאישור מראש.

<אופיר רייכמן: כולן עוברות אצל הזכיינים או בעלי הרישיון - במקרה הזה ישראל 10 - לפני השידור.

<אופיר רייכמן: אנחנו מתערבים כשאנחנו רואים באמצעות מערך הבקרה שלנו, או באמת באמצעות התערבות של גופים אחרים שמפנים את תשומת ליבנו לעניין.

<אופיר רייכמן: עוד נושאים שאנחנו מקפידים עליהם באמת - אני מאשר לכם את הדברים של ד"ר בן חי שגב - זה כל נושא הסיווג והסימון וגם שידורים חוזרים של תכניות שמשדרות בלילה בערוצים המסחריים, למשל שמגיעות אלינו דרך נציב פניות הציבור של הרשות בהרבה מאד מקרים.

<אופיר רייכמן: למשל תכניות כמו הצינור בערוץ 10 שעסקה לאחרונה באחד מחברי הכנסת ושודרה בשידור חוזר למחרת בצהריים והגיעו תלונות של הורים.

<אופיר רייכמן: אנחנו מפנים את תשומת לב הגוף המשדר וגם מזכירים את זה מפעם לפעם.

<אופיר רייכמן: בנוסף לזה, גם פרומואים של תכניות, אפילו תחקיר, לאו דווקא תכניות ילדים, שמראות דברים שבתקנות סיווג וסימון הם בעייתיים, כמו שימוש בסמים אסורים, כמו התנהגות פלילית או עבריינית וגם פרסומות שעלולות להתפרש אצל ילדים, שוב – לאו דווקא מיועדות לילדים – כמשהו שעלול לגרום להתנהגות מסוכנת.

<אופיר רייכמן: למשל פעלולנים כאלה ואחרים או קפיצות מסוכנות או נהיגה וכו'.

<אופיר רייכמן: בכל המקרים האלה יש פנייה גם ברגע שאנחנו מקבלים תלונות דרך הנציבות או שאנחנו רואים בעצמנו, והאמצעים שאנחנו נוקטים הם מלהוסיף כתוביות אזהרה ועד הורדת סצנות מסוימות, פס קול, או הפרסומת בכלל.

<אופיר רייכמן: תכניות שמיועדות ממש ממש לצפיית ילדים, עם השנים כפי שציינו, באמת יש פחות ופחות.

<אופיר רייכמן: כך שאנחנו פחות מתערבים בזה, אלא יותר בכל מה שעל המסך.

<אופיר רייכמן: ומעבר לזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל מתוך כל מה שאתה מציין, מההיכרות שלנו, אנחנו עדיין רואים על המסך פרומואים ופרסומות, שהם עם תכנים שלא מתאימים לילדים ובכל זאת הם רצים לאורך כל שעות היום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אמנם אתם מאותתים לרשויות או לגופים השונים, אבל מהתרשמות אישית שלי, ושוב, יכול להיות שאני רואה את זה בפריזמה מאד צרה, עדיין אין פה איזו שהיא מהפכה אמיתית בנושא.

<אופיר רייכמן: אז רוצה קצת לחדד את זה.

<אופיר רייכמן: נשאלת גם השאלה מה הם תכנים שעלולים להיות פוגעניים לילדים.

<אופיר רייכמן: אני מניח שלגבי אלימות ומין וסמים והדברים האלה כולנו מסכימים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אופיר רייכמן: אנחנו מקבלים מגוון של תלונות מכל מיני סוגי ציבוריים, על כל מיני נושאים, חלקם למשל על מזונות מסוימים שהם לא בהכרח בריאים לילדים וגם על זה יש ויכוח אחר ואנחנו בתהליך של דיון עם משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על התכנים שהם יותר קשים.

<אופיר רייכמן: כן, אבל חשוב לומר, אנחנו בתהליך עבודה ביחד וגם מול הגופים המשדרים, באופן דומה למה שציינה יו"ר מועצת הכבלים והלוויין.

<אופיר רייכמן: חלק מהבקרה המונעת הוא לגמרי לגמרי אצל הגופים המשדרים ואנחנו מתערבים רק במקרים היותר חריגים ושמחים כאשר הם מערבים אותנו בדיעבד בדברים שהם פסלו.

<אופיר רייכמן: אם אפשר לתת לעורכת הדין יונה זהבי להוסיף.

<יונה זהבי - וולרשטיין: אני גם מהרשות השנייה.

<יונה זהבי - וולרשטיין: רק חידוד קטן לגבי המסגרת שאנחנו נמצאים בה.

<יונה זהבי - וולרשטיין: יש בנושא הזה הסדרה ספציפית של חוק סיווג סימון והתקנות שהותקנו, וגם הרשות השנייה קבעה כללים ספציפיים שנוגעים לשעות שידור, גם של תכניות שמיועדות לפי ההגדרות שקבועות בחוק ובתקנות, למה הן תכניות שמיועדות לגילאים מעל גיל 18 ותכניות שמיועדות לילדים מעל גיל 14 ופרומואים.

<יונה זהבי - וולרשטיין: הכל מאד מוסדר גם בחוק וגם בתקנות ואנחנו פועלים לפיהם.

<יונה זהבי - וולרשטיין: מעבר לזה, וזה בנוגע לתכניות עצמן.

<יונה זהבי - וולרשטיין: לגבי הפרסומות, אופיר ציין בהרחבה את הכללים שיש אצלנו, שנוגעים לכל מיני פרסומות שמכוונות ילדים וגם פרסומות שאנחנו לא רוצים שילדים יראו, כמו סמים ואלכוהול וכו'.

<יונה זהבי - וולרשטיין: אני רק רוצה לחדד שאנחנו מפקחים על ערוצים 2 ו-10 בלבד, בשידורים שלהם בטלוויזיה, לא באינטרנט ולא בשום פלטפורמה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: שגם שם יש בעיה, כי הרי יש היום את כל האפליקציות למיניהן, ואני משתדלת לא לומר שמות כדי לא לפרסם אותן.

יפעת שאשא ביטון: יש את כל האפליקציות למיניהן באינטרנט שפשוט מקליקים ואז נפתחת מניפת השידורים ואפשר לבחור מה שרוצים.

<יונה זהבי - וולרשטיין: לצערנו אנחנו לא מפקחים על הנושא הזה, וזה מכוח חוק הרשות השנייה.

<יונה זהבי - וולרשטיין: לנו יש את הסמכויות שלנו, שהן מאד ברורות.

<יונה זהבי - וולרשטיין: לצערנו אנחנו לא מפקחים.

<אופיר רייכמן: וגם כך, חשוב לחדד, לפעמים יש פרסומות שאנחנו פוסלים אותן לשידור, אבל בחיפוש פשוט ביו-טיוב או בהעברה אחרת אפשר להגיע אליהן, שהם לאו דווקא אתרים ישראלים בכלל.

יפעת שאשא ביטון: יש מישהו שמפקח, שנוגע לפיקוח על אתרי האינטרנט או על התכנים שמשודרים שם?

<יפעת בן חי שגב: אני רוצה להגיב בשם משרד התקשורת לעניין הזה.

<יפעת בן חי שגב: כרגע שידורים אודיו-ויזואליים על גבי האינטרנט אינם מפוקחים, מפני שהחוקים הראשיים, שמסדירים את השידורים האודיו-ויזואליים - שזה חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו וחוק התקשורת – נחקקו לפני שנים רבות ולא נתנו דעתם להסדרה של שידורים על גבי פלטפורמת האינטרנט.

<יפעת בן חי שגב: במשרד התקשורת ממתינים למסקנות הוועדה הציבורית בראשות שכטר, שאמורה להגיש את המלצותיה בקרוב והם יצטרכו להידרש לנושא של הסדרת שידורים על גבי האינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכתוב את זה כאחת ההמלצות, כי זו סוגיה שבאמת צריך לתת עליה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, את ביקשת רשות דיבור.

<מיכל גרוס: רק להוסיף.

<מיכל גרוס: אני עורכת דין מיכל גרוס מהרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

<מיכל גרוס: צריך גם לזכור שיש ערכים שלעתים הם מתנגשים.

<מיכל גרוס: הנושא של חופש הביטוי, שהוא כידוע ערך חשוב ומוגן, מול הצורך לתת מענה לציבור הצופים.

<מיכל גרוס: והרשות השנייה היא לא צנזור.

<מיכל גרוס: היא גם מפקחת בדיעבד, חוץ מאשר מקרים כמו שציין אופיר, של דברים שבאים לפתחנו ואל אישורנו קודם לכן.

<מיכל גרוס: מעבר לכך, אנחנו מפקחים בדיעבד, אם צריך נותנים סנקציה, אבל אנחנו מחויבים לשמור על איזון בין חופש הביטוי לבין במה רוצה הציבור לצפות.

<מיכל גרוס: ואגב ההערות על אינטרנט – וזה באמת משהו שיכול לחזור לפתחכם – ככל שיתנו כוח לרגולטור עצמאי וזה בידיים שלכם – בדיוק בימים אלה יגיע לדיונים בכנסת – אפשר לקחת את הרגולטור הגדול במשק, שזה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בנושא שידורים, יחד עם מועצת הכבלים והלוויין, בשיתוף פעולה מבורך וכוח אדם טוב ועצמאי, כדי לקדם את העניינים האלה של הרגולציה, גם על הניו-מדיה.

<מיכל גרוס: ואז יכול להיות שיהיה פה שינוי, כי הדיבורים הם רק חלק מהתהליך.

<מיכל גרוס: בסוף אנחנו נצטרך לשבת – אנשי המקצוע – וגם לעשות דבר או שניים בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מאד אוהבת שבסוף מגיעים לנושא של חופש הביטוי והוא אכן מבורך, אבל כשאנחנו מדברים על הילדים אז אנחנו גם לפעמים צריכים לתווך את אותם ביטויים וזו המטרה שאנחנו - - -

<מיכל גרוס: ודאי, ולכן אנחנו מקפידים.

<מיכל גרוס: זאת אומרת בכל מה שקורה בערוצים 2 ו-10 הרשות השנייה מקפידה על הכללים.

<מיכל גרוס: יש לנו מגוון של כללים, שאם תרצי נוכל להביא דוגמאות, כולל אגב, בתשדירים שנעשו בהם תיקונים, ואופיר יוכל לתת דוגמאות.

<מיכל גרוס: תשדירים שנעשו בהם תיקונים, תשדירים שהושמו בהם אמירות כאלה ואחרות, על מנת להסב את תשומת לב הצופה.

<אופיר רייכמן: זה משהו שכן חשוב לי לחדד במשפט אחד.

<אופיר רייכמן: התפיסה שלנו היא באמת לא רק תכניות המיועדות לילדים ולא רק תכניות בשעות שילדים צופים, כי בעיקר בתכניות הריאליטי הגדולות צופים הרבה מאד ילדים, למרות שהן מסתיימות באחת עשרה, אחת עשרה וחצי בערב.

<אופיר רייכמן: אז אנחנו מנסים באמת לצאת מנקודת הנחה שכמעט בכל שעה יש אפשרות, בין אם בהקלטה ובין בצפייה ישירה - לצפייה של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כן, ציינו את זה, אנחנו בהחלט נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו שני חברי כנסת.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים את רשות הדיבור עכשיו?

עליזה לביא: אני אשמח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני מברכת על הדיון המאד מאד חשוב הזה, בטח עכשיו, בשעת הקיץ והשעות האין סופיות.

עליזה לביא: אני לא צריכה לבוא ולהגיד בחדר הזה את הממצאים לגבי השעות שילדי ישראל צופים בטלוויזיה.

עליזה לביא: אני רוצה לשתף אתכם בעבודה שעשינו וגם לנסות לראות איך אנחנו מאמצים אותה, בטח בשיתופי הפעולה שחייבים להיווצר ולדעתי זה יהיה נהדר אם תובילי את זה גם במקומות הללו.

עליזה לביא: לפני כשנה נתקלנו בתופעה קשה של השתתפות של עברייני מין בתכניות ריאליטי.

עליזה לביא: אנשים שריצו את עונשם, אבל הזכיינים ו/או חברות ההפקה מצאו לנכון לשתף אותם בתכניות הריאליטי.

עליזה לביא: התחלנו לקבל תלונות, גם תלונות של נערות צעירות שזה היה הפוגע שבפגע בהן.

עליזה לביא: פנינו גם לרגולטור, הייתי גם בעצמי חברת מועצת הרשות השנייה.

עליזה לביא: אני יודעת מה כוחו של הרגולטור, עד איפה אפשר להתערב ובמה לא כדאי להתערב, אבל השיחה של איך צריך להיראות המרחב הציבורי שלנו, היא שיחה לא רק של חוקים, כי לכאורה חוקים קיימים, אבל שיחה לא קיימת.

עליזה לביא: דיאלוג לא קיים.

עליזה לביא: הילדים הם של כולנו - לא משנה באיזה תפקיד אנחנו - נמצאים במרחב הציבורי הזה, שאנחנו למעשה מתווים עבורם, עם כל הטכנולוגיות המתפתחות, ולאט לאט פיתחנו קוד, קוד אתי, שהיו שותפים לו גם המכון הישראלי לדמוקרטיה, שלקח על עצמו להוביל.

עליזה לביא: אנחנו כחברי הכנסת יכולים להציע, אבל טוב שמחוץ לבניין עושים את זה, יחד עם ארגוני הסיוע, הזכיינים ועוד ועוד שותפים שהיו בעניין הזה ונוצר קוד אתי, קוד אתי לנושא הזה, שעד היום כולם מכבדים אותו.

עליזה לביא: מכבדים אותו דווקא מהמקום של הדיאלוג.

עליזה לביא: גברתי, אני חושבת שהכלי הזה של הקוד האתי - שכולנו שותפים לו – גם במקום הזה של תכניות טלוויזיה באינטרנט, הוא מאד מאד חשוב, בלי קשר לזה שאנחנו כמחוקקים צריכים לבוא ולראות איך אנחנו מפתחים חוקים במקום המאד מאד גדול הזה, שנקרא אינטרנט ואני רוצה לחזק את ידייך בעבודה הלא פשוטה הזאת, שבהרבה מהסוגיות היא פורצת דרך.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת, אתה רוצה עכשיו להתייחס?

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך על הדיון החשוב מאד.

מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע ואחר כך להגיב.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור למיכל ריבלין, מנהלת הרגולציה של הוט.

<מיכל ריבלין: שלום.

<מיכל ריבלין: אני רק רוצה להצטרף לדבריה של יפעת.

<מיכל ריבלין: הרגולציה שחלה לפחות על חברת HOT ועל חברת YES היא מאד מפורטת ומעוגנת גם בכללים ותקנות וגם בהחלטות מועצה, ואנחנו מכבדים אותה וממלאים אותה והערוצים שמשודרים על הפלטפורמה שלנו שמים בראש הערוצים מומחים לתחום והם מקפידים שהתכנים יותאמו לילדים.

<מיכל ריבלין: אנחנו כ-HOT, בחרנו באופן וולונטרי להפריד את שירות ה-VOD שלנו, לפצל אותו לשירות VOD למבוגרים ושירות VOD שנקרא VOD YOUNG, שירות VOD לילדים, שמוקדש לילדים, והוא מהווה סביבה בטוחה עבור הילדים, כך שאם הם נכנסים לראות את התכנים בו, הם לא יתקלו בתכנים למבוגרים.

<מיכל ריבלין: אני לא חושבת שהרגולציה הקיימת היא העניין.

<מיכל ריבלין: התחום הזה מטופל.

<מיכל ריבלין: העובדה שהיא חלה רק על חלק מהשחקנים בשוק, היא עניין בעייתי מאד.

<מיכל ריבלין: כיום קיימים שחקנים נוספים בשוק מלבד HOT ו-YES.

<מיכל ריבלין: יש משדרים רב ערוצים קיימים ובהתהוות, שנכנסים לשוק וקמו ועדות והמליצו המלצות ביניים שכרגע אינן מטופלות ואני לא חושבת שיש מקום לחכות לעוד ועדה ולחכות למסקנות כדי להחיל עליהם את הרגולציה הזאת.

<מיכל ריבלין: חוק התקשורת כיום, כשלעצמו, בתוספת מאד קטנה, יכולה לחול גם על המשרדים האלה, כך שהגופים המפקחים היום יוכלו להחיל את הרגולציה גם עליהם, ואני חושבת שאם צריכה לצאת מסקנה מהוועדה הזו, או החלטה מהוועדה הזאת, המלצה, היא צריכה להיות שהפעולה הזאת צריכה להינקט כמה שיותר מוקדם.

עליזה לביא: מה זה אומר כמה שיותר מוקדם?

<מיכל ריבלין: אני חושבת שחוק התקשורת, שחל כיום רק על HOT ועל YES, יכול להיות מורחב בסעיף 1, בסעיף ההגדרות שלו, ולחול על כל מי שמשדר כיום טלוויזיה רב ערוצית או VOD.

<מיכל ריבלין: לא מכבר נכנסה לשוק הזה חברת סלקום, גולן טלקום אמורה להיכנס בימים אלה.

<מיכל ריבלין: אני לא חושבת שרגולטור צריך לחכות שהדברים יקרו ואז לחשוב ולהחליט מה צריך להחיל, אלא הדברים כבר צריכים לקרות מבעוד מועד, וכשהמתחרים החדשים יהיו כאן – והם כבר כאן – הרגולציה תחול עליהם.

<מיכל ריבלין: אז ועדת שכטר המליצה המלצות, הפעילות שלה נקטעה בעקבות פיזור הכנסת ועכשיו היא שבה להעמיד את המלצותיה שוב על השולחן, אבל כל התהליכים האלה הם תהליכים מאד איטיים ואני חושבת שההמלצה צריכה להיות שיש להאיץ את התהליך הזה, על מנת שהרגולטור יוכל לעשות את עבודתו על כלל השוק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: שאלה קטנה.

יפעת שאשא ביטון: תכניות לילדים – אתם צופים בהן?

יפעת שאשא ביטון: אתם עוקבים אחרי התכנים הספציפיים?

יפעת שאשא ביטון: ממש לקחת פרק מתכנית מסוימת ולראות מה משודר בה, מה המסרים שעוברים שם?

<מיכל ריבלין: קודם כל ערוצי הילדים שמשודרים, כפי שאמרתי, מנוהלים על ידי מומחי תוכן לילדים.

<מיכל ריבלין: הם פה והם יוכלו לדבר בשם עצמם – מה המבחנים שהם עושים לפני שהם מעלים תכנים לשידור, בעיקר בהפקות מקור, שהם אמונים משלב הפיתוח שלהן.

<מיכל ריבלין: הם הרבה פעמים גם מלווים את ההפקות, פסיכולוג מלווה את ההפקות כדי להבין מה מידת התאמת התכנים לילדים.

<מיכל ריבלין: העבודה היא מאד מקצועית.

<מיכל ריבלין: אני לא חושבת שערוצי הילדים הקיימים חורגים מהאחריות שלהם.

<מיכל ריבלין: הם מאד מאד מחויבים לעניין הילדים.

<מיכל ריבלין: הבעיה היא כל המסביב, הבעיה היא כפי שיפעת אמרה.

<מיכל ריבלין: הילדים אינם צורכים את התכנים אך ורק במסגרת השידור הרב ערוצי, שהוא מאד מפוקח ומאד מטופל.

<מיכל ריבלין: הם צורכים את התכנים גם במדיות אחרות וצריך לתת על זה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן דוגמא ואני ברשותך אעבור ואכניס לשיח את ערוץ הילדים.

יפעת שאשא ביטון: רק כדוגמא, ממה שאני בדקתי – הנושא הזה הרי לא צמח כך סתם – תכניות שהיו פעם בפריים טיים של עולם המבוגרים, שמונה וחצי בערב, רבע לתשע, אחרי החדשות, דוגמא, מותר לי להגיד שם של תכנית?

יפעת שאשא ביטון: דוגמת שמש, שאני הייתי מצופיה הנלהבים, לצורך העניין, אבל זה התאים לי כמבוגרת והיום בערוץ הילדים הילדים חשופים לזה בשעות מגוונות של היום.

<הילי חורב קסוטו: לא, לא, לא, את טועה במה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בואי תתקני אותי, בבקשה.

<הילי חורב קסוטו: את טועה במה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה את זה גם היום אגב, כשהילדה שלי מדליקה את הטלוויזיה על ערוץ הילדים ואני אומר לה – שיר, מה את רואה?

<הילי חורב קסוטו: אז הילדה שלך צופה בטלוויזיה אחרי שמונה וחצי בערב.

<הילי חורב קסוטו: הסדרה שמש היא סדרה שזה נכון שהיא מתאימה לקהל הבוגר יותר של ערוץ הילדים וגם אנחנו מכוונים אותה ככזו.

<הילי חורב קסוטו: הערוץ שלנו הוא ערוץ שפונה למגוון קהלים.

<הילי חורב קסוטו: אנחנו פונים לילדים החל מגילאי 5-6 ועד גילאי 14 ויש אצלנו מקום גם לתכנים האלה.

יפעת שאשא ביטון: בתוך אותה פלטפורמה של ערוץ הילדים.

<הילי חורב קסוטו: בתוך אותה פלטפורמה וכך גם נהוג בכל העולם.

<הילי חורב קסוטו: זאת אומרת אנחנו לא עושים פה משהו בארץ שהוא שונה וחריג.

<הילי חורב קסוטו: הסדרה שמש אכן פונה לקהל היותר בוגר שלנו, שמאד אוהב אותה ותתפלאו לדעת, אבל רוב הילדים שצופים בזה, צופים בזה יחד עם ההורים שלהם, ודווקא זו סדרה שהיא בצפייה משפחתית, אבל הסדרה הזאת לא משודרת בשעות שבהן אמורים להיות ילדים צעירים מול הטלוויזיה.

<הילי חורב קסוטו: היא לא תשודר אף פעם לפני השעה שמונה וחצי בערב.

<הילי חורב קסוטו: היא מסווגת גם לצפייה, היא כזאת, היא מיועדת לצפייה של חברה מבוגרים יותר.

יפעת שאשא ביטון: השאלה אם בתכנים שלה, האם זה מתאים לערוץ הילדים?

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה רגע להבין.

<הילי חורב קסוטו: התכניות בערוץ הילדים, שוב אני אומרת, ואני חושבת, תראו, אני נמצאת בוועדות כבר כמה שנים.

<הילי חורב קסוטו: אני חושבת שיש איזה שהוא ניתוק מהשטח שהוועדות האלה נמצאות בו, בדיוק בגלל מה שיפעת אמרה קודם וגם מיכל אמרה קודם.

<הילי חורב קסוטו: תראו, יש היום ילד, בלחיצה יש לו מגוון עצום של תכנים שהוא חשוף אליהם.

<הילי חורב קסוטו: אני באמת חושבת שהפתרון הוא ללכת לחינוך, כי אם לא נלך לחינוך אנחנו אבודים.

<הילי חורב קסוטו: כי זה כאילו תהליך שאנחנו הולכים אליו מאד בבירור.

<הילי חורב קסוטו: זאת אומרת אנחנו רואים בכל העולם שיותר ויותר, דרך אגב יכנסו לדעתי גם שחקנים שיתנו עוד יותר תכנים דרך האינטרנט והבת שלי בת השלוש יודעת היום להיכנס ליו-טיוב קידס, שזו פלטפורמה מאד חזקה היום בארצות הברית והיא בת שלוש והיא מגיעה לבד לאן שהיא רוצה.

<הילי חורב קסוטו: לכן אני באמת חושבת שזה בסדר, אפשר לדבר על שמש, באמת, ואני - - -

יפעת שאשא ביטון: אני הבאתי את זה כדוגמא.

יפעת שאשא ביטון: יש לי עוד דוגמאות של תכניות, אבל אנחנו לא נעשה את זה - - -

עליזה לביא: את חושבת שהשאלות הללו פה הן שאלות ארכאיות, ישנות, לא רלבנטיות?

<הילי חורב קסוטו: לא, אני חושבת שהן רלבנטיות, אבל אני חושבת שכובד המשקל נמצא קצת במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: כן, הוא נמצא על כולנו.

<הילי חורב קסוטו: אני חושבת שהדיון טיפה מיושן, מכיוון שהילדים, שוב אני אומרת, תראו, הילדים נמצאים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שפה אנחנו חוטאים בתפיסה הזו, כי בסוף ילד הוא ילד הוא ילד, והשאלה עד כמה אנחנו גורמים להם לרוץ קדימה.

<הילי חורב קסוטו: בוודאי שהוא ילד.

<הילי חורב קסוטו: אני רק חושבת שאנחנו חייבים לטפל בצד של החינוך בדברים - - -

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה.

<הילי חורב קסוטו: ואני חושבת שזה MUST.

עליזה לביא: את חושבת שצריך להכליל את זה כנושא חובה בבית הספר?

<הילי חורב קסוטו: חד משמעית ואני אגיד, ואני לא גם לא מתנערת מזה.

<הילי חורב קסוטו: אני יכולה להגיד לכם שיש לנו מהדורת חדשות בערוץ הילדים, אנחנו הכנסנו פינה שהיא גם תחזור עוד פעם בספטמבר, של חינוך לצפייה נכונה.

<הילי חורב קסוטו: אנחנו נוגעים בזה באמת, איפה שאפשר אנחנו עושים גם בסדרות הדרמה שלנו, שלפעמים חלק אומרים איזה תוכן כזה או אחר, אנחנו מאד מנצלים את הפלטפורמה הזאת כדי לחנך בה וכדי להתעסק בצפייה נכונה וכו', אבל אני באמת חושבת שאתם חייבים להכניס את זה לתוך הדיון, כי אחרת אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אני רק רוצה לעשות פה סדר בדיון.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מסכימה איתך, אני הראשונה להסכים איתך שיש פה עניין של חינוך שצריך לגעת בו ושזה צריך להיכנס לתוך מערכת החינוך וגם לפלטפורמות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: היא קראה לזה אוריינות בצריכת מדיה, אוריינות תקשורת – אני הראשונה להסכים עם זה וזה שם.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של אחריות הורית – אין שאלה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: ברור שגם על זה אנחנו צריכים לשים את היד וכמובן לכוון לשם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני עדיין אומרת, יש לנו גם אחריות, כמי שמשדרים מבחינת התכנים שאנחנו בוחרים להקרין לילדים ואני שואלת אותך באמת שאלה בתום – לפי מה נקבעים התכנים, ואגב, הבת שלי היא בת 9 והיא לא מהצעירים צעירים, היא אולי מהבוגרים ואני לא מתה על זה שהיא רואה שמש ונכון, אני נהנית כשהיא רואה, אבל אני שואלת דווקא על הילדים האלה בגילאי 9-10-11-12 – האם התכנים של תכנית כזו מתאימים להם והם ילדים שנמצאים ערים היום ואנחנו לא מנותקים.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שאני לא מנותקת וילד בן 9 היום לא עולה לישון בשעה שמונה בערב והוא פותח ערוץ הילדים כי יש לו לגיטימציה לראות ערוץ הילדים, כי זה ערוץ הילדים, וכשאנחנו מביאים בפניו תכניות שכאלה, אז כאילו אנחנו נותנים לגיטימציה לתכניות שבעצם הוא צופה בהן – אני מתארת לך ככה את השרשרת.

יפעת שאשא ביטון: אז דווקא מהמקום המאד לא מנותק, שמכיר את המציאות החדשה, אני שואלת כיצד נבחרים התכנים של תכניות הילדים.

יפעת שאשא ביטון: איך אתם בוחרים בעצם איזו תכנית לכלול בתוך הערוץ או לא לכלול בתוך הערוץ?

<הילי חורב קסוטו: אז אני אגיד ככה: קודם כל לוח השידורים שלנו, אני מנהלת את ערוץ הילדים ואת ערוץ לוגי, אז אני מדברת על שניהם.

יפעת שאשא ביטון: ואגב, זה לא בא ממקום של ביקורת, זה בא ממקום שאנחנו רוצים לשאול אתכם את השאלות.

יפעת שאשא ביטון: אל תרגישו מותקפים.

<הילי חורב קסוטו: לא, לא, לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים לשיח שמנסה לברר את הסוגיה הזאת כדי לראות איך אנחנו מתקדמים.

<הילי חורב קסוטו: אני אתייחס לערוץ הילדים, כי אני מבינה שזה יותר מעניין כרגע.

יפעת שאשא ביטון: כן, אחר כך נעבור לערוצים האחרים.

<הילי חורב קסוטו: אז לוח המשדרים שלנו בנוי בעצם מתכני רכש, שאותם אנחנו רוכשים מרחבי העולם, ושם אנחנו מנסים לבחור את מיטב התכנים ולהביא אותם לילדי ישראל; ומתכני מקור, שמופקים כאן בארץ.

<הילי חורב קסוטו: תכני המקור שלנו עוברים תהליך מאד מאד ארוך ומסודר, שמעורבים בו הרבה אנשי מקצוע שגם יודעים לעשות טלוויזיה, גם – כפי שמיכל אמרה – פסיכולוג ילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: שממש יושבים וצופים?

<הילי חורב קסוטו: שמפתחים את הסדרה, שקוראים את כל התסריטים, שעוברים אחרי זה על הפרקים.

<הילי חורב קסוטו: יש תהליך מאד ברור, יש תכניות שבהן אנחנו גם נעזרים במומחים בתחומים שונים, ביועצים של משרד החינוך.

<הילי חורב קסוטו: אנחנו באמת עובדים מאד מגוון ורחב כדי להביא בסוף לטלוויזיה את המוצר האיכותי ביותר והטוב ביותר.

<הילי חורב קסוטו: לצד זה יש תכניות, כמו שאת מדברת על למשל שמש, שזו תכנית שבאמת לא הופקה בערוץ הילדים.

<הילי חורב קסוטו: היא נרכשה בערוץ הילדים לפני קרוב ל-10 שנים.

<הילי חורב קסוטו: כלומר, היסטורית היא נמצאת בערוץ הילדים והיא נרכשה לשם מכיוון שמי שניהלו אז את ערוץ הילדים הבינו שיש קהל מאד גדול של ילדים שצורך את התכנית ומחפש אותה ולכן הם הביאו אותה לערוץ.

<הילי חורב קסוטו: ההחלטה הייתה לשים אותה בשעות הערב היותר מאוחרות.

<הילי חורב קסוטו: היא לא תשודר אף פעם בשעה חמש אחר הצהריים, אבל כן יש מחשבה שבשעה שמונה וחצי בערב ילדים ונוער יותר ירצו לראות אותה.

<הילי חורב קסוטו: ותני לי לספר לכם, הם יגיעו לראות אותה גם אם היא לא תהיה בערוץ הילדים.

<הילי חורב קסוטו: זאת אומרת שוב, אני חוזרת על הנקודה הזאת, כי - - -

יפעת שאשא ביטון: את הנקודה הזאת כבר הבנו.

<הילי חורב קסוטו: כן, אבל היא נורא חשובה, מכיוון שכל ערוצי הילדים בעצם מוגבלים במה שהם יכולים לחסום את הילדים והנוער היום, כשהכל מאד מאד נגיש להם ויש תכנים שלפעמים גם אנחנו וגם ניקולודיון או דיסני יחליטו לא להביא אותם לארץ, ותאמינו לי הם יצפו בהם.

<הילי חורב קסוטו: הם מגיעים לזה.

<הילי חורב קסוטו: הם מגיעים לזה דרך היו-טיוב.

<הילי חורב קסוטו: זה שם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לצורך הדיון נעשה הפרדה, כי אמרנו שאנחנו נטפל וגם נחשוב אחר כך איך, בכך שהם יכולים להיכנס לאינטרנט או דרך ה-VOD, או דרך ערוצים אחרים, אל מול הלגיטימציה שאנחנו נותנים למה שאנחנו משדרים להם, ובזה אנחנו בעצם אומרים להם: את זה מותר.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מחלקת את השיח ככה.

יפעת שאשא ביטון: נמצאות איתנו נציגות של מועצת התלמידים.

יפעת שאשא ביטון: ים, אלמוג, חמוטל, מי רוצה לפתוח?

<אלמוג בן משה: אני אפתח.

<אלמוג בן משה: אני רוצה באמת לחדד את הנקודה.

<יפעת בן חי שגב: אולי תציגי את עצמך, באיזו כיתה את.

<אלמוג בן משה: אני אלמוג בן משה, אני עולה לכיתה י"א, אני מנתניה, אני יושבת ראש הוועדה המשפטית במועצת התלמידים והנוער הארצית ובאמת מתוך ראייה, שכמו שאמרנו כאן הנקודה הזאת עלתה, בני נוער וילדים הם בעלי גישה לטכנולוגיה והם יגיעו לנושאים האלה בכל דרך ובכל מצב.

<אלמוג בן משה: אז אם אנחנו עושים פוקוס על ערוצי הילדים, על המקומות ועל הדברים שבני הנוער והילדים באמת צופים בהם, בסופו של דבר אם אנחנו נמנע, אם אנחנו נגיד "לא" – זה לא יוביל לשום מקום, כי זה באמת חסר טעם.

<אלמוג בן משה: מה שכן, כמו שבאמת העלו כאן, צריך איזה שהוא תהליך חינוכי לחשיבה ביקורתית.

<אלמוג בן משה: להבין שבאמת, כמו שעכשיו ציינת, בעצם מה שאנחנו רואים בטלוויזיה זה לא בהכרח הופך את זה ללגיטימי.

<אלמוג בן משה: זה שאנחנו רואים בתכנית ריאליטי מסוימת או בתכנית ילדים מסוימת כל תוכן פוגעני – אם זו אלימות, אם זה מה שקשור למיניות, אם זה משהו שקשור לסמים, זה לא הופך את זה בהכרח ללגיטימי וזאת איזו שהיא חשיבה שמאד מאד חשוב לפתח.

<אלמוג בן משה: דבר נוסף זה בעצם כמו שאנחנו עכשיו מדברים, כל עניין התעשייה.

<אלמוג בן משה: מה שמשודר בסופו של דבר, מה שמוצג בטלוויזיה – זה משהו שבסופו של דבר החברה רואה כלגיטימי, וברגע שאנחנו נותנים לזה איזו שהיא לגיטימציה כשזה מוצג בטלוויזיה ונמצא בסלון של כל אחד ואחת מאיתנו, אז אני הופך את זה לגיטימי גם בחברה.

<אלמוג בן משה: אז זה משהו שמאד מאד חשוב לשים עליו את הדגש.

<אלמוג בן משה: גם אם אמנם אפשר להגיע אליו באמצעות הטלפון או באמצעות האינטרנט או באמצעות כל דבר אחר, מאד מאד חשוב להבין שברגע שזה נמצא בסלון, בטלוויזיה, אז זה פשוט הופך ללגיטימי, זה הופך להיות בסדר גמור.

<אלמוג בן משה: כשנגיע לדיון שקשור יותר לאינטרנט אגיד משהו נוסף.

<אלמוג בן משה: חמוטל, את רוצה להוסיף?

<חמוטל רוזן: אני רק רוצה לחדד נקודה חשובה.

<חמוטל רוזן: שמי חמוטל רוזן, אני דוברת מועצת התלמידים והנוער הארצית, נעים להכיר.

<חמוטל רוזן: אני בכיתה י"ב.

<חמוטל רוזן: אני מבני ברק והאמת שאני באה מבית דתי, אז אני גם אקשר את זה.

<חמוטל רוזן: גם המשפחה שלי כמשפחה דתית וגם אני כבת נוער כרגע לא דתית, צורכים תוכן שהוא לא בהכרח תוכן שמיועד לילדים.

<חמוטל רוזן: אני יכולה להגיד שגם כשהיה על תכנית הריאליטי בסלון סימון גיל 14 והייתי מתחת לגיל 14 – אז צפיתי בתכנית הזאת, וזה משהו שממש חשוב לי להדגיש.

<חמוטל רוזן: מבחינתי – כרגע, אם תכנית ריאליטי, גם אם היא מסומנת כלא לקהל היעד של ילדים ונוער, אם משדרים בה תכנים פוגעניים מכל סוג ואם היא נמצאת בסלון שלי ובסלון של כל ילד במדינת ישראל, היא באמת נותנת לו את ההוכחה לכך שזה לגיטימי, שזה בסדר.

<חמוטל רוזן: הוא אולי לא יתנהג ככה, אבל זה יהיה לו פה, איפה שהוא במוח, הוא יידע שהדברים האלה קיימים, ואני באמת חושבת שאנחנו צריכים, אולי זה בשלב קצת יותר מאוחר, אבל לראות איך אנחנו גורמים לילדים ולנוער לסנן ובעצם כן לצרוך את התכנים האלה, כי אנחנו לא יכולים למנוע מהם את זה, בדיוק כמו שאנחנו לא יכולים למנוע מילדים בני 16 לשתות אלכוהול, אבל לדעת לסנן, לדעת להתמודד עם מה שהם רואים ולקבל את הדברים הטובים.

<אלמוג בן משה: בדיוק כמו שהיום הגישה הרווחת בנושא של שתיית אלכוהול וכל מה שקשור בנושא הזה לבני נוער, לא אומרים "לא".

<אלמוג בן משה: לא אומרים "זה אסור", "אסור" זה דבר מאד מאד רחוק, דבר שהוא לא קורה, כי זאת הכחשה.

<אלמוג בן משה: ברגע שאנחנו באמת אומרים אוקיי, זה דבר שהוא קיים, זה דבר שהוא קורה, בואו נחשוב איך אנחנו הופכים את זה לצריכה נכונה, איך אנחנו לוקחים את זה לדבר שקורה באופן נכון ולא בעצם הופך למשהו שהוא פוגעני ובאמת הופך דברים שאין להם לגיטימציה למשהו שהם כן לגיטימיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תענוג לשמוע אתכן, אני מוכרחה לומר את זה.

<יפעת זץ: אפשר להתייחס?

<יפעת זץ: אני מייצגת את משרד החינוך ואמנם לא נרשמתי.

יפעת שאשא ביטון: זהו, אז רציתי להגיד.

יפעת שאשא ביטון: מהתלמידות הכי טבעי לעבור למשרד החינוך, אז בבקשה.

<יפעת זץ: אז דובר פה הרבה על חינוך ונאמר שמשרד החינוך נמצא באיזו שהיא אזלת יד מול התופעה.

<יפעת בן חי שגב: סליחה, משרד החינוך ממש לא נמצא באוזלת יד.

<יפעת בן חי שגב: המשנה למנכ"לית משרד החינוך היא במקרה גם חברה במועצה לכבלים ולוויין.

יפעת שאשא ביטון: יפעת את יפעת את יפעת, אנחנו בזכות דיבור של יפעת אחת עכשיו, אז אנחנו ניתן לה ואחר כך אתן אפשרות להתייחס, אין שום בעיה, אבל בואי נאפשר לה לומר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יפעת.

<יפעת זץ: באופן ישיר באמת לדברים היפים שנאמרו כאן, חשוב לי להגיד שהקו שמנחה את משרד החינוך עובד על שני צירים.

<יפעת זץ: מצד אחד אנחנו רוצים ללמד את בני הנוער לנצל את הפוטנציאל שהמדיה מציעה, בין אם זה טלוויזיה, בין אם זה הרשת, רשתות חברתיות וכו'.

<יפעת זץ: כולנו שם, אנחנו יודעים שיש למדיה הזאת הרבה מה לתת, בין אם זה בנושא של לימודים, עבודה, פנאי, שמירה על קשר עם חברים וכו'.

<יפעת זץ: מהצד השני, אנחנו רוצים גם להתנות נורמות התנהגות, למנוע התנהגויות שהן פוגעניות וגם למנוע התנהגויות סיכוניות.

<יפעת זץ: זה שיח שמתקיים עם התלמידים לאורך כל השנה, כחלק ממרחבי חיים שונים.

<יפעת זץ: זאת אומרת אנחנו מדברים על הנושאים האלה, גם על אינטראקציות ודינאמיקות חברתיות שמתרחשות פנים מול פנים וגם במרחבי האינטרנט.

<יפעת זץ: יש לנו שיעורי כישורי חיים שמועברים לתלמידים וזה שיח שמתנהל באופן רציף לאורך כל השנה עם מספר צמתים - בפתיחת שנה, יש את השבוע הלאומי לגלישה בטוחה, שגם שם אנחנו מתנהלים ויש את היציאה לחופשת הקיץ.

<יפעת זץ: עכשיו, כשאני אומרת אנחנו מתנהלים מול התלמידים, זה כמובן כולל גם הכשרה של צוותי החינוך.

<יפעת זץ: אנחנו עובדים במקביל גם עם ההורים, נותנים להם גם מידע, גם ידע, הרצאות בנושא, סדנאות שהם משתתפים בהם, וכמובן עבודה עם התלמידים, כי בעצם כולנו שם.

<יפעת זץ: נאמר שזה נמצא בסלון של כולנו, נחשפים לתכנים, המטרה שלנו זה באמת לצייד אותם בכישורים ובמיומנויות.

<יפעת זץ: זאת אומרת אם אני רוצה לדבר עם תלמידים על הנושא של קבלת החלטות מושכלת, אני אדבר איתם גם בנושא של טלוויזיה ומדיה ורשתות חברתיות וגם על קבלת החלטות בנושאים שהם פנים אל פנים.

<יפעת זץ: בנושא של חברות, בנושא של ויסות רגשי.

<יפעת זץ: כל הנושאים האלה שנמצאים בכל המרחבים מקבלים גם תוקף בנושא של האוריינות הדיגיטלית והגלישה באינטרנט באופן כללי וברשתות החברתיות.

<יפעת זץ: בעצם אנחנו מדברים על אותם עקרונות מקצועיים, ערכיים, מוסריים שאנחנו רוצים לתת לילדים בכל המדיות, באמת בכדי להפעיל איזה שהוא שיקול דעת, לעצור ל-30 שניות, לחשוב מה מתאים לי, מה לא מתאים לי, אם נחשפתי לאיזה שהוא תוכן שהוא פוגעני האם אני עושה עם זה משהו, האם אני שומר את זה לעצמי, אני משתף מבוגר, משתף במה שקרה לי וממשיך הלאה.

יפעת שאשא ביטון: על איזה גילאים אנחנו מדברים?

<יפעת זץ: כיתות א' עד י"ב, גם בגילאי טרום בית הספר, כמובן בהתאמה לגילאים.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר ביושר שבבית הספר אכן אני יודעת שמתנהל שיח בנושא, בעיקר בנושא של אינטרנט בטוח.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא עד כמה באמת יש אפשרות לבחון את זה שזה שיח רציף, זאת אומרת שזה לא משהו שהוא ארעי ושזה שיח ממוקד.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיודעים לבוא ולמקד את הילדים בנושא של תכניות טלוויזיה, כי את העילית באמת את הסוגיות שנובעות מתוך צפייה בתכנים כאלה ואחרים.

יפעת שאשא ביטון: השאלה עד כמה באמת נוגעים בלב ליבה של הבעיה, של תכניות שהן נגישות ומנחים את הילדים איזה תכניות נכון יותר שיצפו בהן אל מול תכניות שהן לא מתאימות להם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת עד כמה באמת אתם ממקדים ועד כמה זה ברצף.

<יפעת זץ: השיח הוא רציף לאורך כל השנה.

<יפעת זץ: המיקוד הוא לא רק על תכניות אלא גם על הנושא של אינטרנט באופן כללי וגלישה ברשת והתנהלות ברשת.

<יפעת זץ: אני אגיד שלמשרד החינוך יש עמדה מאד מאד ברורה.

<יפעת זץ: החוזר מנכ"ל שיצא ממש לאחרונה בחודש אפריל, הוא חוזר שעוסק בפיתוח אקלימי מיטבי ומניעת אלימות.

<יפעת זץ: יש אמירה מאד ברורה שמשרד החינוך מטפל בנושאים שנובעים מתוך צפייה במדיה, או שנובעים מתוך התנהלות ברשתות החברתיות, גם אם זה נעשה בתום יום הלימודים, בשעות אחר הצהריים, ברשתות ווטסאפ.

<יפעת זץ: זאת אומרת יש מחויבות מאד גדולה ואמירה כאן של המשרד, שעובדי המשרד מטפלים בנושאים כאלה וזה חלק בלתי נפרד.

<יפעת זץ: זאת אומרת זה רציף לאורך כל השנה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה יפעת.

יפעת שאשא ביטון: יפעת, את רוצה להתייחס?

<יפעת בן חי שגב: אני רוצה להתייחס.

<יפעת בן חי שגב: אם אני הובנתי שלא כהלכה, אז אני צריכה להבהיר.

<יפעת בן חי שגב: אין פה אוזלת יד של אף גורם.

<יפעת בן חי שגב: יש פה מצב רגולטורי במדינת ישראל, שמפגר אחרי מה שנעשה בעולם, שמפגר אחר ההתפתחויות הטכנולוגיות, התמורות התרבותיות והסוציולוגיות.

<יפעת בן חי שגב: משרד החינוך שותף כרגע למאמץ שלי, כיושבת ראש המועצה לכבלים ולווין, להרים את הנושא הזה של אוריינות תקשורת ולמסד אותו ולהטמיע אותו בתוך מערכת החינוך.

<יפעת בן חי שגב: המשנה למנכ"לית משרד החינוך היא חברה במועצה לשידורי כבלים ולוויין.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו כבר קיימנו סדרה של פגישות ואנחנו לא מרפים בעניין הזה.

<יפעת בן חי שגב: אני חייבת לומר לך וגם להציע לך איזה שהוא כיוון לפעולה, שאוריינות תקשורת מצריכה מאמץ רב מערכתי.

<יפעת בן חי שגב: יש פה הרבה מאד גורמים שנוגעים בדבר.

<יפעת בן חי שגב: יש את המועצה לשידורי כבלים ולווין, יש את משרד החינוך, יש את משרד התרבות, שגם הוא נוגע בתחום.

<יפעת בן חי שגב: יש את הרשות השנייה ויש את רשות השידור.

<יפעת בן חי שגב: יש פה קושי לקשור ולתווך את כל הגורמים הנוגעים בדבר ואנחנו מנסים, אנחנו מנסים ואנחנו אגב נחושים להגיע בסופו של דבר עם מוצר שכותרתו אוריינות תקשורת, לתוך מערכת החינוך.

<יפעת בן חי שגב: זה מה שרציתי להעיר בהקשר של הדברים שנאמרו פה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה יפעת.

יפעת שאשא ביטון: ערוץ הופ, אלונה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: את אותן שאלות שהעליתי כאן, על אחת כמה וכמה יש לי אפילו דוגמאות קונקרטיות על ערוץ הופ.

<אלונה אבט: על תהליך הבחירה?

יפעת שאשא ביטון: תהליך הבחירה של התכנים, איך אתם בעצם יוצרים את הוויסות, איך נעשית הרגולציה, מי בסוף מחליט מה נכנס ומה לא.

<אלונה אבט: יש מספר נקודות בקרה בתהליך העלאת התוכן לערוצים שלנו.

<אלונה אבט: זה מתחיל קודם כל בשלב התכנון, כי אנחנו מנסים להתייחס בערוצים שלנו, שהם ערוצים ישראלים, אנחנו מתייחסים גם ללוח השנה העברי ולשנת הלימודים ולנושאים מרכזיים שהילד נחשף אליהם גם באורח החיים המשפחתי וגם בגן.

<אלונה אבט: אז זה מתחיל קודם כל בשלב התכנון.

<אלונה אבט: אחר כך, מעבר לזה יש את שלב הרכישה של התכניות הזרות, כמו שהילי סיפרה, ששם יש כמה נקודות בקרה.

<אלונה אבט: יש את התהליך שבו אתה קורה על תכנית חדשה שבהתהוות, אחר כך יש שלב שרואים פיילוט ומחליטים אם רוצים לרכוש או לא.

<אלונה אבט: אחרי שרוכשים, וזה הכל תהליכים שלפעמים נמשכים על פני שנתיים עד שרוכשים.

<אלונה אבט: אחר כך מגיעות הסדרות לארץ, צופים בהן ובכל תהליך הדיבוב יש לנו עוד נקודת בקרה, שבה מי שמתרגם את הפרקים אמור לדווח ויש רשימת התראות ונורות אזהרה על דברים שהם אמורים להרים אלינו טלפון, אם מופיע משהו כזה בפרק.

<אלונה אבט: אחר כך, מעבר לזה, כשזה חוזר זה אמור לעבור צפייה ובסופו של דבר מחליטים איך לשבץ את זה.

<אלונה אבט: אז זה לגבי תכניות רכש.

<אלונה אבט: לגבי תכניות מקור, מאחר שזה יוצרים ישראלים, זה מלווה מההתחלה בצוות של יועצים, גם בעורך, גם בתסריטאים.

<אלונה אבט: אין תסריט שלא עובר כמה וכמה שכתובים.

<אלונה אבט: יש את הסט ויש את תהליך העריכה, אז ככה שאין מצב שיגיע פרק שלא - - -

יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות בתוך התהליך הזה לסוגיות חברתיות שעלולות להדליק נורה אדומה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך דוגמא, הנושא של מודל יופי, התעסקות קיצונית עם מראה חיצוני עד כדי ציון של ניתוחים כאלה ואחרים, גם בתכניות מדובבות, גם באנימציה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש מישהו, איש מקצוע שיושב ובוחן גם את האלמנטים האלה?

<אלונה אבט: יש סיפור עם הומור על ערוץ הופ, שכשיושבים שחקנים ומחכים למבחני בד בערוץ שלנו, אז אם זה היה מישהו נאה, אז היו אומרים לו שאין לו סיכוי בהופ, כי אנחנו ניסינו ניסיון מאד מודע לא להביא מודלי דוגמנים, לא להביא מודל הצלחה שהוא לא מבוסס גם על איזה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה עם אנשים יפים, יש לי בעיה עם מסרים סמויים שעוברים.

<אלונה אבט: לא, לא, אז אני אומרת את זה מתוך חשיבה שכל הילדים, מכל הפריפריות הגופניות, האתניות, הגיאוגרפיות במדינת ישראל, אמורים להרגיש שכשהם יושבים מול הטלוויזיה, הם מיוצגים, יש להם הזדמנות להשמיע את קולם בין אם בעצמם או בין אם על ידי בא כוחם ומתוך החשיבה הזאת אנחנו גם מנסים לתת דימויים מאד מגוונים ואנחנו גם מאד מאד מקפידים שאם יש איזה שהוא משהו שעשוי להיתפס בתור אמירה פוגענית, אז בטח לא להכניס את זה.

<אלונה אבט: להיפך, אנחנו עושים מאמץ מאד גדול.

<אלונה אבט: בשבוע שעבר היה כנס בין לאומי בארץ, שבית איזי שפירא הוביל, על שילוב שלילדים עם צרכים מיוחדים.

<אלונה אבט: אני מאד גאה שאנחנו בישראל מאד חלוצים.

<אלונה אבט: אנחנו הכנסנו לתוך התכנית של רחוב סומסום דמות של בובה על כיסא גלגלים, שהתלבטנו הרבה מאד שעות אם היא בת ואם היא בכסא גלגלים, אז מותר לה להיות חכמה, מותר לה להיות תוקפנית?

<אלונה אבט: האם בגלל שהיא גם בכסא גלגלים וגם ילדה אז היא צריכה להיות מוצי פוצי ואז לא יאהבו אותה, או מותר לה להיות גם עם טמפרמנט.

<אלונה אבט: זאת אומרת זה סוג הלבטים שיש בכל צומת כזה ואנחנו עושים מאמץ גדול לשלב דמויות כאלה.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה עוד כששמרנו על התום.

<אלונה אבט: לשמחתי, אני בתחום שתום זה עוד מצרך שגם ההורים חושבים שכדאי לשמור עליו.

<אלונה אבט: אני בתחום של הגיל הרך ורוב ההורים עדיין מרגישים שהם רוצים את ההגנה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו כחברה רוצים את ההגנה הזו, כי התחושה שהכל נפרץ ומתקדם מהר מדי ואיפה שהוא הילדים שלנו הם כבר לא ממש ילדים בגיל מאד מאד צעיר, כי הם נחשפים לכל כך הרבה ואני שוב אומרת, אנחנו לא יכולים להעלים את זה, אבל אנחנו יכולים אולי לבלום או להאט את הקצב וזו בעיני המשימה של מי שהתאסף כאן היום.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אילת מליס כהן מישראל אומרת לא לסמים.

<אילת מליס כהן: נעים מאד.

<אילת מליס כהן: אני באמת מברכת את הישיבה הזאת ואת היוזמה הברוכה.

<אילת מליס כהן: אני אתן הקדמה קטנה עלינו, כי בדרך כלל לא הופענו בישיבות בוועדה הזאת.

<אילת מליס כהן: אנחנו בדרך כלל נמצאים בוועדה למאבק בנגע הסמים.

<אילת מליס כהן: אנחנו פועלים לחינוך ומניעה של שימוש בסמים ואלכוהול עם בני נוער וילדים ואנחנו נמצאים בשטח רוב הזמן.

<אילת מליס כהן: זו הפעילות העיקרית שלנו.

<אילת מליס כהן: מכיוון שבאמת קורים כל מיני דברים, גם מבחינת חקיקה וגם מבחינת הטלוויזיה והאינטרנט, אז בלית ברירה אנחנו חייבים לפעול בכל האזורים האלה.

<אילת מליס כהן: מה שקורה כיום בטלוויזיה, בני נוער, ילדים, יכולים להעביר ערוצים.

<אילת מליס כהן: מהיכרותי, לדעתי, הם לא צופים רק בערוץ הילדים.

<אילת מליס כהן: הם צופים בסרטים, הם צופים בערוץ ההיסטוריה, הם צופים בערוצי המדע וכמובן בסדרות ואני יכולה להגיד לכם מניסיוני האישי, ואני לא אציין איזו חברה, מניסיוני האישי בערך אחרי 10 דקות – לי יש את המודעות, לי יש את הכלים, לי יש את הידע – אני יכולה לעשות צפייה ביקורתית, כי יש לי את הידע.

<אילת מליס כהן: בערך אחרי 10 דקות אני צריכה לכבות את הטלוויזיה, אלא אם כן אני כן רוצה לקבל בפנים את כל המסרים הסמויים ששתיית אלכוהול היא בסדר וששימוש בסמים הוא בסדר.

<אילת מליס כהן: כיום בסרטים ובסדרות ואני יכולה לתת לכם שמות, אני רושמת לעצמי, בסרטים ובסדרות מופיעות סצנות רבות של שתיית אלכוהול וסצנות רבות של שימוש בסמים, כשהכוכבים נראים טוב לפני ונראים טוב אחרי.

<אילת מליס כהן: הם נראים עם מותגים, הם נראים יפים.

<אילת מליס כהן: אף אחד לא מראה שמי שמשתמש בסמים אחר כך יש לו איזה שהם נזקים, אלא להיפך, מראים לך את זה כפתרון.

<אילת מליס כהן: באמת אני יכולה לתת לכם רשימה ארוכה מאד של סרטים וסדרות.

<אילת מליס כהן: מראים את זה כפתרון לזה שהחבר עזב, לזה שיש בעיות בעבודה.

<אילת מליס כהן: כל בעיה שהיא בחיים - - -

יפעת שאשא ביטון: כהתמודדות שהיא לגיטימית.

<אילת מליס כהן: בדיוק.

<אילת מליס כהן: אנחנו חיים.

<אילת מליס כהן: יש לנו בעיות בחיים, צריך לדעת לפתור אותן והמסרים הסמויים שמגיעים בכל שעות היום, הם מסרים שהפתרונות הם אלכוהול, חלק מהפתרונות הם אלכוהול וסמים.

<אילת מליס כהן: אני רוצה לתת לכם דוגמא למשהו שנעשה באירופה ויכול להיות שזה ישמש השראה למשהו שאפשר לעשות אותו בארץ.

<אילת מליס כהן: אולי זה קיים ואני לא מודעת לזה.

<אילת מליס כהן: ככה: המרכז האירופאי לפיקוח על שיווק אלכוהול בדק סצנות של אלכוהול בסרטים.

<אילת מליס כהן: הוא נתן פה נתונים כאלה: מספרם הרב של סרטים המופקים בחסותם של יצרני אלכוהול, מראה את התועלת ההדדית בין מפיקי סרטים לתעשיית האלכוהול.

<אילת מליס כהן: הם דיווחו שבמהלך שנה, שמונה חברות אלכוהול מיקמו מוצרים אלכוהוליים ב-233 סרטי קולנוע ולפחות באפיזודה אחת של 181 סדרות טלוויזיה שונות.

<אילת מליס כהן: זאת אומרת נעשתה בדיקה פה ונעשתה מדידה.

יפעת שאשא ביטון: שזו הבעיה כפי שאת הצגת אותה.

יפעת שאשא ביטון: את אמרת שהוצע איזה שהוא פתרון שאולי אנחנו נוכל ללמוד ממנו.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה להציג מה הפתרון?

<אילת מליס כהן: הפתרון הוא פיקוח.

<אילת מליס כהן: זאת אומרת בדיקה של מספר הסצנות שמופיעות.

<אילת מליס כהן: אני יכולה להעביר לך את המחקר הספציפי הזה לוועדה, לכל המשתתפים, איך הם עשו את זה ומה הם בודקים גם לגבי אותן סצנות ומה המסר שלהם.

<אילת מליס כהן: אני לא חושבת שזה נעשה בארץ, שמישהו ישב ובדק מה מופיע בתוך סרטים.

<אילת מליס כהן: ואם אנחנו מדברים על ילדים, אז הם בדקו סרטי ילדים.

<אילת מליס כהן: הסרט שיש בו 9 מופעים של שתיית אלכוהול, שזה הכי הרבה שהיה באותה שנה בסרטי ילדים, זה הסרט הארי פוטר והנסיך חצוי הדם.

<אילת מליס כהן: זה סרט שרוב הילדים הלכו לראות אותו.

<אילת מליס כהן: זה סרט שמופיע בטלוויזיה לדעתי בשעות רגילות לגמרי והוא מופיע בהמון שידורים חוזרים.

<אילת מליס כהן: זאת אומרת שבעצם הילדים מקבלים את המסר ממש כמסר סמוי.

<אילת מליס כהן: הם לא יכולים לעשות צפייה ביקורתית.

<אילת מליס כהן: מה עוד שאם הסרט מרתק, אז אתה לא עושה צפייה ביקורתית אלא אתה ממשיך לראות אותו.

<אילת מליס כהן: אני רוצה להתריע על משהו שהוועדה יכולה לטפל בו.

<אילת מליס כהן: מה שקורה כיום בוועדה אחרת זה שקיים קידום של לגליזציה של קאנביס ומריחואנה.

<אילת מליס כהן: אז זה חודר אלינו, לישראל גם מארצות הברית ומכיוון שהרבה סרטים מגיעים אלינו מארצות הברית, וגם, עוד פעם, בערוץ המדע ובערוץ ההיסטוריה – אני צופה בכולם – המסרים האלה נמצאים בצורה מאד סמויה.

<אילת מליס כהן: מאד קשה להבדיל בעצם, כי מראים לך תכנית מאד מדעית כביכול, שסוקרת כאילו כל מיני - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, הנקודה ברורה.

<אילת מליס כהן: אז אני חושבת שזו נקודה שצריך לשים לב אליה וצריך לחשוב מה הכלי שאנחנו נוקטים בו, על מנת שהמסרים האלה, לפחות כל עוד החקיקה בישראל לא מתירה דברים מסוימים, איך אנחנו רואים שהטלוויזיה תומכת בחוקים של מדינת ישראל ובמה שמותר בארץ ובמה שאסור בארץ.

<אילת מליס כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: יואב גינאי, רשות השידור, בבקשה.

<יואב גינאי: טוב, ההתייחסות בחוק רשות השידור הישן, 1965, היא אפסית מבחינת התכנים.

<יואב גינאי: לאורך שנים רשות השידור - ואני מדבר על רשות השידור הישנה – אימצה כללים של הרשות השנייה ושל מועצת הכבלים.

<יואב גינאי: שידורי הילדים שלנו מפוקחים על ידי אנשי תוכן מהשורה הראשונה.

<יואב גינאי: עוברים על כל תסריט, על כל פרק, סדרות הדרמה, אפילו חדשות לילדים והדברים מפוקחים שם כמובן.

<יואב גינאי: כך לגבי סימון תכניות דרמה, סרטי מתח, סרטי קולנוע, שמשודרים בדרך כלל בלילה.

<יואב גינאי: אני מסכים לגישה שנאמרה כאן, שאנחנו בעצם טיפה בים.

<יואב גינאי: טיפה בים בפלטפורמות האלה.

<יואב גינאי: היום ילדים צופים בתכנים האלה ב-VOD, באינטרנט, כמעט בכל פלטפורמה אפשרית.

<יואב גינאי: הפלטפורמות האלה פרוצות לגמרי, כך שבאמת אם אנחנו מגבילים ואנחנו מגבילים, לפחות ברשות השידור, את התכניות האלה אפשר למצוא בשפע באוקיינוס שלם של מידע שנמצא מסביבנו ולכן אולי דרושה חקיקה.

<יואב גינאי: אני לא יודע עד כמה גם חקיקה יכולה לעזור כאן.

<יואב גינאי: אני נמצא בכל מיני פורומים של גופי שידור ציבוריים באירופה, שמתמודדים ממש עם אותה בעיה, עומדים כמעט נואשים אל מול הסחף הגדול הזה, של אינפורמציה מכל כיוון.

<יואב גינאי: אני מדבר על תכניות לנוער ולילדים.

<יואב גינאי: אין פתרון קסם עדיין, אבל ראוי לחשוב, לדון ולראות באיזה אופן אפשר קצת להגדיל את הסכר.

יפעת שאשא ביטון: זה בעצם מחדד את הנקודות שעלו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני אשתדל לסכם את זה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם אני רוצה לומר משהו באמצע.

יפעת שאשא ביטון: נכון שהכל פרוץ ואנחנו טיפה בים ואני רוצה שתחשבו על השיח הזה לא ממקום שמרפה ידיים אלא ממקום שמאתגר אותנו דווקא ולראות איך אנחנו, למרות המציאות המאד מאד מורכבת הזו, כן מצליחים לעשות קצת סדר, לפחות כלפי הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: דוד אורן, טלוויזיה חינוכית.

<דוד אורן: גם אנחנו, כמו רשות השידור, גם כפופים לחוק וגם לקחנו על עצמנו הרבה מעבר לזה.

<דוד אורן: תהליך הפיקוח על התכניות – ואני לא אחזור על התהליך הארוך שהציגה פה אלונה מערוץ הופ, אבל זה אותו תהליך.

<דוד אורן: חוץ מזה, בנוסף לזה יש לנו גם את היועצים שלנו כיחידת סמך של משרד החינוך, אז אנחנו נעזרים ביועצים ממשרד החינוך.

<דוד אורן: אני לא חושב שיש פה עוד מה להוסיף.

<דוד אורן: מבחינת שידורים, גם אני מרגיש בנוח לשבת כאן בפורום הזה, אבל גם אני חושב שאנחנו מפוקחים כולנו.

<דוד אורן: כנראה שכמו שכולם ציינו פה, עיקר הבעיה הוא באינטרנט כמובן ושם אנחנו צריכים לשים לב.

<דוד אורן: אנחנו, כטלוויזיה חינוכית, מעלים את כל התכניות שלנו קודם כל אל האינטרנט, אל ערוץ היו-טיוב שלנו, כך שמבחינתנו ילדי ישראל יכולים כמובן להיכנס לשם ולשבת בשקט.

<דוד אורן: זאת אומרת ההורים יכולים לכוון אותם לשם.

יפעת שאשא ביטון: גם התכניות שם הן הרבה יותר סולידיות ביחס לתכניות אחרות, אני מוכרחה לומר.

<דוד אורן: אנחנו מוקפים בים, כמו שאמר יואב גינאי, ים גדול מאד, עם הרבה תכניות ותכנים שלא בהכרח כדאי שהילדים שלנו יחשפו אליהם.

יפעת שאשא ביטון: ערוץ ניקולודיון, בבקשה.

<אורלי אטלס-כץ: שמי אורלי אטלס, אני מנכ"לית של ענני תקשורת ובתוכו אנחנו מנהלים את ערוץ ניקולודיאון וגם את ערוץ ניק ג'וניור שהוא ערוץ פרי-סקול.

<אורלי אטלס-כץ: קודם כל אני רוצה להגיד דבר אחד על האינטרנט, כולם חזרו ואמרו.

<אורלי אטלס-כץ: אני חושבת שיש פה עוד דבר שאנחנו יכולים לעשות ויש היום הרבה תוכנות שההורים יכולים לשים על גבי האינטרנט ואני לא בטוחה שזה ידוע כמידע לציבור הרחב.

<אורלי אטלס-כץ: אני יודעת את זה ויש לי בבית כמובן את התוכנה ואולי צריך לעשות משהו בנושא של מידע, כי אפשר לחסום את הילדים מלהגיע לאתרים וזה משהו שאני חושבת שראוי שידברו עליו ולא יודעת איך יקדמו אותו, כדי שההורים יידעו.

<אורלי אטלס-כץ: זה אחד, ואני מסכימה עם כולם שזו הבעיה המרכזית.

<אורלי אטלס-כץ: שנית, אנחנו כערוצי ילדים ואני מכירה גם את מתחריי, מנוהלים על ידי צוות שהוא מאד מאד ערכי ובא מתוך מחויבות אישית שלילדים יהיה תוכן טוב מאד ושלא יברחו, כי הבעיה הכי גדולה שלנו כמנהלי ערוצי הילדים היא שהילדים נמצאים אצלנו, אבל הרבה מאד נמצאים בברודקסט, בתכניות ריאליטי, בתכניות ריאליטי של HOT ו-YES.

<אורלי אטלס-כץ: קשה לנו לשמור אותם אצלנו, בעוד שאנחנו יודעים שכשהם אצלנו הם בסביבה בטוחה.

<אורלי אטלס-כץ: אנחנו מאד מאד מקפידים ומוגנים או מפוקחים על ידי המועצה ומגיבים לכל בקרה בצורה מאד עניינית ורצינית, כי זה חשוב לנו מתוך מקום שלנו חשוב, לא מתוך זה שאנחנו מפוקחים.

<אורלי אטלס-כץ: אנחנו כולנו הורים לילדים, גם אני בוגרת תואר שני בפסיכולוגיה שהתעסקה בילדים וזה דבר שחשוב לנו מעצם העניין ולא מעצם הפיקוח.

<אורלי אטלס-כץ: אז זה דבר שני.

<אורלי אטלס-כץ: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכים להקפיד לעשות כמה שיותר תכנים טובים לילדים כדי לשמור אותם כמה שיותר זמן במקום המוגן הזה.

<אורלי אטלס-כץ: אני מודעת לתכניות כמו שמש, תגידי בוב-ספוג, תדברו, אני מודעת לביקורת ואנחנו גם מקבלים אותה וכל פעם לומדים אותה, אבל אני חייבת להגיד שהתהליך אצלנו, בדומה לתהליך של הופ או ערוץ הילדים, צוות שלם של אנשי מקצוע, כולל פסיכולוגית שבאופן קבוע עוברת על כל התכנים שלנו, בטח תכני הפקות המקור.

<אורלי אטלס-כץ: נשאלה פה קודם שאלה על הנושא של ערכים בתוך הפקות המקור.

<אורלי אטלס-כץ: זה משהו שאנחנו מאד עובדים בו, כולנו, כל ערוצי הילדים וכל הפקת מקור היא נדונה לא רק מהצד של האם היא תעניין את הילדים, אלא גם מה זה מעביר לילדים.

<אורלי אטלס-כץ: אני אתן דוגמא מהפקות הדרמה, שהן לילדים יותר גדולים.

<אורלי אטלס-כץ: כמו שליהי דיברה קודם, אנחנו משרתים קהל רחב של ילדים, מגיל 6 עד גיל 14, מה שקצת מקשה ואולי זה עוד דבר שצריך לטפל בו - ליצור סביבה לבני נוער, כי בני נוער כבר מתחילים להסתובב בחוץ ואנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: גם כלפי עולם המבוגרים, שהורים יודעים שכשיש הופ או יש ניקולודיון או יש ערוץ הילדים, לאיזה קהל יעד של ילדים הם יודעים - - -

<אורלי אטלס-כץ: אבל אני גם אומרת לכל מי ששואל אותי מבין חברי, שהערוצים אנחנו מנהלים, שוב, כל ערוצי הילדים, כי אני צופה בכולם ומכירה את כל המנהלים שלהם, אני יכולה בלב שלם להגיד – זה בסדר לצפות בערוצים האלה, זה ערוצים מפוקחים על ידי רגולציה עצמית ועל ידי רגולציה חיצונית.

יפעת שאשא ביטון: שוב, אבל ההתאמה של הגילאים כאן כן צריכה לקבל איזו שהיא התייחסות.

<אורלי אטלס-כץ: כן, ועובדים עליה.

<אורלי אטלס-כץ: אני רוצה לתת דוגמא מסדרות דרמה שאנחנו עושים.

<אורלי אטלס-כץ: למשל מאד חשוב לנו להעצים נשים, כי זה בעינינו אחד המסרים שצריכים לעבור בתכניות שאנחנו עושים ומי שצופה בתכניות, גם שלנו וגם של ערוץ הילדים, רואה שהבנות הן בדרך כלל אלה שפותרות את הבעיה, מובילות וזה קצת מוטה.

יפעת שאשא ביטון: ככה זה במציאות, את יודעת.

<אורלי אטלס-כץ: נכון.

<אורלי אטלס-כץ: בינינו, כן.

<אורלי אטלס-כץ: יש קהל שלם, אני לא אציין שמות, שחושבים אחרת.

<אורלי אטלס-כץ: אני אתן עוד דוגמא אחת מכיוון שונה לגמרי, ושוב, כל מה שאני אומרת פה זה בשמי ובשם הערוצים הנוספים, כשקורה אירוע בישראל אנחנו מגיבים לו מיד.

<אורלי אטלס-כץ: אז אם היה לא מזמן את הנושא של הגזענות והמחאה האתיופית, אז ערוץ ניקולודיאון לקח את זה על עצמו.

<אורלי אטלס-כץ: הילדים מאד מושפעים מהכוכבים, כל הכוכבים של הסדרות שכונה, חממה, שבתוכם יש לנו כוכבת אתיופית, אבל לא בגלל זה.

<אורלי אטלס-כץ: פה באמת נעזרנו במדיית החדשות וכולם הרימו קמפיין שהכותרת שלו הייתה – כולנו שונים, אך כולנו שווים - בכל המדיות בערוץ, כדי להעביר מסר, להגיב לאירועי היום.

<אורלי אטלס-כץ: אז המסר שלי כאן הוא – אחד, אנחנו בתוך העניין.

<אורלי אטלס-כץ: אנחנו מאד רוצים.

<אורלי אטלס-כץ: חשוב לנו גם כהורים וגם כמובילי הערוצים האלה להיות בתוך התהליך ולעשות שינויים.

<אורלי אטלס-כץ: ביחד עם יפעת אנחנו בשמחה נרתמים לעניין של הקוד האתי ולהכניס את מוחנו ומתכוונים באמת.

<אורלי אטלס-כץ: שנית, אני חושבת שעל הנושא החינוכי דובר מספיק, צריך לחנך את ההורים כי הסיווג הוא לא רלבנטי.

<אורלי אטלס-כץ: התוכנות שמגבילות היום את האינטרנט, צריך לדבר קצת עם ההורים.

<אורלי אטלס-כץ: אני חושבת שאנחנו הורים מודעים, אבל יש הרבה שלא.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה שצריך להעלות את המודעות גם בקרב ההורים.

יפעת שאשא ביטון: בסיכום אני אתייחס גם לעניין של סינון האתרים.

יפעת שאשא ביטון: יש לי אלייך שאלה ואולי גם לאחרים.

יפעת שאשא ביטון: נעשה מחקר שחקר את תכניות הילדים מבחינת המסרים שלהם, בין אם זה מחקר תוכן, בין אם זה מחקרי דעה?

יפעת שאשא ביטון: נעשו מחקרים?

<יפעת בן חי שגב: אני מכירה מחקרים כאלה.

<יפעת בן חי שגב: כן, יש איזה מחקר אחרון מלפני שנתיים וכל הזמן יש מחקרים בתחום הזה.

<יפעת בן חי שגב: יש מחקר שממש עכשיו הוא בהתהוות.

יפעת שאשא ביטון: התכנים מתעצבים לנוכח הממצאים של המחקר?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לוקחים את המסקנות – בלי שאני יודעת מה היו המסקנות – אבל השאלה היא אם יש פה התייחסות אמיתית לבחינה לאורך כל הדרך שאנחנו באמת עומדים במסרים הנכונים ולא מכניסים מסרים שהם פוגעניים מבחינה חברתית וכו'?

<אורלי אטלס-כץ: אני אתייחס גם לנושא של לגיטימציה, מה שדיברו קודם הבנות.

<אורלי אטלס-כץ: אנחנו מבצעים מחקרים פעם בחצי שנה - מחקר מקיף בקרב ילדים ואנחנו כל הזמן בקשר איתם בכל מיני מדיות, כדי להבין מה הם קולטים מהמסרים שלנו ומה הם מצפים לקלוט והנושא של הלגיטימציה מאד עלה גם בנושא של דימוי גוף.

<אורלי אטלס-כץ: אני יודעת שגם יפעת מאד מתעסקת בזה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, נשמח לקבל מחקרים אחרונים.

<אורלי אטלס-כץ: אז אני אשמח להעביר את המחקרים בנושא דימוי גוף, ואפילו גם הנושא, ודיברו קודם על לגיטימציה, תראו לנו מה המעשה ומה ההשלכות.

<אורלי אטלס-כץ: לא רק לא לדבר על או לא להחביא את הדברים, אלא אם נעשה מעשה לא טוב – מה ההשלכות שלו ובדרך הזאת הילדים - וזה כבר הילדים היותר בוגרים – זה הילדים על סף בני נוער, 'הטינס', מה שנקרא, ברגע שהם רואים שנעשה מעשה וההשלכות שלו הן לא טובות, וקודם דיברת על הסמים, על זה שרואים מישהו משתמש בסמים ואחרי זה הוא נראה עדיין יפה, אבל אם אתה תראה שמישהו משתמש בסמים, זה כמובן לא דברים שאנחנו מטפלים בהם בילדים, דוגמאות אחרות אבל – ואחר כך נראה לא טוב, או קורים לו דברים לא טובים בעקבות זה – זה הרבה יותר משכנע והרבה יותר אמיתי מאשר פשוט לא לדבר על זה.

<אורלי אטלס-כץ: אז התשובה היא כן.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה שצורת ההתמודדות היא לא באל תעשו, אלא בשידור המסר בהחלט.

<אורלי אטלס-כץ: כן וקורה שעושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הרב שמואל סלוצקי, בבקשה.

<שמואל סלוטקי: שלום, אני מרבני צוהר ורציני להעצים ולחזק את הנושא של סימון אתרים.

<שמואל סלוטקי: בעבר אנחנו קידמנו את הנושא של סימון אתרים באינטרנט על ידי הנגשת המידע לצרכנים על ידי ספקי הרשת של האינטרנט - קודם כל הורדת הסננים בחינם וגם בעצם ביצירת הקשר בין הספקים לבין הלקוחות, להציע להם קודם כל את האפשרות הזאת וליידע אותם בכך שזה בחינם ושזה אפשרי.

<שמואל סלוטקי: צריך באיזו שהיא דרך למצוא את אותה טכנולוגיה וגם את האפשרות לעשות את זה בערוצי הטלוויזיה השונים, כשאפשר היום באמצעים הטכנולוגיים לעשות עוד יותר מכך ולכוונן את זה לדרישה של ההורים ובאמת הורים יאמרו יש לנו ילדים בגילאים כאלה ואחרים, יוכלו אותם ערוצי תקשורת, בדרך טכנולוגית די פשוטה, לשלוח להם בחודש הקרוב או בשבוע הקרוב – אלה השעות שכדאי או שלא כדאי, וזה מה שמומלץ או לא מומלץ לפי גילאי הילדים, וכך יוכלו ההורים לשלוט בזה בבחירה חופשית על ידי ידע והבנה במה שהילדים הולכים לצפות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה על ההערה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציגים של גופים נוספים?

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף, להתייחס, לפני שאנחנו מסכמים את הדיון?

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית תודה לכולכם על ההתייחסויות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שעלו פה כמה נקודות שאנחנו צריכים לשים עליהן את הדגש.

יפעת שאשא ביטון: אחת הנקודות המשמעויות זה באמת הפריצות שיש במדיה והחופש בכל הקשור לאינטרנט ואני רוצה להמליץ.

יפעת שאשא ביטון: אני רציתי להמליץ על הקמה של צוות מקצועי, אבל תוך כדי הדברים את בעצם ציינת, יפעת, שיש צוות שכבר יושב בעניין, וממי הוא מורכב בעצם?

<יפעת בן חי שגב: הצוות מורכב מיועצת אקדמית שמתמחה במדיה וילדים, מיועץ כלכלי, מד"ר תהילה אלטשולר מהמכון הישראלי לדמוקרטיה ונציגים של המועצה.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא כולל נציגים של החברות השונות שיושבות כאן סביב השולחן?

<יפעת בן חי שגב: של גופי השידור?

<יפעת בן חי שגב: הוא יכלול, כן.

<יפעת בן חי שגב: כמו שאמרתי, בתחילת ספטמבר אנחנו מקווים להשיק את המפגש הראשון.

<יפעת בן חי שגב: אני כבר אומר שהתלמידות פה יוזמנו למפגש.

<יפעת בן חי שגב: יש לנו כוונה כן להזמין את כל מי שרואה את עצמו ואת כל מי שמביע עניין.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה שתהיה המלצה, אם זה משהו שעוד לא קרם עור וגידים, אז שכן יקום צוות מקצועי שכולל אנשי מקצוע ואת הגופים השותפים, הגופים המשדרים, לדון גם בסוגיה של איך אנחנו פותרים את עניין האינטרנט, איך אנחנו מתמודדים בעצם, אם בכלל ניתן.

יפעת שאשא ביטון: שוב אני אומרת, אנחנו לא יכולים לבלום את הסיפור הזה, אנחנו לא יכולים להעלים אותו, אבל אנחנו בהחלט יכולים להאט את הקצב, כן לתת את הכלים להתמודדות נכונה יותר, בין אם זה של ההורים, בין אם זה של הילדים, ובתוך כך לחשוב על תכנית של אוריינות תקשורת.

יפעת שאשא ביטון: אולי תכנית שאתם תוכלו להציע, אם אתם תכללו בתוך גם את משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה, אם תרצו, להיות שותפה אם זה בשיח או אם זה בצמתים שונים שבהם אתם תחליטו שנכון לכם שתהיה מעורבות גם של הפרלמנט לצורך העניין, אבל אני באמת רוצה שיהיה גוף שיחשוב גם על האתגרים שיש לנו – בין אם זה בתכניות שמשודרות – דיברנו פה על העניין של שידורים חוזרים, של ה-VOD, אבל בעיקר של סוגיית האינטרנט ולראות איך אנחנו מוצאים פתרונות ורגולציה לסיפור הזה.

<יפעת בן חי שגב: אני אומרת בהיבט הזה זו באמת התפרצות לדלת פתוחה, כי אנחנו בעיצומו של התהליך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה.

<יפעת בן חי שגב: ואני מברכת על זה, בגלל שאני חושבת שלך, כמי שעומדת ברשות הגורם הפרלמנטארי שאמון על זה, יש באמת את הכלים והיכולת לתת רוח גבית למאמצים המקצועיים שאנחנו מגבשים, בין אם זה באמת בקישור בין כל גורמי הממשל וכיוצא באלה, ואני בהחלט אשמח למסד פה קשר שוטף.

<יפעת בן חי שגב: אנחנו יכולים לשבת ולדון על זה ולדווח ולהביא את זה לדיון מפעם לפעם ולראות איך זה מתקדם ולאן זה הולך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים מעקב.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לקבל גם אישור שהצוות הזה אכן חנך את מפגשו הראשון וגם לקבל עדכונים שוטפים.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מציעה את הוועדה כפלטפורמה לקידום של חקיקה, במידה והקוד האתי לא באמת מצליח לענות על איזה שהוא צורך, לא מצליחים לגבש נהלים או מגבשים נהלים ולא מצליחים ליצור אכיפה.

יפעת שאשא ביטון: במקומות שבהם אתם מרגישים שצריך לעשות צעד אחד קדימה, אז אני חושבת שזה המקום הנכון שצריך לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נהיה בדיאלוג.

יפעת שאשא ביטון: אני מברכת ומודה.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה השנייה שמוצגת כאן זה הנושא של האחריות ההורית.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שאנחנו צריכים לעבור איזה שהוא תהליך גם מול ההורים, אבל מצד שני אנחנו גם צריכים לתת בידיהם את המידע הרלבנטי והנכון, ופה אני מציעה שכן ייעשה איזה שהוא סדר מבחינת גילאי הצפייה או ההתאמה הגילאית של כל אחד מהערוצים.

יפעת שאשא ביטון: כי כן, אנחנו שמענו גם כאן, יש פה מנעד רחב של גילאים שצופה באותו ערוץ ועולה פה עניין הלגיטימציה.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו משדרים את זה לילדים, מבחינתם זה כשר.

יפעת שאשא ביטון: אם אני כאמא מרשה לילדה לצפות בערוץ מסוים, סימן שאני סומכת על מה שמוצג שם ולכן פה אני כן רואה את האחריות המשותפת, Once של ההורים, אבל גם שלנו.

יפעת שאשא ביטון: גופים תקשורתיים שאינם כפופים לכללי הרגולציה, צריך לבחון את זה ולדרוש שכולם יהיו כפופים תחת אותו חוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לברר באיזה גופים מדובר מול משרד התקשורת וכמובן לבחון איך עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לגבי האינטרנט הפתוח.

יפעת שאשא ביטון: יתקיים דיון במסגרת הוועדה לגבי הבטיחות באינטרנט, או גלישה בטוחה באינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: אכן עלתה הסוגיה של סינון אתרים.

יפעת שאשא ביטון: יש גם חקיקה שקיימת, שכרגע מוגשת בנושא.

יפעת שאשא ביטון: שוב אני אומרת, הנושא של מודעות הורית הוא מאד מאד משמעותי ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו עושים אפילו קמפיין שמנגיש את המידע הזה למבוגרים, אחרת יהיה לנו מאד קשה ליישם את זה ברמת השטח.

יפעת שאשא ביטון: דבר אחרון שאני כן הייתי רוצה להוסיף על מה שאתם עושים, זה כן מחקר של תכנים ומסרים.

יפעת שאשא ביטון: אולי אנחנו נבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, מחקר שבעצם בודק את המסרים הסמויים והגלויים בתכניות ילדים, את ההתאמה שלהם על פי סיווג הערוץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים פה דיון שבעצם יעקוב אחרי ההתפתחויות השונות, הן של הצוות שעתיד להיפגש והן של מה שנעשה כאן, כדי לראות שאנחנו מתקדמים לכיוונים נכונים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, המשך יום טוב.