ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 29, 2015-07-14 11:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 14 ביולי 2015, כ"ז בתמוז תשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – הזנה במוסדות חינוך – קיום המפעל והיקפו, הרכב ואיכות המזון ועוד, הצעה לסדר היום בנושא": "מפעל הזנה כמנוף לתעסוקת נשים, של חברת הכנסת חנין זועבי.

יעקב מרגי: כדרכנו בקודש, אני אומר מספר מילות פתיחה, אתן לחברת הכנסת המציעה ולאחר מכן לחברי הכנסת ובהמשך נפתח דיון גם עם האורחים שלנו ונשמע ונראה.

יעקב מרגי: איך אומרים – והעם רואים את הקולות, נשמע ונראה את המצגת של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אתם קוראים לזה תכנית הזנה, מפעל הזנה, תגדירו אותו איך שתגדירו, בואו נראה ונלמד היום וניווכח מה ילדינו, ילדי ישראל, אוכלים ואיך הם אוכלים.

יעקב מרגי: מפעל ההזנה במוסדות החינוך הוקם לאחר דיונים רבים בכנסת ישראל.

יעקב מרגי: כולנו זוכרים את הסיסמאות – ילד רעב לא למד ופתאום נחשפה לעינינו התמונה של ילדים רבים, מציאות שלילדים רבים מסתבר, דבר שהיה ידעו, אבל עד שלא שמים לך את המראה מול הפנים – לפעמים אתה לא רוצה להביט, אלא אם מראים לך אתה,והתבררה מציאות שילדים רבים מגיעים לבתי הספר, ליום לימודים, כשהם רעבים.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על ארוחת בוקר שהם לא אכלו, כי יש גם כאלה שלא רעבים ולא אוכלים ארוחת בוקר, אלא שלאלה שישנו את הלילה שלפני כן ללא ארוחת ערב.

יעקב מרגי: תוך כדי הפעלת המפעל החשוב הזה התבררה תמונה נוספת, שלא רק שילדים היו נהנים מארוחה בבית הספר, אלא היו דואגים לקחת עוד מנה אחת או שתיים, וכששאלו אותם, אמרו – זה בשביל אחי, או אחותי, כדי שיהיה להם מה לאכול.

יעקב מרגי: אז אני מודה לחברת הכנסת חנין זועבי שהעלתה את הנושא.

יעקב מרגי: אמנם היא העלתה את זה בפן כמנוף לתעסוקת נשים ונשמע גם את הפן הזה ממנה, ולאחר מכן נצלול לתוך הפרויקט, יחד עם משרד החינוך וחברי הכנסת.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

חנין זועבי: שאלו אותי, כאשר הייתי בדרך לפה, אם אני הולכת לדיון של הזנה בכפייה, אמרתי כן, אחר כך אמרתי לא, אבל אז אמרתי בעצם כן, גם כאן אפשר להגיד הזנה בכפייה של כמה תלמידים שזורקים את הארוחה.

חנין זועבי: אני כמובן לא מערערת על חשיבות הפרויקט.

חנין זועבי: אני לא מערערת על ההיגיון של הפרויקט, אני לא מערערת על ההקדמה של כבוד יושב הראש.

חנין זועבי: אני מודה וכולנו מכירים בחשיבות הפרויקט, במטרתה שלו ובהיגיון שלו.

חנין זועבי: מה שאני רוצה לומר זה ביקורת מאד ספציפית.

חנין זועבי: ידעתי שאתם תכינו מצגת וכל זה, וזו ביקורת מאד ספציפית, מאד אובייקטיבית, ואני רוצה לקחת את הביקורת הזאת ולמנף אותה למשהו יותר חיובי.

חנין זועבי: ואולי, ההיגיון שאני מדברת ממנו, לא מותאם למשרד החינוך.

חנין זועבי: צריכים גם את משרד הכלכלה.

חנין זועבי: כלומר, הגישה שלנו היא גישה מערכתית.

חנין זועבי: אנחנו נציגי הציבור, שחושבים בצורה יותר כוללת ומקיפה אולי, מאשר משרד זה ומשרד אחר.

חנין זועבי: אנחנו יודעים שמדובר בפרויקט של למעלה מ-200 מליון שקלים.

חנין זועבי: עד שנת 2014 פרויקט המנה החמה הכיל 145,000 תלמידים.

חנין זועבי: בשנת 2014 הוציא משרד החינוך הודעה לעיתונות, שהוא אומר שהם מוסיפים עוד 75,000 תלמידים.

חנין זועבי: כלומר, מדובר בפרויקט לא זניח, לא שולי, שיש לו תקציב מכובד.

חנין זועבי: ההיגיון הוא לתת מנה חמה.

חנין זועבי: בביקור שלנו בעשרות בתי ספר, ומפה התחיל הרעיון, אנחנו ראינו קופסאות של המזון בחצרות של בתי הספר, כמעט מלאות.

חנין זועבי: אנחנו עברנו באום אל פאחם ובעוד יישובים ומצאנו אותה תופעה.

חנין זועבי: שאלנו את הילדים – לא טעים, לא משתמשים, זורקים את המנה ואפילו נשארים רעבים בשתי השעות האחרונות ללימודים ולא משתמשים באוכל וזה חבל.

חנין זועבי: זה הפסד – גם של התקציב וגם התלמידים נשארים רעבים.

ישראל אייכלר: זה אוכל אשכנזי?

חנין זועבי: כאשר אני חיפשתי אינפורמציה, מצאתי בדו"ח מבקר המדינה משנת 2008, חוות דעת של המבקר שגם אומר שהמזון לא מתקבל על ידי המגזר הערבי ושיש אי התאמה לטעמם של התלמידים, אולי גם בבתי ספר אחרים.

חנין זועבי: מבקר המדינה ומשרד החינוך קיבלו תלונות מיושבי ראש ועדי הורים מדלית את כרמל, אום אל פאחם, ויושבות פה כמה עיריות.

חנין זועבי: כמובן שמשרד החינוך מתחייב גם במצגת שהוא יראה לנו עכשיו, שהוא מבקר את איכות המזון על ידי חברה ובמקרים שבהם נמצא כי הספק פעל בניגוד לקריטריונים ולנהלים המתבקשים באספקת מזון הוא יוציא את הספק הזה ממעגל הספקים ושהוא עושה בקרה ואת כל זה הם יציגו.

חנין זועבי: התוצאה הסופית היא שיש מאות מנות שנזרקות בחצר, גם אם יש מבקרים וגם אם יש ביקורת וכמובן שיש ביקורת.

חנין זועבי: איך אפשר ללמוד מהביקורת הזאת?

חנין זועבי: אפשר ללמוד מפיילוט שאני לא ממציאה.

חנין זועבי: הרעיון שלי הוא לא המצאה שלי, הוא פיילוט שנעשה בחורה, על ידי חברת סלמה.

חנין זועבי: מה עשו שם?

חנין זועבי: קבוצה של נשים אמרה – אנחנו נבשל מהמטבח שלנו, התקציב של משרד החינוך ילך לרשות המקומית, אנחנו נאכיל את הילדים שלנו, אנחנו נצא ממעגל האבטלה - - -

יעקב מרגי: גם בירושלים יש פרויקט כזה, שהוצג בוועדה לזכויות הילד.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: מדובר בפיילוט.

חנין זועבי: אחרי שלוש שנים חברת סלמה מספקת 3,000 מנה, מספקת תעסוקה ל-15 נשים ותוך שלוש שנים הפרויקט החזיר את ההשקעה, הוא עומד על הרגליים שלו.

חנין זועבי: מה שאני אומרת זה לקחת את הרעיון הזה ולספק למאות או אלפי נשים ערביות תעסוקה.

חנין זועבי: רק 24% מהנשים הערביות מועסקות, אז לא משנים את הפרויקט, לא משנים את ההיגיון, אלא קצת מרחיבים את האופק שלנו.

חנין זועבי: קצת מנסים להיות יצירתיים ומספקים גם תעסוקה, גם אוכל טוב, טעים, חם לתלמידים.

חנין זועבי: רעיון פשוט.

חנין זועבי: אפשר לוותר על המצגת שלכם, אפשר לוותר על הכל ולהתקדם.

יעקב מרגי: זה רעיון שהוא רעיון מוצלח וטוב, ובכנסת הקודמת הוא הוצג בוועדה לזכויות הילד, הייתי נוכח שם.

יעקב מרגי: אני חושב ששם זה היה WIN-WIN, כולם מרוצים.

יעקב מרגי: אנחנו לא נוותר על המצגת, כי עד שיוטמע מה שאת רוצה ומה שאני רוצה ומה שכולנו רוצים – בינתיים מפעל ההזנה קיים, אז בואו נראה איך הוא עובד.

יעקב מרגי: לפני המצגת, חבר הכנסת אייכלר שצריך לצאת, בבקשה.

ישראל אייכלר: אחרי המצגת.

ישראל אייכלר: לא חשבתי על מה שהיא אמרה.

ישראל אייכלר: נשמע קודם.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<חיים הלפרין: אני רוצה לפתוח בכך שמדינת ישראל יכולה וצריכה להיות גאה בתכנית הזאת.

<חיים הלפרין: היא נותנת מענה רחב, נכון וטוב בסך הכל גם חוק יוח"א וגם ציל"ה שעוד מעט נראה – נותנים מענה - - -

יעקב מרגי: לא הקשבתי, הצגת את עצמך לפרוטוקול?

<חיים הלפרין: חיים הלפרין, מנהל היחידה לתכניות משלימות למידה במשרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<חיים הלפרין: אז אני אומר שמדינת ישראל יכולה וצריכה להיות גאה בתכנית הזאת, שנותנת מענה לסדר גודל של 200,000 ילדים בשנה.

<חיים הלפרין: בחשבון גס אנחנו מדברים על בין 35 ל-40 מיליון מנות, ארוחות צהריים שמגיעות לילדי ישראל בעיקר בפריפריה.

<חיים הלפרין: עוד מילת הקדמה.

<חיים הלפרין: יש הרבה בעלי זכויות לתכנית הזאת.

<חיים הלפרין: היא התחילה יחד עם עמותת ידיד ויחד עם קרן רש"י.

<חיים הלפרין: היום אני חושב שהיא נמצאת במצב הרבה יותר טוב גם בהיקף שלה, גם במחויבות שלה.

<חיים הלפרין: תהליך ההטעמה שלה הוא לא פשוט - - -

יעקב מרגי: כדאי להזכיר לטובה גם את חברת הכנסת לשעבר רוחמה אברהם.

<חיים הלפרין: נכון, נכון.

<חיים הלפרין: היא מינפה את התהליך, שהיה תהליך וולונטרי.

<חיים הלפרין: אנחנו מדברים על מענה לכל התלמידים שאני מונה.

<חיים הלפרין: ורק הערה משפטית מקדימה, הארוחה ניתנת על בסיס חוק יוח"א.

יעקב מרגי: בצבא לימדו אותנו ראשי תיבות, לא כולם מבינים ראשי תיבות.

יעקב מרגי: כשאתה אומר יוח"א, זה לא יוחאי.

יעקב מרגי: תסביר מה זה.

<חיים הלפרין: חוק יוח"א הוא חוק יום חינוך ארוך שקיים ב-108 יישובים, חלקם באופן מלא וחלקם באופן חלקי.

<חיים הלפרין: למשל, שכונות מסוימות בבאר שבע נכללות ביוח"א ובשכונות אחרות לא.

<חיים הלפרין: באלעד למשל כולם יוח"א, למרות שהיא באשכול 2 ועוד כהנה וכהנה דוגמאות לפי ה - - - שלו, אבל ההזנה חלה עליו משום שהמדינה אמרה – אם אני רוצה לתת הזנה לילדים, אני קודם כל מחויבת לתת אותה למי שאני מחייבת אותם להישאר יום ארוך, ולכן הוא יושב על החוק הזה ולכן הזכאות נגזרת משם.

<חיים הלפרין: בצד השמאלי הבאנו את תכנית ציל"ה, שהיא תכנית שהיא בהחלטת ממשלה, היא לא באותו מעמד חוקי, שנותנת מענה לאשכולות החלשים – 1 עד 3, והיא תכנית שמאריכה את יום הלימודים ונותנת גם הזנה והיא משלימה בעצם גם במקומות שאין יוח"א, והיא נותנת מענה לילדים רק באשכולות 1 עד 3, וירושלים, שהיא הראשונה באשכול 4, הם רלבנטיים, ולכן יש לנו בעצם מענה שנותן קודם כל על בסיס חוק יום חינוך ארוך באשכולות של 1 עד 5 ומי שאין לו יום חינוך ארוך, באשכולות 1 עד 3, נהנה גם מציל"ה, שנותנת בעצם סוג של מענה משלים - - -

יעקב מרגי: ציל"ה זה גם ראשי תיבות?

<חיים הלפרין: כן.

יעקב מרגי: יאמר לנו כבודו?

<חיים הלפרין: זה צהריים יומיים, למידה, העשרה.

יעקב מרגי: החיים כל כך פשוטים ואנחנו אלופים בלסבך אותם.

איציק שמולי: אתה יכול אולי להסביר מה מקור הפער בין הפוטנציאל לבין מה שבפועל.

<חיים הלפרין: כן, בדיוק אני אגיע לזה.

<חיים הלפרין: אז התחלתי להסביר שתהליך ההטמעה הוא תהליך לא פשוט, ואפשר לראות את זה גם בהיבט של עצם החלוקה, בסך תקציב לחלק המשרד ובזה יש עוד גורם שמשתתף בעלויות.

<חיים הלפרין: במבנה של חוק הארוחה היומית ובהסכמות שמוגדרות בחוק החינוך לשר האוצר, מובנת השתתפות הרשויות.

<חיים הלפרין: כפי שאתם רואים בטבלה למטה - ואמרתי, תהליך ההטמעה הוא תהליך לא פשוט – חלק מהרשויות, בעיקר באשכולות הנמוכים, אומרות – אנחנו לא יכולות לשאת בחלק שלנו.

<חיים הלפרין: לא יכולות לשאת בחלק הזה.

מירב בן ארי: בעיקר הרשויות החלשות.

<חיים הלפרין: בעיקר החלשות.

מירב בן ארי: זה בגלל שמראש ציל"ה מיועדת לאשכולות 1 עד 3 ומראש הדירוג - - -

<חיים הלפרין: לא, גם ביוח"א, גם מי שנמצא ביוח"א אומר אני - - -

מירב בן ארי: ביוח"א זה 1 עד 5.

<חיים הלפרין: נכון, אבל יש רשויות אשר - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני אוסיף את תרומתי מניסיוני הדל כשר בממשלה.

יעקב מרגי: שיטת המטצ'ינג נשמעת לכאורה ויש בה הרבה היגיון.

יעקב מרגי: אתה רוצה פרויקט, אני לא אמור לממן לך את כולו, בוא תשתתף.

יעקב מרגי: לפעמים רף הביצוע, סעיפים שיש בהם מטצ'ינג הוא נמוך והפוך, הוא גורם לנזק, הוא תוקע תקציבים רבים בהתחייבויות שלטוניות שלא מממושכות, כי יש רשויות שלא יכולות ויש רשויות שלא רוצות ושיש להן סדרי עדיפויות אחרים.

מירב בן ארי: זה בדיוק כמו עם הסייעות עכשיו.

יעקב מרגי: לכן, בנושא המטצ'ינג, לפעמים הצדקנות הזו היא בעוכרם דווקא של האוכלוסיות שכן צריכים ונעזרים בה.

יעקב מרגי: בבקשה, אלה הרהורים שלי בקול.

<חיים הלפרין: אני כבר אתייחס לנקודה הזאת, חבר הכנסת שמולי, שבעצם בשנה שעברה, במהלך משותף של משרד החינוך ומשרד הרווחה והאוצר, הפחתנו את השתתפות הרשויות בהשקעות בחלשים, כפי שאתם רואים באשכול 1 מ-15% ל-10%, אשכול 2 – מ-25% ל-15%, באשכול 3 מ-30% ל-20%, ובאשכול 4 מ-35% ל-25% וכן הלאה.

<חיים הלפרין: כמובן שבאשכולות הגבוהים נשארנו כמו שהיה בעבר, כי תל אביב, שהיא אשכול 8 ויש לה בתי ספר ביוח"א, אגב שהם חלשים מאד, בתי ספר שמדד הטיפוח שלהם הוא גבוה מאד, הוא ממש כמו בית ספר ברהט, אבל במקום הזה רהט לא יכולה להשתתף כמו שעיריית תל אביב יכולה להשתתף ואז הילדים יזכו להזנה בגנים ובבתי הספר - - -

איציק שמולי: כלומר, החתך הוא לפי רשות, הוא לא לפי שכונה.

<חיים הלפרין: הזכאות ליוח"א יכולה להיות לפי שכונה.

<חיים הלפרין: בתל אביב, זו רק השכונה שנמצאת בדרום, למשל.

ישראל אייכלר: ואז בתל אביב, בשכונה הזאת, העירייה צריכה להשתתף?

<חיים הלפרין: כן, בוודאי.

<חיים הלפרין: אגב, גם העירייה וגם ההורים משתתפים.

<חיים הלפרין: הוועדה הזאת אישרה, במסגרת תשלומי הורים, השתתפות ההורים.

<חיים הלפרין: הוועדה הזאת יזמה שהורים שההכנסה שלהם היא עד 1,300 שקלים לא ישלמו בכלל.

<חיים הלפרין: ואם הם לא ישלמו בכלל, אז מי אמור לשלם את זה?

<חיים הלפרין: הרשות, כי המדינה מחויבת לתת מענה.

ישראל אייכלר: ירושלים היא אשכול 5?

<חיים הלפרין: ירושלים היא אשכול 4.

יעקב מרגי: זאת אומרת שדרך מפעל ההזנה אפשר לראות כמה התקצוב הדיפרנציאלי יכול לעבוד.

<חיים הלפרין: נכון, אבל זה יותר מורכב, כי יש רשויות שפשוט לא רוצות להיכנס לזה.

<חיים הלפרין: הן אומרות, ההורים מסתדרים בלעדי, אז אני לא צריך להיכנס למהלך הזה.

ישראל אייכלר: יש שכונות בירושלים שיש להן חוק יוח"א?

<חיים הלפרין: כן.

<חיים הלפרין: יש בתי ספר בירושלים שיש להן יוח"א – קריית מנחם, נווה יעקב, בעיקר השכונות האלה.

ישראל אייכלר: קריית מנחם ונווה יעקב?

<חיים הלפרין: כן.

ישראל אייכלר: ובית"ר?

<חיים הלפרין: בית"ר כולה יוח"א, היא אשכול 2.

<חיים הלפרין: בכל אופן, התמונה שאנחנו רואים כאן בעצם, החל מפברואר שנה שעברה, צופה פני השנה הזאת, מבחינתנו הוא נוהל - - - אני יכול לספר לכם שכבר במהלך השנה שעברה רהט הגדילה את מספר הילדים שהיא הרגישה מחויבת אליהם, תל שבע, שגב שלום, שבעבר לא רצו להיכנס לתכנית ההזנה, נכנסו ואני מקווה שזה לא יהיה חד פעמי וכשנגיע לספטמבר נצטרך עוד פעם להיכנס למשא ומתן, ושהם יצרכו את התכנית שהיא חשובה לילדים.

<חיים הלפרין: אגב, כולם מודים בזה, הם רק אומרים שיש להם חשב מלווה שלא מאפשר להם - - -

יעקב מרגי: יש לכם בקרה כדי לוודא?

יעקב מרגי: כי לפעמים לא בא למנהלי בתי ספר או לרשויות להתעסק עם זה בכלל, לא קשור מבחינה כלכלית.

יעקב מרגי: השאלה איך אתם כרגולטור ואנחנו אנחנו מפקחים על זה, שאכן ילדים שצריכים ויכולנו לסייע בידם, לא נופלים בגלל שלמישהו לא בא להתעסק עם זה.

<חיים הלפרין: זו שאלה מצוינת.

<חיים הלפרין: חלק מהמשימה של הצוות שעוסק בזה היא לעבור בית ספר בית ספר ביישוב ולוודא שהילדים שלא אוכלים, הם הילדים שלא רוצים.

<חיים הלפרין: כלומר, ההנחיה היא פשוטה – יש מספר דברים שמוגדרים במצבת – נגיד בבית ספר יש 400 ילדים שזכאים להזנה, אם בית הספר ביקש 200 ילדים – אנחנו רוצים לראות כנגד 200 פתקים של הורים שאמרו אנחנו לא רוצים את ההזנה כי אנחנו מעדיפים אוכל מהבית, או כי אני לא יודע מה.

יעקב מרגי: וזה תלוי אישור של ההורים.

<חיים הלפרין: אישור כתוב של ההורה שאומר אני לא רוצה שהילד שלי יאכל, ואגב, זו זכותו.

ישראל אייכלר: כשאתה אומר בית ספר, זה כולל כל רשתות החינוך, או רק המוכרים?

<חיים הלפרין: זה כולל רק את רשתות החינוך שמוגדרות בחוק יסודות התקציב, קרי מעין החינוך התורני והחינוך העצמאי.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי לא נמצא שם.

ישראל אייכלר: כל תלמודי התורה מחוץ לתכנית.

<חיים הלפרין: נכון.

יעקב מרגי: כל המוכר שאינו רשמי לא נמצאים שם.

<חיים הלפרין: הם לא זכאים.

<חיים הלפרין: אגב, בהמשך להערה של חבר הכנסת אייכלר, החוק מגדיר שאנחנו כמדינה מחויבים לתת לילדים במוכר שאינו רשמי, כלומר - במעיין החינוך התורני לצורך הדוגמא - את ההזנה, אבל הרשות לא מחויבת לממן אותה מחלקה.

<חיים הלפרין: כלומר, היא יכולה להגיד לבעלות – אנחנו מבקשים שתביאו גם את החלק שלי, לא רק את החלק שלכם.

ישראל אייכלר: זה לגבי החינוך העצמאי - - -

<חיים הלפרין: אגב, ככה זה עובד בטבריה, ככה זה עובד ברשויות שונות.

יעקב מרגי: אפרופו חוק נהרי.

ישראל אייכלר: יש להם על מי לסמוך, כי השופט חשין בשעתו אמר – מי שנותן להם תורה, שייתן להם קמח.

יעקב מרגי: טוב, מכובדי, נמשיך בסקירה, בבקשה.

<חיים הלפרין: אז אני אומר שהצפי הוא באמת להקטנת הפער שבין התכנון התקציבי לבין הביצוע שלו, וכמו שאתם מבינים, תהליך ההטמעה הוא לא פשוט.

<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד בסוגריים - - -

יעקב מרגי: מר הלפרין, תעשה את זה יותר טלגרפי.

<חיים הלפרין: אני רוצה לומר עוד משהו אחד בהמשך להערה של חבר הכנסת מרגי.

<חיים הלפרין: הסתדרות המורים הייתה איתנו לכל אורך הדרך, כולל תלונות שהגיעו ממורים על זה שפתאום המורה אומרת אני הופכת להיות מלצרית, לא נעים לי.

<חיים הלפרין: המנהל אומר לא נעים לי שהמורים לא מקבלים מנות, רק הילדים.

<חיים הלפרין: כל הדבר הזה, הסתדרות המורים הייתה לצדנו לכל אורך הדרך ואמרה, אנחנו חושבים ש - - -

יעקב מרגי: מה, יש מורים כאלה בישראל?

<חיים הלפרין: היו כאלה.

יעקב מרגי: אני חייב לציין את המורה שלי חיה, זיכרונה לברכה, שגם דאגה להחליף תיק לאלה שבאו עם ילקוט קרוע ואם באו עם נעליים שהאצבע בצבצה, היא החליפה להם אותה, והיא לא הרגישה שהיא עובדת סעד.

<ענת עובדיה: יושב ראש הוועדה, זה אלה שלא שומעים אותם.

יעקב מרגי: אני אמרתי, מותר להרהר בקול.

יעקב מרגי: אני לא תוקף אף אחד.

<ענת עובדיה: ועדיין יש מורים כאלה.

יעקב מרגי: אני מאמין שכן.

<ענת עובדיה: פשוט לא שומעים אותם, אבל חשוב מאד - - -

יעקב מרגי: ניתן למר הלפרין להמשיך.

נורית קורן: מה שחשוב זה שמורה כן יקבל אוכל, כדי שהוא גם יישב עם התלמידים ויראה להם שהוא גם אוכל.

נורית קורן: גם זה חשוב.

<ענת עובדיה: לא רק שהוא אוכל, הוא צריך להראות להם איך אוכלים.

<ענת עובדיה: אז החשוב.

<ענת עובדיה: זה לא עניין של לספק עוד מנה, כי עוד מנה יכלה להיות גם בפח.

<ענת עובדיה: אז יש בזה גם הסבר של חינוך.

יעקב מרגי: בבקשה, מר הלפרין, תתכנס לסיכום.

<חיים הלפרין: התמונה בגדול הובנה.

<חיים הלפרין: אני עובר לתהליך שמעניין את הוועדה.

<חיים הלפרין: אנחנו מתחילים מהנחיות משרד הבריאות, שקובעות באופן עקרוני מה צריך להיות בכל גיל מבחינת רכיבי התזונה.

<חיים הלפרין: רונית שיושבת לידי עובדת מאחוריהן, ואנחנו מנהלים דיאלוג רצוף לגבי איך זה צריך להיות הכי טוב לטובת הילדים שלנו.

<חיים הלפרין: אגב, בתוך המהלך הזה, השלב הבא הוא שהתזונאיות קובעות את מאגר הספקים, שהוא מאגר של 50 ספקים שזכו במכרז, זה לא משהו ספוראדי שקורה.

<חיים הלפרין: התזונאיות קובעות להם את התפריט המדויק שהם צריכים לספק לכל בית ספר לאכול, גם בכל יום נתון וחלק מהבדיקות שלנו זה לוודא שאין פספוס.

ישראל אייכלר: יש לי בשעה 12:00 דיון בוועדה שלי על הביטוח הלאומי.

יעקב מרגי: כמה זמן נדרש עוד למצגת?

<חיים הלפרין: אם יושב הראש יורה לי לעצור, אני אעצור.

ישראל אייכלר: לא, השאלה אם אפשר לעשות הפסקה.

<קריאה: לפני שאתה שואל, אני רוצה לשאול איך אתם מתייחסים לילדים - - -

ישראל אייכלר: אני מתנצל, יש לי וועדה לפניות הציבור על הביטוח הלאומי והאנשים מחכים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לאחר להם.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לדבר הרבה.

ישראל אייכלר: אני רק רוצה לומר שהמפעל הזה הוא מפעל חשוב מאד, ממפעל הזנה.

ישראל אייכלר: כשמדינת ישראל הייתה ענייה היא נתנה לכל ילדי ישראל הזנה.

ישראל אייכלר: רק כשהיא התעשרה, היא הפסיקה את זה.

ישראל אייכלר: עכשיו מתחילים לתקן את זה וזה מאד חשוב.

ישראל אייכלר: אבל אם אתה אומר שלמשל קריית מנחם ונווה יעקב, בכל ירושלים אלה שתי השכונות שמקבלים, אז זה אומר שאוכלוסייה גדולה מאד בירושלים, המרכזית בירושלים, מודרת וממודרת מהתכנית הזאת.

ישראל אייכלר: דבר שני, לגבי ההשתתפות של העירייה ברשתות כן מוכרות, כמו אל המעיין וכמו החינוך העצמאי, שהם כבר בתי ספר רשמיים, שגם שם העירייה לא חייבת לשלם, גם זאת שערורייה שאסור להשלים איתה.

רחל עזריה: רגע, סליחה, אבל הרבה פעמים זה אחד האתגרים הכי גדולים, העניין הזה של למה מפעל ההזנה בין היתר לא מתרחב – וזה כי העיריות לא מסוגלות לשלם את הסכומים האלה.

יעקב מרגי: דיברנו על זה בפתיחה.

רחל עזריה: זה עוד לפני שאנחנו בכלל מגיעים - - -

יעקב מרגי: בסדר, ניתן לחבר הכנסת אייכלר לסיים.

ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר לחברת הכנסת עזרייה, שהיא כבר לא מייצגת את עיריית ירושלים.

רחל עזריה: המפעל הזה - - -

יעקב מרגי: רחל עזריה, אנחנו נקיים לאחר מכן דיון.

יעקב מרגי: אני חוזר למשמעת בוועדה.

ישראל אייכלר: אני מבקש שבסיכום תהיה התייחסות לגבי אלפי ומאות ילדי תלמודי התורה שמודרים מהדבר הזה, זו שערורייה שאין כמותה.

ישראל אייכלר: אני מקווה שבמזרח ירושלים כן מחלקים מזון.

ישראל אייכלר: כן?

יעקב מרגי: הכלל הוא כזה, בממלכתי – רשתות מוכרות כן.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי ופטור – לא.

ישראל אייכלר: זה לא בסדר.

ישראל אייכלר: זו פשוט אפלייה על רקע - - -

יעקב מרגי: הילד לא אשם.

יעקב מרגי: הילד לא צריך לשלם את המחיר על זה שהוריו בחרו את - - -

ישראל אייכלר: גם הוריו לא צריכים לשלם את המחיר.

ישראל אייכלר: זכותם לחנך את ילדיהם ומדינת ישראל, שלוקחת מהם מיסים, לא יכולה לעשות אפליה.

<חיים הלפרין: חבר הכנסת אייכלר, אני רוצה לתקן טיפה את מה שאמרת.

<חיים הלפרין: בגנים, במסגרת תכנית ציל"ה, גם מוכרים נהנים מהתכנית הזאת ב-100% מימון של המדינה.

<יהודית גידלי: הבעיה היא עם הלא מוכרים.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי.

<חיים הלפרין: כל הגנים בבית"ר מ-3, 4, 5 – נמצאים בתכנית.

ישראל אייכלר: אז צריך להיות בסיכום שגם תלמודי התורה יהיו כמו כל שאר תלמידי ישראל, והיה זה שכרנו.

ישראל אייכלר: דבר שני, אני - - -

מירב בן ארי: אז גם לימודי ליבה, כמו כל שאר תלמידי ישראל?

ישראל אייכלר: אולי גם לבישת מטפחת את רוצה?

ישראל אייכלר: כל אחד יכפה את דעתו על אחרים.

ישראל אייכלר: בואו נעשה את זה.

יעקב מרגי: טוב, תודה רבה חבר הכנסת אייכלר.

יעקב מרגי: הדברים נשמעו ונרשמו בפרוטוקול וניקח אותם לתשומת ליבינו.

יעקב מרגי: תמשיך את המצגת.

נורית קורן: אני רציתי לומר, הנושא הזה מאד קרוב לליבנו.

יעקב מרגי: תאמיני לי, הוא קרוב גם לליבי.

יעקב מרגי: אתם מזכירים את חדר האוכל בבית הספר, אני הייתי שם.

יעקב מרגי: אתן צעירות.

יעקב מרגי: אני זכיתי להריח את הריחות ולטעום את הטעמים.

רחל עזריה: אני גם זכיתי, בגנים של העיר ירושלים.

רחל עזריה: האוכל בסדר גמור.

יעקב מרגי: בתי הספר נבנו עם חדר אוכל.

רחל עזריה: ואנחנו בעד, אגב.

רחל עזריה: זה מהלך שאנחנו צריכים לעבוד עליו, שלא צריך רק מטבחים ושינוע.

רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו צריכים לחזור לאותה שיטה שמבטלים בבתי הספר.

רחל עזריה: זה גם מוזיל עלויות וגם - - -

יעקב מרגי: לא, החוטא לא יוצא נשכר.

יעקב מרגי: רגע, מי שאיחר לא שמע את הפתיחה.

יעקב מרגי: אני אתן לך את זכות הדיבור.

יעקב מרגי: יש לך דקה וחצי לסיים את המצגת, תבחר את הדברים הכי חשובים ונתחיל את הדיון.

יעקב מרגי: מרגע זה דיבור הוא רק ברשות דיבור.

<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד שבחירת התפריט כוללת בתוכה מק"טים סגורים שבהם כל ספק מחויב לעבוד על פיהם, והיא כוללת גם מנות מיוחדות לילדים בעלי רגישויות, רגישויות שמקורן - - -

<קריאה: לכל הרגישויות?

<קריאה: צליאק, הכל?

<חיים הלפרין: ויש גם מענה בכשרויות שונות.

<חיים הלפרין: כלומר, אם בית ספר אומר אני מבקש אחת משלוש הכשרויות שמוגדרות יותר מהודרות, הוא יכול לקבל אותן.

<חיים הלפרין: זה הדבר השני שרציתי להגיד.

<חיים הלפרין: אמרתי מילה לגבי הספקים, שיש לנו 50 ספקים במאגר ארצי, שנותנים מענה לכל הארץ.

יעקב מרגי: תאמר משפטים אחרונים על בקרה.

<חיים הלפרין: לגבי בקרה, יש לנו שלוש בקרות.

<חיים הלפרין: בקרה אחת על חומרי הגלם.

<חיים הלפרין: אנחנו בודקים כל ספק, בדיוק באיזה חומרים הוא משתמש.

<חיים הלפרין: הוא לא יכול להשתמש במה שהוא רוצה.

<חיים הלפרין: שתיים, יש לנו בקרת תהליכי ייצור אצל אותו ספק, גם ברמה של הצוות שלנו, וגם מעבדה חיצונית - ביולב - שבאה לבדוק אותו.

<חיים הלפרין: חוץ מזה יש לנו עוד בקרה חיצונית שהמשרד עושה, על הפרויקט כולו, שעושה חברה חיצונית שבודקת גם שביעות רצון וגם מתי האוכל הגיע; וחוץ מזה יש לנו ביקורים במוסדות החינוך, שבהם, אמרתי גם קודם, חלק מהביקור - ולכן לא קראתי לזה בקרה – הוא לבדוק שבית הספר יודע לצרוך נכון, פעם אחת, ושהילדים שזכאים לאכול – אוכלים.

<חיים הלפרין: חלק מתהליך הבקרה הוא לא רק בקרה ברמה של האוכל אם הוא מתאים או לא, ואגב, למדנו להתמודד עם התאמה של אוכל לצורכי אוכלוסיות מיוחדות, החל מהבדואים בדרום, שלקח לנו טיפה זמן להבין שאורז צהוב הוא לא כמו אורז לבן, וכלה בילדי ירושלים, שרוצים אוכל שמוגדר לצורך העניין יותר בריא ועשינו תהליך של התאמה לאוכל יותר מלא, יותר מגוון וכו' - - -

יעקב מרגי: בהשתתפות הורים?

יעקב מרגי: דיברת על השתתפות הרשות, מה עם השתתפות ההורים?

<חיים הלפרין: לגבי הורים, הוועדה אישרה את תשלומי ההורים - - -

יעקב מרגי: תציג לנו אותם.

<חיים הלפרין: לא הבאתי אותם לכאן.

<חיים הלפרין: עד 1,300 שקלים – אפס, מעל ל-1,300 בין חצי שקל, לשקל וכו', עד 6.3 שקלים, זה המחיר הכי גבוה, שהורים עם הכנסה גבוהה יכולים לשלם עבור המנה שלהם.

<חיים הלפרין: אני רק רוצה להראות לכם את השקף האחרון, למרות שאני לא אדבר עליו.

<חיים הלפרין: אני רק רוצה שתדעו כמה עולה למערכת מנה בסופו של דבר.

איציק שמולי: רגע, אבל לא התייחסת למה שהוצע פה על ידי חברת הכנסת.

איציק שמולי: יש לכם נכונות ללכת לכיוון הזה?

<חיים הלפרין: אנחנו בודקים אותו, הוא ממש לא פשוט, אבל זה לא במסגרת המצגת.

יעקב מרגי: רבותי, נדליק את האור, הרוגע והסדר יחזרו לדיון.

יעקב מרגי: כל חברות הכנסת ידברו וכל אחד יאמר את מה שיש לו, בסבלנות.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני פשוט חייבת ללכת לוועדה אחרת, ויש לי שאלה שאני חייבת לשאול אותך ואני אשמח אם תוכל לענות לי.

מירב בן ארי: אז קודם כל, למען הגילוי הנאות, עבדתי בעמותת תפנית בחינוך קרוב ל-8 שנים.

מירב בן ארי: מיכאל חן, הכרתי את השם שלך היטב.

מירב בן ארי: הכרתי את תכנית ההזנה.

מירב בן ארי: חשוב לציין שמי שהתחיל את מפעל ההזנה במדינת ישראל זה רוברט לוין.

מירב בן ארי: דיברת על קרן רש"י, עם כל הכבוד לחברי כנסת, הראשון שהקים את מפעל ההזנה במדינת ישראל זו קרן רש"י, ביחד עם זקן מצרפת שיש סיפור איך הוא הגיע לבית הספר.

מירב בן ארי: אתה בטח יודעת, לא נלאה וגם אין לי זמן.

<חיים הלפרין: אמרתי את זה בפתח דברי.

מירב בן ארי: נכון, שמעתי אותך.

מירב בן ארי: חשוב לי פשוט לומר, אתה יודע, הגעתי משם וגם חבר הכנסת אלי אלאלוף הגיע משם.

מירב בן ארי: יש לי שאלה שבאמת חשובה לי.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין איך מגיע מצב שתכנית שהיא סופר חברתית בעיני – מפעל הזנה זה פרויקט חברתי - מנוהל כיום על ידי חברה, שכחברה, התפקיד שלה הוא להרוויח כסף, בניגוד לשנים שבהן קרן רש"י ביחד עם העמותה הפעילו.

מירב בן ארי: שלא תבלבל, ממש לא.

מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דברי שאני מגיעה מהעמותה, אבל באמת חשוב לי להבין איך פרויקט חברתי מתנהל על ידי חברה שמרוויחה כסף.

מירב בן ארי: דבר שני שהייתי רוצה לדעת, האם אתה רואה היום הבדל – וכמה זמן החברה מילגרם מנהלת את תכנית ההזנה?

<חיים הלפרין: שנה.

מירב בן ארי: האם אתה רואה הבדל, או שאתה אומר לי – חברת הכנסת מירב בן ארי, אני לא רואה שום הבדל, אותו דבר.

מירב בן ארי: עמותה כמו קרן רש"י אל מול חברה כמו מילגרם, עושות מבחינתי את אותו מפעל הזנה למען ילדי ישראל.

מירב בן ארי: נראה לי שהשאלה שלי ברורה.

יעקב מרגי: תענה אחר כך במרוכז.

מירב בן ארי: הוא עונה במרוכז?

מירב בן ארי: אני חייבת לקבל תשובה.

מירב בן ארי: זה כל כך קריטי בעיני, אתה מבין?

יעקב מרגי: הפרוטוקול ישמע ואנחנו ניקח לתשומת ליבנו ונעדכן אותך.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אז אני אשאר עוד כמה דקות.

חנין זועבי: הערת ביניים: אני רוצה למקד את הדיון.

חנין זועבי: יש מטרה ספציפית לדיון הזה.

חנין זועבי: אני לא רוצה למסמס את המטרה הזאת.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו.

יעקב מרגי: הוא לא ייתן לך תשובה.

חנין זועבי: כי עד שאני מגיעה לנושא שיש הסמכה עליו, בסוף אין - - -

יעקב מרגי: גם לנו יש תהליך התאקלמות, לא רק לפרויקט ההזנה.

חנין זועבי: יש הצעה ספציפית שאני רוצה לגביה את התייחסות משרד החינוך.

יעקב מרגי: הוא ענה.

חנין זועבי: לא, לא, יש רעיון ספציפי שאני הצגתי פה.

יעקב מרגי: אז הוא אמר.

חנין זועבי: מותר לחברות הכנסת להתייחס ליזומה הספציפית שלי וזה מתקשר עם הדברים שלך.

חנין זועבי: המטרה צריכה להיות מטרה חברתית, לא מטרה רווחית.

חנין זועבי: יש בפנינו אוכלוסיית יעד שזקוקה לתעסוקת נשים, נשים מובטלות.

חנין זועבי: אני רוצה לחבר את זה ביחד, אם לא, אז אין טעם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, אמרתי את זה בפתיחה, התייחסנו לזה ובסיכום נתייחס.

יעקב מרגי: הוא אמר בין היתר שהם בוחנים את הנושא, יש קשיים, ואנחנו שמענו אותו.

יעקב מרגי: אנחנו נאמר את מה שיש לנו לומר.

יעקב מרגי: אנחנו נחזור לנוהל הקבוע בוועדה של חבר כנסת, אורח, חבר כנסת, אורח.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: אני מאד מברכת על הדיון הזה וכל הכבוד לך, חברת הכנסת חנין זועבי, שהעלית את הנושא הזה.

נורית קורן: זה נושא מאד מאד חשוב, מאד חברתי ואני חושבת שצריך ללכת ולקדם ואנחנו שותפות לרעיון הזה.

נורית קורן: העניין הוא מאד מאד חשוב.

נורית קורן: מאד חשוב.

נורית קורן: קודם כל שצריך באמת לקדם את היות התזונה תזונה בריאה.

נורית קורן: אני מאד מבקשת, חתמתם חוזה עם חברה, אתה לא צריך לבחון את זה, צריך לעשות את זה כבר מהשנה.

נורית קורן: מזון בריא לחלוטין.

נורית קורן: לחשוב על הכל בריא.

נורית קורן: קמח מלא, אורז מלא, בלי הקטשופ שדיברת עליו בבוקר, נציגת משרד הבריאות.

נורית קורן: כל הדברים האלה צריכים להיכנס - - -

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לבקש את זה ממערכת החינוך.

יעקב מרגי: נראה אם התלמידים שלנו מתמודדים עם זה.

נורית קורן: זה דבר אחד.

נורית קורן: חשוב מאד לעבור לאפשרות של מטבחים שיהיו בבית הספר ושתהיינה נשים שרוצות לבוא לבשל – ויש הרבה.

נורית קורן: ואז כל מקום יקבל את האופי הכפרי שלו.

נורית קורן: כמו אדון מרגי, אני לא צעירה, בזמני היה שיעור כלכלת בית.

נורית קורן: הילדים אכלו את מה שבושל שם.

נורית קורן: אני גם רוצה להגיע למצב שכל ילד יקבל את הסנדביץ' שלו, וכל ילד - - -

יעקב מרגי: את יודעת שאם ראש הממשלה יאמר להחזיר את כלכלת בית, אחד השרים יאמר לו – שהילדים שלך ילמדו כלכלת בית, למי שזוכר מה שהיה.

נורית קורן: נכון, אבל למה זה חשוב?

נורית קורן: זה חשוב שהילדים יקבלו תזונה בריאה.

נורית קורן: על אותה קונוטציה, אנחנו נקרא לזה בשם אחר, נמצא את השם, אבל שהילדים יחושו את הבצק, שהילדים יחתכו את הירקות, שכל אחד ייגע בדברים.

נורית קורן: היום ילדים מקבלים אוכל אחר, לצערי.

נורית קורן: יש הרבה נשים בעלות קריירה.

נורית קורן: אני דאגתי לגדל קודם ילדים והילדים שלי אכלו אוכל בריא בבית.

נורית קורן: הילדים צריכים לגעת בכל הפירות, ידעו גם, כמו בשיעור חקלאות שהיה פעם, אז היום זה לא חקלאות, היום זה יהיה חקלאות מקיימת, שהילדים ילמדו איך זה גדל בטבע, יגעו בדברים, יראו את הדברים.

נורית קורן: זו תהיה חוויה, הכל בחוויה.

נורית קורן: זה מאד חשוב.

נורית קורן: הדברים האלה מאד מאד חשובים.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: עוד דבר.

נורית קורן: אני ממש מבקשת, חשוב מאד, אם אתם לא תכניסו את המזון הבריא, שתראו שלא תהיה אבקת מרק בתוך האוכל, זה חשוב מאד.

יעקב מרגי: השאיפה היא למזון בריא, וזה אומר הכל.

נורית קורן: זה צריך להיות מנוף שגם הילדים יקבלו ותהיה תעסוקה לנשים.

נורית קורן: זה מאד מאד חשוב.

יעקב מרגי: רשות הדיבור לאחד האורחים ובהמשך חבר או חברת כנסת.

יעקב מרגי: הדיונים בקדנציה הקודמת הם תמונות נלוות, תמונות שהיו מזעזעות.

יעקב מרגי: אם תרצה, אני אשלוף אותן מהזיכרון.

<חיים הלפרין: אני מכיר אותן.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמחזות האלה כבר - - -

<חיים הלפרין: חלקם היו תמונות מזעזעות שלא שיקפו מציאות.

יעקב מרגי: היו תמונות, היו דברים.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמחזות האלה כבר לא קיימים ואין ספק, אני מאלה שיודע שלתהליכים חדשים יש זמן הסתגלות והטעמה.

יעקב מרגי: היו קשיי לידה, קשיי הסתגלות, אבל אנחנו כבר אחרי זה מזה הרבה זמן.

יעקב מרגי: זו הממשלה השלישית אחרי, ואני מקווה שהדברים מתנהלים כפי שצריך.

יעקב מרגי: אנחנו ניתן את רשות הדיבור לד"ר רונית אנדוולט, משרד הבריאות.

יעקב מרגי: מה אתם עושים למען הפרויקט הזה, מה חלקכם בפרויקט הזה.

<רונית אנדוולט: אני מנהלת המחלקה לתזונה במשרד הבריאות.

<רונית אנדוולט: קודם כל אני מברכת על כל מה שנאמר כאן היום, כי באמת המחשבה כזו ובסך הכל משרד החינוך עובד איתנו ביחד, כדי לחנך לתזונה בריאה ונבונה מבראשית.

<רונית אנדוולט: זאת אומרת, שמלכתחילה הילדים יאכלו בריא.

יעקב מרגי: איך אתם עושים את זה?

יעקב מרגי: אנחנו כרגע על שולחן הוועדה, לא רוצה לומר על שולחן הניתוחים.

יעקב מרגי: על שולחן הוועדה נמצאים מערכת החינוך ומפעל ההזנה.

יעקב מרגי: איך אתם עושים את זה במסגרת מערכת החינוך.

<רונית אנדוולט: אז קודם כל אנחנו כותבים את ההנחיות המקצועיות – איך צריך להיראות מפעל ההזנה מבחינה תזונתית.

<רונית אנדוולט: איזה מזונות צריכים להיות מוגשים, אנחנו בעד מזונות טבעיים ולא מזונות מעובדים, מותאמי תרבות, כמו שאמרה חברת הכנסת חנין זועבי, שילדים שהם במגזר החרדי או ילדים שהם במגזר הערבי, יקבלו אוכל מותאם תרבות, לפי הטעמים, שימוש בתבלינים מקומיים, היכרות.

<רונית אנדוולט: אנחנו בעד שיהיה גם חינוך לתזונה בבתי הספר.

<רונית אנדוולט: לספורט היום יש מורה לספורט, לתזונה אין מורה לתזונה, וצריך גם להכניס מורה כזה לתכניות החינוך.

יעקב מרגי: למה, יש שעה כזו במערכת.

יעקב מרגי: יש שעה במערכת החינוך ששמים בה את כל התסכולים של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: קוראים לה שעת כישורי חיים, וכל פעם שבאים פה לוועדות אומרים – אנחנו נשים את זה בשעת כישורי חיים.

יעקב מרגי: מה לא שמו בשעה הזאת?

יעקב מרגי: פחדתי שאת תגידי את זה, אז הקדמתי אותך.

<רונית אנדוולט: אני ממש לא אגיד את זה.

<רונית אנדוולט: תזונה שמו בכל המקצועות האחרים חוץ מכישורי חיים, אבל מניסיוני האישי, יש לי שלוש בנות, אף אחד מהן לא למדה תזונה בבית הספר, כי איך שהוא לא מגיעים לחומר הזה בשנת הלימודים ולכן צריך מקצוע נפרד של תזונה וקיימות וחינוך לחקלאות וכו', אני מסכימה עם זה.

<רונית אנדוולט: זו ההמלצה שלנו.

<רונית אנדוולט: אני מקווה שמשרד החינוך ילך איתנו גם עם זה, אבל בשלב הזה אנחנו מדברים על מפעל ההזנה.

<רונית אנדוולט: מפעל ההזנה צריך להיות מלווה גם בחינוך תזונתי.

<רונית אנדוולט: זאת אומרת אנחנו רוצים שאנשי תזונה יכנסו לבתי ספר וילוו את זה בחינוך תזונתי, שהפיקוח על מפעל ההזנה יהיה באמצעות אנשי תזונה, בכדי שבאמת הפיקוח יהיה פיקוח תזונתי.

<רונית אנדוולט: אנחנו מדברים על food safety, שהוא מאד חשוב, שלא יהיו חיידקים וכו', שהמפעלים יעבדו בצורה נקייה וכו', אבל צריך גם לדבר על Food security, על הבטיחות התזונתית של המזון ולא רק על הביטחון התזונתי.

<רונית אנדוולט: זאת אומרת ביטחון תזונתי זה לא רק שאין חיידקים, אלא באמת שאנחנו מזינים את הילדים שלנו - - -

יעקב מרגי: ד"ר רונית, אנחנו פחות או יותר יודעים מה אנחנו צריכים לעשות.

<רונית אנדוולט: זה חשוב.

<רונית אנדוולט: עד היום לא דיברו על זה.

יעקב מרגי: אני שואל מה אתם עושים כמשרד הבריאות.

יעקב מרגי: לו צוין שאני קיוסק שמוכר פלאפל, הייתם מבקרים אותי, נכון?

יעקב מרגי: במיוחד אם הייתה תלונה עלי, אז היו גם סוגרים לי את המקום ומבטלים את רישיון העסק.

יעקב מרגי: השאלה אם יש לכם בקרה בתחום מפעל ההזנה, מה חלקכם במפעל ההזנה?

<רונית אנדוולט: חוק ההזנה הטיל את האחריות הפיקוחית על משרד החינוך, לכן משרד החינוך עושה את הפיקוח בהתאם להנחיות שלנו.

יעקב מרגי: ואתם מוודאים שההנחיות שלכם מיושמות?

יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענה על לשון החוק.

יעקב מרגי: זה לשון החוק.

יעקב מרגי: אני לא יכול לומר אם הוא טוב או לא טוב.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כרגע אם משרד הבריאות מקיים את חובתו על פי החוק הקיים.

<רונית אנדוולט: החוק הקיים מחייב אותנו לתת את ההנחיות המקצועיות ומחייב את משרד החינוך לפקח לפי ההנחיות שלנו.

<רונית אנדוולט: אנחנו עובדים ביחד עם משרד החינוך והם יעשו את הפיקוח בהתאם להנחיות שלנו.

יעקב מרגי: אני בכוונה נתתי את הדוגמא של הקיוסק והפלאפל.

יעקב מרגי: אתם מעבירים הנחיות.

יעקב מרגי: אני הבנתי מדברייך פעמיים שאתם העברתם הנחיות.

יעקב מרגי: האם בזה תם תפקידכם?

<רונית אנדוולט: לא, שנייה.

<רונית אנדוולט: החוק נבנה איתנו ביחד, הפרוטוקול של החוק נבנה איתנו ביחד.

<רונית אנדוולט: כל שבוע יש לנו ישיבות משותפות.

<רונית אנדוולט: רק ביום ראשון הבא אנחנו יושבים ביחד, אנחנו עוברים שורה-שורה על החוק בכדי שהוא יתאים.

<רונית אנדוולט: בכדי שלא ימכרו בקיוסק של בית הספר ג'חנון ומלואח ובורקסים, אלא ימכרו אוכל בריא.

<רונית אנדוולט: שמכונות המזון בתוך בתי הספר גם הן תכלנה מזון בריא, גם אם הן לא במסגרת מפעל ההזנה.

<רונית אנדוולט: זאת אומרת שסביבת בית הספר תכיל מזון בריא.

<רונית אנדוולט: אלה בעצם ההמלצות של משרד הבריאות לעניין הזה.

יעקב מרגי: אני שואל אולי בצורה אקטיבית.

יעקב מרגי: אתם עושים ביקורת שאכן זה נעשה?

<רונית אנדוולט: לצערנו החוק לא נתן תקציב למשרד הבריאות, אלא נתן תקציב למשרד החינוך, אז אנחנו לא יכולים לאכוף את החוק, אנחנו יכולים לכתוב אותו.

<רונית אנדוולט: משרד החינוך אוכף אותו.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: כבוד יושב הראש, כל הכבוד על הדיון וחברת הכנסת חנין זועבי, כל הכבוד על היוזמה.

רחל עזריה: עסקתי רבות בנושא הזה של המזון שאנחנו אוכלים, בעיריית ירושלים.

רחל עזריה: אני אספר בקיצור, זה בעצם התחיל כשלמדתי במכון מנדל מנהיגות חינוכית, ופרויקט הגמר שלי היה על ההבדל בין איך שאנחנו גדלנו לבין איך שהילדים שלנו גדלים.

רחל עזריה: זיהיתי כמה נושאים ואחד מהם היה אוכל, שבאמת אנחנו רואים את זה היום במגיפת ההשמנה, שהילדים היום כמעט ולא אוכלים אוכל ביתי בגלל השינויים בתעסוקת נשים ועוד כל מיני גורמים.

רחל עזריה: לכן אני חושבת שהאמירות שנאמרו, שכאילו ההורים לא נותנים אוכל בריא, אני חושבת שזה פשוט לא רלבנטי.

רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב איזה אוכל אנחנו מעוניינים שהילדים יאכלו ואנחנו צריכים שהילדים יאכלו אוכל בריא.

רחל עזריה: אחר כך כל הבעיות הרפואיות נופלות על המדינה בסופו של דבר.

רחל עזריה: נכון, זה מאתגר, אבל אני חושבת שזה אתגר שאנחנו צריכים להתמודד איתו, מערכת החינוך צריכה להתמודד איתו בדרך כזו או אחרת?

רחל עזריה: מה קרה עם חלק מהמעבר לאוכל בריא, כשעשינו את המעבר בעיריית ירושלים?

רחל עזריה: אחד הדברים שקרו זה שהאוכל נהיה פחות טעים.

רחל עזריה: פחות שמן, פחות מלח, פחות סוכר, זה פחות טעים.

רחל עזריה: בטח כשהאוכל מעובד.

רחל עזריה: ועשינו מהלך מאד גדול במאמץ אדיר, וחיים הלפרין היה שותף לדרך וכך גם משרד הבריאות והייתה פה עבודה מאד מאד קשה לגלות את התפריט הספציפי שגם יהיה בריא, גם הילדים יסכימו לאכול, גם ההורים לא יתלוננו, הכל.

רחל עזריה: זו הייתה עבודה של חודשים, והיה בליץ ועליהום וזה היה מאד קשה.

רחל עזריה: אני חושבת שככל שעבדנו על זה יותר, ההבנה הלכה והתחדדה שיכול להיות שאנחנו מחפשים את הפתרון במקום הלא נכון; ויכול להיות שבעצם מה שאנחנו צריכים זה מעבר למטבחים בבתי הספר, שבסופו של דבר יוכלו להביא את האוכל גם לגנים, כי כשמבשלים אוכל בכמויות מאד מאד גדולות, אז הדרך לעשות את האוכל טעים, זה בדרך כלל על חשבון הבריאות.

רחל עזריה: אבל כשמבשלים בכמויות קטנות יותר, אז זה אפשרי, כמו שאנחנו מבשלים בבית.

רחל עזריה: האוכל לא צריך להיות מעובד.

רחל עזריה: אפשר להכין אוכל בריא, וזה כמויות קטנות יותר, אז אפשר לשים לב לתיבול.

רחל עזריה: זה דבר אחד.

רחל עזריה: דבר שני, אחד הדברים שמאד מייקרים את המנות זה השינוע.

רחל עזריה: זה גם מייקר כי פיזית היום הדלק עולה הרבה כסף והשינוע עולה הרבה כסף, וגם הרבה פחות ספקים יכולים להתמודד במכרז, כי העניין הוא שצריך להביא את כל המנות עד שעה מסוימת לכל גני הילדים באזור מאד גדול, זה מקטין מאד את מספר הספקים ואז מיד האפשרויות במכרז קטנות, המחירים עולים.

רחל עזריה: זאת אומרת יש פה את המהלך הזה.

רחל עזריה: דבר נוסף, שאנחנו רואים שהורים מתחילים לדבר ואני לא נכנסת לדיונים הבריאותיים, אני לא נכנסת לדיון הזה, אבל יש טענה לגבי פלסטיק ואוכל חם - יש פה אתגר.

רחל עזריה: אני לא נכנסת אם זה נכון או לא.

רחל עזריה: אני אפילו לא נכנסת לזה, כי אני יודעת שיהיו פה ויכוחים סוערים, אבל הורים מתחילים להעלות את זה.

רחל עזריה: זאת אומרת מאד הגיוני שהדיון הבא שנצטרך להתמודד איתו זה הנושא של האוכל החם בכלי הפלסטיק.

רחל עזריה: והדרך לפתור אותו, זה שוב, דרך אותם מטבחים מקומיים.

יעקב מרגי: אחרי שנתמודד עם הפלסטיק, יבואו אלינו ונצטרך להתמודד עם החמגשיות ומה הן פולטות.

רחל עזריה: זה אותו דבר.

רחל עזריה: זה בדיוק אותו דבר.

רחל עזריה: אנחנו כל הזמן נעים באיזה שהוא מעגל שהוגדרו בו כללים ואנחנו מנסים לשחק בתוך הכללים והם כללים שהם בעצם בלתי אפשריים.

רחל עזריה: אז מה בעצם אפשר לעשות?

רחל עזריה: צריך לדבר על מעבר למטבחים, אבל יש פה אתגר וזה אתגר בעיקר של משרד הבריאות, לדעתי.

רחל עזריה: אתם צריכים להגדיר קריטריונים, שהופכים את המטבחים האלה לאפשריים, כי היום יש בעיה בחוק שלא מאפשר לנו להקים את המטבחים האלה בתוך בתי הספר, בגלל גודל המטבח, או כל מיני כללים.

רחל עזריה: וזה המקום שלנו להתערב.

יעקב מרגי: ואז משרד הבריאות לא ישאל אם תקצבו אותם על זה או לא.

יעקב מרגי: תעיזי לפתוח מטבח, תראי את משרד הבריאות מוחה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות יופיע והוא לא יגיד - - - -

רחל עזריה: יכול להיות.

יעקב מרגי: אני מהרהר בקול, יש לי תכונה כזאת.

רחל עזריה: בסדר, ואתה גם יושב ראש ועדה, אז גם יש לך זכות, אז אנחנו מפרגנות.

רחל עזריה: אני חושבת שזה המקום שלנו להיכנס לתמונה ולהתחיל לפרק את זה מהתחלה ולראות מה שינויים ואיך אפשר לעשות את זה יחד עם משרד הבריאות, לעבוד על המהלך הזה, כי אנחנו מבינים שלשם – והנה, משרד הבריאות אפילו מהנהן, אז בכלל התפרצנו לדלת פתוחה.

רחל עזריה: זה הכיוון שאליו צריך ללכת, אבל כרגע הוא לא חוקי.

רחל עזריה: אז אנחנו צריכים לעבוד על התהליך הזה, לעבוד על החוק, לראות מה צריך לשנות בחוק ואני אשמח גם לשתף פעולה בזה.

רחל עזריה: אני רוצה לומר עוד משהו, שבהקשר הזה, כרגע, הצהרונים שלא דרך מפעל ההזנה, בעצם בכלל לא נכנסים לנושא של האוכל הבריא יותר.

רחל עזריה: אני זוכרת שבזמנו - - -

נורית קורן: רק לפני יומיים יצא נוהל שהופץ בכל הארץ.

רחל עזריה: היה דיון בקדנציה הקודמת - - -

נורית קורן: זה לא בחקיקה.

רחל עזריה: זהו, זה לא בחקיקה.

רחל עזריה: אז גם את זה, הרי יש חוק על המזון ובהתחלה היה אמור להיות חלק גם על הצהרונים שהם לא בפיקוח וכרגע זה לא בחוק.

רחל עזריה: אז יכול להיות שזה בהנחיות או בנוהל, אבל בעצם כל מי שלא נמצא במפעל הזנה, כל מי שנמצא בצהרון של המתנ"ס, העירייה וכו', הכללים של האוכל הבריא לא חלים עליו וגם זה דבר שאני מציעה שהוועדה תעסוק בו.

יעקב מרגי: ועוד לא דיברנו על אותם ילדים שמתביישים ליהנות מהמפעל הזה, בגלל הסטיגמה.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לכם, לשתף אתכם בחוויה.

יעקב מרגי: בהיותי שר ביקרתי באיזו קהילה בארץ, כל הקהילה נמצאת כרגע במתחם והם הנהיגו ארוחות ערב חמות למי שידם אינה משגת, אבל הכריחו את כל הקהילה להיות שם, גם אלה שידם משגת וזו חוויה לראות את כולם יושבים לאכול.

יעקב מרגי: אף אחד לא יודע שזה מפעל.

יעקב מרגי: הלוואי ונגיע לשם.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: אני זוכר מאבקים – מי יתקצב, תרומות, פילנתרופיה ולא התביישנו כמדינה, כריבון לגייס למפעל כל כך חשוב פילנתרופיה לנושא הזה.

יעקב מרגי: דן סולומון, בבקשה.

<דן סולומון: שלום.

<דן סולומון: שמי דן סולומון.

<דן סולומון: אני מוביל את המאבק למען חולי הצליאק בישראל.

יעקב מרגי: יש לך דקה וחצי.

<דן סולומון: אני חולק פה על כמה דברים של משרד הבריאות ומשרד החינוך.

<דן סולומון: במהלך ה-10 חודשים שאנחנו מובילים את המאבק, קיבלנו עשרות רבות של תלונות על איכות האוכל.

<דן סולומון: אנחנו המורשה היחיד לייצר מנות ללא גלוטן, חברת תמם, תעשיית מזון למטוסים, ואנחנו ישבנו עם המנכ"ל, אמיר שוצמן, שהוא לא יכול היה להגיע, על מנת לראות מה עושים.

<דן סולומון: כל המנות היו נזרקות לפח.

<דן סולומון: אנחנו ישבנו איתו ועשינו קבוצות מיקוד ואנחנו בקבוצת מיקוד שנייה, כולל האוכלוסייה במגזר הערבי.

<דן סולומון: יש בחורה בשם רינה זועבי מנצרת, איתה אנחנו עושים את קבוצת המיקוד.

<דן סולומון: מעולם משרד הבריאות ומשרד החינוך לא נגעו בסוגיה הזאת.

<דן סולומון: אתם יכולים גם לשאול את רן מלמד, שגם איתו שוחחתי ולא מצוין לגבי זה שום דבר.

<דן סולומון: אין התייחסות לדבר הזה.

<דן סולומון: בכוונה רציתי לראות מה עלות המחיר של מנה ללא גלוטן שמבקשים מההורים להוסיף את הכסף עליה.

<חיים הלפרין: לא, לא, זה לא נכון.

<חיים הלפרין: חבל שאתה אומרים דברים לא נכונים.

<דן סולומון: אני לא הפרעתי לך, אתה אל תפריע לי.

<חיים הלפרין: אבל אתה אומר משפט שראוי שלא ייאמר.

יעקב מרגי: אתה תגיב אחריו.

יעקב מרגי: אפשר לבקש בצורה מכובדת.

<חיים הלפרין: הוא אומר משהו שהוא לא אמת.

יעקב מרגי: אז אתה תאמר את זה ברשות.

יעקב מרגי: הפרוטוקול סובל הכל ועוד מעט תוכל להתייחס לזה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<דן סולומון: אני עובד ישירות מול עירית לבנה ויש באמת בעיה בשינוע של המנות ללא גלוטן.

<דן סולומון: אנחנו הוצאנו הנחיה ויש בעיה בשינוע של המגשיות, כי אף חברה לא יכולה.

<דן סולומון: אני לא יודע אם לכל חברות הקייטרינג יש את האישור של ה-G.M.P.

<דן סולומון: ה-G.M.P זה איכות מזון.

<דן סולומון: אני יכול להגיד לכם, לשמחתנו, שבמנות ללא גלוטן אין מזון מעובד, נקודה.

<דן סולומון: אנחנו ישבנו איתו ועברנו על המנות, הוצאנו מפרט מאד מסוים ואני יכול לשלוח לכם את זה גם כן להתרשמות.

<דן סולומון: זה דבר ראשון.

<דן סולומון: לא היה מענה גם כן למנות למהדרין, מנות ללא גלוטן למהדרין.

<דן סולומון: פנינו לתמם ובאמת אחרי פסח היו מנות.

<דן סולומון: לא היה מענה ממשרד החינוך ולא ממשרד הבריאות למנות למהדרין ללא גלוטן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבנו את העיקר.

<דן סולומון: רגע, דבר אחרון, אני לא סיימתי את הכל.

יעקב מרגי: דבר אחרון.

<דן סולומון: יושבת איתי בחור בשם מתן מישיבה תכנית קרני שומרון, הוא בן 16.5, יש לו תעודת זהות.

<דן סולומון: ווידאתי את זה כדי שהוא יוכל לבוא, והוא יוכל לספר לכם ממקור ראשון, מה קורה במוסד חינוכי, במקרה הזה דתי, בקרני שומרון.

<דן סולומון: הריטואל הזה חוזר על עצמו בכל הארץ, בנושא של ללא גלוטן לגילוי נאות, מחר יש לנו פגישה איתך בשעה ארבע, שקבעתי עם פנינה, גם על הנושא הזה.

<דן סולומון: אז ברשותך, נכון שהוא לא היה ברשימה, שהוא יוכל לספר לך - - -

יעקב מרגי: הוא ידבר בהמשך.

יעקב מרגי: נמצאת איתנו תזונאית ראשית אל המועצה הלאומית לביטחון תזונתי, דורית אדלר, בבקשה.

<דורית אדלר: אז קודם כל אני רוצה לברך את חברת הכנסת חנין זועבי על המיקוד שהיא רוצה להפוך את זה למנוף להתפתחות כלכלית.

<דורית אדלר: לדעתי התכנית הזאת צריכה להיות מפעל לאומי-חברתי- בריאותי ומקיים.

<דורית אדלר: מדינת ישראל בעצם - - -

יעקב מרגי: על הלאמה כולנו מסכימים.

יעקב מרגי: עכשיו דברי איתי איך עושים את זה.

<דורית אדלר: אז אני אגיד לך.

יעקב מרגי: את המה תשאירי לנו.

יעקב מרגי: איך – תגידי לנו את.

<דורית אדלר: תראה, מאחר שזו תזונה, אז גם מה, אבל לא משנה, אני אשאיר לכם את זה.

<דורית אדלר: ניפגש אחרי זה.

יעקב מרגי: תלמדי אותנו.

<דורית אדלר: באופן עקרוני אני מסכימה עם כל מה שנאמר פה.

<דורית אדלר: איך?

<דורית אדלר: מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות על הנושא הזה.

<דורית אדלר: מדינת ישראל וכל האזרחים משלמים מחיר כבד - גם בריאותי וגם כלכלי – במגיפות ההשמנה והסוכרת, שמתפתחות - - -

יעקב מרגי: סליחה, את יודעת, יש ענף מתפתח, זה כמעט סטארט אפ, המאמנים האישיים שנקראים קואוצ'רים, אז מה שההורים לא הצליחו הם הצליחו גם להרוויח טוב וגם להוביל איזו שהיא דרך.

יעקב מרגי: יש מגיפת השמנה ויש גם מגיפה של הקואוצ'רים .

<דורית אדלר: אדוני, בתור הרהור זה נחמד, אבל אנחנו מדברים פה בדיני נפשות.

יעקב מרגי: אני אומר שאני מברך על זה.

<דורית אדלר: אני מחדדת.

יעקב מרגי: זה מביא תוצאות נפלאות.

יעקב מרגי: אני כמעט לא מכיר את האנשים שהולכים לזה.

<דורית אדלר: אדוני יושב הראש, תן לי לדבר כמה דקות ואנחנו נבין על מה אנחנו מדברים.

<דורית אדלר: מדינת ישראל הענייה נתנה שיעורים גם של בישול, גם של חקלאות, גם של ספורט וגם של תזונה.

<דורית אדלר: מדינת ישראל העשירה מפקירה את האזרחים שלה ואת הילדים שלה.

<דורית אדלר: המועצה הלאומית לביטחון תזונתי כתבה טיוטא בנייר, על כל הנושא הזה של ההזנה בבתי הספר.

<דורית אדלר: אנחנו מאד לא בעד החמגשיות שמחלקים.

<דורית אדלר: מה שקורה היום זה שלמעשה הילדים שלנו מקבלים מזון מתועש והמכרזים האלה יוצרים מצב שרק חברות גדולות, מתועשות, יכולות לספק מזון מתועש.

רחל עזריה: הוא יכול להיות לא מתועש.

<דורית אדלר: זה יהיה קשה מאד שהוא יהיה לא מתועש.

<דורית אדלר: במימדים האלה זה קשה מאד שהוא יהיה לא מתועש.

רחל עזריה: עשינו את זה, אבל זה לא משנה.

<דורית אדלר: חברה, מדברים על 35 מיליון מנות בשנה.

<דורית אדלר: זה יכול להוות מנוף כלכלי אדיר ולהוציא ממעגל העוני לא מעט נשים.

<דורית אדלר: הדבר הזה ייתן מנוף לכלכלה מקומית מקיימת, כי אנחנו יודעים שאם בכל עיר קבוצות נשים כאלה תקבלנה הכשרה, זה ייתן להן קצת השכלה.

<דורית אדלר: הדבר הזה יהפוך להיות מנוף שמבריא את החברה.

<דורית אדלר: ולכן ההצעה שלי שמדינת ישראל, ותראו, בזמנו כשרן מלמד מעמותת ידיד אמר – אני רוצה להכניס את תכנית ההזנה לבתי הספר – אמרו לו אתה משוגע, זה לא יעבור.

<דורית אדלר: והוא, בעזרת כמה חברי כנסת הכניס את התכנית הזאת.

<דורית אדלר: אז אם אנחנו נהפוך להיות המשוגעים של הקדנציה הזאת ונבוא ונאמר – חייבים לשנות את הדבר הזה, להכניס את זה.

<דורית אדלר: ודרך אגב קיים ביפן ובפינלנד.

<דורית אדלר: אנחנו רוצים הזנה אוניברסאלית לכל הילדים.

<דורית אדלר: המורה יושב עם הילדים, כמו בפינלנד וכמו ביפן והאוכל יבושל בתוך בתי הספר.

<דורית אדלר: הדבר הזה יוכל להוות גם מטבחים עבור הקהילה בשעות אחר הצהריים.

יעקב מרגי: אמרת שהכנתם תכנית?

<דורית אדלר: הכנו תכנית לגבי ההזנה.

<דורית אדלר: יש טיוטא כזאת.

יעקב מרגי: מה עשיתם עם זה?

<דורית אדלר: מה עשינו עם זה?

יעקב מרגי: הגשתם אותה למישהו?

יעקב מרגי: הצעתם אותה?

<דורית אדלר: יושב ראש המועצה, פרופסור דוב טשרניחובסקי, היה אמור להיפגש עם הממשלה הקודמת ביום שהוכרז על פירוקה, ועד היום - - -

יעקב מרגי: מסתבר שהיום הזה הוא יום מכונן.

יעקב מרגי: בחודש שאני מנהל את הוועדה, כל הזמן נפלו על אותו יום.

יעקב מרגי: את יודעת כמה דברים נפלו על אותו יום?

יעקב מרגי: זה במסגרת ההרהורים בקול.

<דורית אדלר: תשמע, אם אני אהרהר בקול, אז אנחנו לא נסיים את הדיון היום.

חנין זועבי: אדוני יושב הראש, אני מזכירה את שתיל.

<דורית אדלר: נכון, לשתיל יש נייר עמדה.

חנין זועבי: על מפעל ההזנה מבחינת עלויות, פיתוח, תועלות.

יעקב מרגי: בהמשך דברי, אני חושב שהרעיון שדיברו עליו קודם, שבעניינו יזמה היום חברת הכנסת חנין זועבי את הדיון, יכול לפתור הרבה בעיות.

<דורית אדלר: נכון.

יעקב מרגי: גם תזונה בריאה.

יעקב מרגי: יש לזה ערכים נוספים ורבים והערך העליון זה ערך השוויון.

יעקב מרגי: שאם כבר הוחלט שבית ספר נמצא באשכול, אין מציאות כזאת שילד אוכל וילד לא אוכל.

<דורית אדלר: נכון, לגמרי.

יעקב מרגי: וזה יכול להתקיים אך ורק ביוזמת כאלה שהן לא לכוונת רווח, במטבחים נכונים.

<דורית אדלר: נכון, ולא שחברות ענקיות ינהלו את זה לטובת רווח.

יעקב מרגי: ולמשרד החינוך ולמשרד הבריאות יהיה תפקיד להניע את כל האורגן הזה, לנגן על כל האורגן הזה.

יעקב מרגי: בבקשה, סיכום.

<דורית אדלר: אז לסיכום, אנחנו באים ואומרים יש כאן שני דברים, עיקרון האוניברסאליות, אנחנו מציעים ללמוד מיפן ומפינלנד לגבי מה שקורה שם, שבאמת כל הילדים מקבלים לאכול.

<דורית אדלר: הדבר הזה גם מרגיע את הילדים, יוצר אוויר למידה אחרת.

<דורית אדלר: כל ההון האנושי מתפתח הרבה יותר טוב.

<דורית אדלר: זה דבר ראשון.

יעקב מרגי: אמר לי חבר הכנסת מיקי רוזנטל והפנה את תשומת ליבי, הוא אומר שזה מופיע ביו-טיוב, סרט תעודה שהוא היה שותף לו.

יעקב מרגי: הוא נעשה על מערכת החינוך בפינלנד וכדאי ללמוד ממנו.

<דורית אדלר: נכון, כדאי ללמוד ממנו.

<דורית אדלר: אבל חשוב גם שנציגי משרד הבריאות יהיו שם, בתוך התכנית הזאת, כי האלמנטים האלה חשובים.

יעקב מרגי: לסיכום.

<דורית אדלר: לסיכום, אנחנו מציעים להכניס לליבת תכנית הלימודים מקצוע, להחזיר בעצם את המקצוע של חקלאות ביתית, משולבת עם בישול, תזונה וקיימות, זה מקצוע אחד.

<דורית אדלר: אנחנו כבר במהלכים להכשיר תזונאים, שיהיו להם תעודת הוראה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני רוצה לקנות את ההצעה שלך.

יעקב מרגי: נניח שאני משרד החינוך.

<דורית אדלר: מוכרת לך את זה בחינם.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, על איזה מקצוע היית מוותרת בתמורה?

<דורית אדלר: לא מוותרת.

<דורית אדלר: אדוני, אני רוצה לומר - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לא, זה שאלה רטורית.

יעקב מרגי: לקחתי אותה.

יעקב מרגי: זו שאלה רטורית באוויר.

יעקב מרגי: תודה גברתי.

יעקב מרגי: תרמת לנו לדיון.

<קריאה: איך אנחנו גורמים לזה שיהיו מטבחים בבתי הספר?

<קריאה: זו השאלה.

יעקב מרגי: שדולת הנשים נמצאת פה?

יעקב מרגי: בהמשך ידבר התלמיד.

יעקב מרגי: יש פה רעיון.

יעקב מרגי: אני מנווט אותך.

יעקב מרגי: אני לא מנווט את המחשבה שלך, אבל יש פה רעיון שהוא הקטר שהניע את הדיון היום לגבי מינוף תעסוקת נשים.

יעקב מרגי: מה יש לכם לומר על זה?

יעקב מרגי: מה אתם יכולים לעשות עם זה?

<קרן גרינבלט: אז תודה.

<קרן גרינבלט: שמי עורכת דין קרן גרינבלט, אני מנהלת קידום מדיניות בשדולת הנשים.

<קרן גרינבלט: אני רוצה להתחבר לכל מה שנאמר כאן, וקודם כל כמובן לברך על הדיון החשוב ורק להביא איזו שהיא פרספקטיבה נוספת בהקשר של תעסוקת נשים לגבי מה שחברת הכנסת רחל עזריה אמרה קודם, על המכרזים.

<קרן גרינבלט: המכרזים שקובעים מי הספקים של המזון, הם מכרזים שלא כל כך לוקחים בחשבון את השאלות של איזה עסקים מנוהלים על ידי נשים, מה הגודל שלהם ומה הקריטריונים במכרז, שבעצם לא מאפשרים לאותם עסקים קטנים וזעירים לזכות במכרזים האלה, אז אני חושבת שזאת איזו שהיא פרספקטיבה שצריך לקחת בחשבון מבחינת השינויים שצריך לעשות, על מנת להפוך את מפעל ההזנה למקומי, קהילתי.

<קרן גרינבלט: \

יעקב מרגי: אבל אנחנו לא רוצים עסקים, לא רוצים מכרזים.

<קרן גרינבלט: אז אני אומרת, כדי להפוך את המפעל למקומי, מותאם תרבותית, כמו שחברת הכנסת זועבי אמרה, החשיבות של הדברים האלה, כמו שכולם כבר אמרו, אני לא אחזור על זה, כדי להצליח לעשות את זה, אז באמת צריך לשנות פאזה ולא ללכת על המכרזים הענקיים של חברות הענק, אלא באמת לחשוב איך המכרזים בנויים כדי שנשים ועסקים קטנים בבעלות נשים יוכלו לזכות בהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דובר אחרון לפי הסיכום.

יעקב מרגי: בבקשה, צור טהון.

<צור טהון: שלום, אני אחראי הזנה מטעם ארגון ההורים הארצי ואני גם אחראי הזנה מטעם העיר גבעתיים.

<צור טהון: קודם כל ברכות לכולם, כמוש אמרו קודמי.

יעקב מרגי: אין לנו זמן להקדמות ואידיאולוגיות.

יעקב מרגי: כנס לתכלס.

<צור טהון: אני אבקש זמן לפחות כמו שקיבלו כולם.

<צור טהון: רחל, את לא נשארת לדברי?

<צור טהון: חבל.

רחל עזריה: אני מקשיבה ואני פה.

<צור טהון: צוף, עזוב פרוצדורות, תכנס לתכלס ותתרום לדיון.

<צור טהון: הכנסת, אתם הגוף המחוקק.

<צור טהון: אתם צריכים להתוות מדיניות, להעלות את הרף ומשם להמשיך.

<צור טהון: אני חושב שבשטח קורה הפוך.

<צור טהון: הרכבת כבר יצאה מזמן ואנחנו רודפים אחריה.

<צור טהון: מה שאומר שבשטח יש הרבה יותר התקדמות.

<צור טהון: ההורים הרבה יותר מודעים היום, אנחנו מקבלים מאות פניות ביום מהורים ששואלים מה קורה.

יעקב מרגי: אתה עובד עירייה?

<צור טהון: אני לא עובד עירייה.

יעקב מרגי: מטעם מי אתה אחראי תזונה בגבעתיים?

<צור טהון: מטעם עמותה עירונית שנקראת קהילת - - - חוקק אחרי עבודה מאד מאומצת, שגם רחל הייתה שותפה לה וגם חנין ישבה בחלק מהוועדות.

<צור טהון: חוקק חוק לפיקוח על המזון במוסדות חינוך, אבל עדיין לא תוקנו תקנות ואני שואל למה.

<מירב ישראלי: אני קיבלתי דיווח.

<מירב ישראלי: כשפניתי למשרד החינוך בשאלה מה קורה עם זה, הם אמרו לי שבימים אלה ממש הם עובדים בהילוך גבוה על התקנות ושהם יביאו אותן בהקדם.

<מירב ישראלי: זה העדכון.

יעקב מרגי: מה זה בהקדם?

<מירב ישראלי: הם אמרו שהם יכתבו לוועדה.

רחל עזריה: זה בתהליך.

רחל עזריה: אנחנו גם עובדים על זה.

יעקב מרגי: רחל עזריה, הניסיון שלך בכנסת הוא אמנם קצר, אבל הוא עשיר.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, תקשיבי, כשאומרים לי אנחנו מתקנים תקנות, הכי מהיר, ולזה צריך פרס נובל לזריזות – זה 6-8-10 חודשים.

רחל עזריה: כן, לכן אני אומרת, זה תהליך נורמאלי.

יעקב מרגי: לא, זה לא נורמאלי.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד למשרד המשפטים, המשרד הייעודי מעביר למשרד המשפטים, עד שזה מגיע במשרד המשפטים מהערימה, לוקח איזה חצי שנה ואחר כך יש התייחסויות.

יעקב מרגי: לפעמים מתגלגלים חוקים שתקועים אחרי גמר הליך החקיקה וממתינים לתקנות 8-9 ו-10 שנים, וזה לא יהיה.

יעקב מרגי: אני מבקש ממנהלת הוועדה לקבל לידי את כל השתלשלות העניינים ואנחנו נגיש עמדה בנושא הזה.

יעקב מרגי: בבקשה, משפט סיכום.

<צור טהון: כל מפעל הזנה באשר הוא, לא משנה איך תקראו לו, דורש חינוך לתזונה נכונה החל מהגיל הרך.

<צור טהון: ברגע שהילדים מגיעים לגיל בית ספר, זה כבר חצי אבוד.

<צור טהון: לגבי נשים מבשלות, גם בעיר של חברת הכנסת נורית קורן – הרצלייה, וגם בעיר של חברת הכנסת רחל עזריה – ירושלים, יש כבר פיילוטים כאלה.

<צור טהון: חברת הכנסת חנין זועבי, זה לא קורה רק בחורה.

<צור טהון: השטח מקדים אתכם בהרבה.

<צור טהון: ההורים כבר מבקשים את זה.

<צור טהון: הבעיה היא - - -

חנין זועבי: איפה זה מתקיים?

חנין זועבי: תגיד לי.

<צור טהון: בירושלים.

רחל עזריה: בירושלים כולם: חרדים, ערבים, כולם מבקשים את האוכל הבריא.

<צור טהון: קטמונים.

<צור טהון: כולם.

<צור טהון: לא מדובר רק על המגזר הערבי.

רחל עזריה: כולם.

<צור טהון: הבעיה היא שלא קיימת עדיין הפתיחות והגמישות כמו שצריך מטעם משרד הבריאות, שהנציגים לא יושבים פה.

יעקב מרגי: משפט סיכום.

יעקב מרגי: סיימת?

יעקב מרגי: תודה אדוני.

יעקב מרגי: הנער החביב, תן לנו מידע עם מה אתה מתמודד.

<מתן ויזל: שלום.

<מתן ויזל: קוראים לי מתן ויזל, אני גר בהר ברכה, אני לומד בישיבה התיכונית בקרני שומרון.

<מתן ויזל: אני חולה צליאק.

<מתן ויזל: גילו לי את הצליאק בחודש ניסן בשנה שעברה ואז הגעתי לישיבה ודיברנו איתם.

<מתן ויזל: הם אירחו אותנו עד סוף השנה ואז בסוף השנה הם אמרו שנשלח להם מייל רשמי בחופש.

<מתן ויזל: בקיצור, לא עשו עם זה כלום.

<מתן ויזל: בתחילת השנה אחר כך הם אמרו שזה, ובקיצור לא עשו עם זה כלום ונמרחו עם זה גם השנה.

יעקב מרגי: זו ישיבה במסגרת יומית?

<מתן ויזל: ישיבה פנימייתי.

<מתן ויזל: עד אז בוקר וערב בכלל לא הייתי אוכל בישיבה, למרות שהייתי משלם על זה והכל.

<מתן ויזל: בצהריים, חלק מהמנות, מה שמנות בשר, אז רק חלק מהן הייתי יכול לאכול.

יעקב מרגי: בתקווה שהשף לא - - -

<מתן ויזל: אחר כך אני אגיע לזה שהם אמרו בהתחלה שזה בלי גלוטן, אחר כך היו מנות שבהתחלה הם אמרו שהן בלי גלוטן ואז לקראת סוף השנה זה השתנה.

<מתן ויזל: אני אגיע לזה אחר כך.

<מתן ויזל: היה חוזר מנכ"ל של משרד החינוך, הוא הגיע להורים שלי איך שהוא ואנחנו הבאנו אותו לישיבה.

<מתן ויזל: כשהם ראו את זה, הם הסכימו כן להתחיל לעזור לנו.

<מתן ויזל: בכל מקרה, הם לא מראים נכונות.

<מתן ויזל: כנראה שגם אין מישהו מלמעלה שלוחץ עליהם שהם יעשו את זה ולכן הם לא באמת רוצים לעזור יותר מדי.

<מתן ויזל: זה מה שהם משדרים לנו לפחות.

<מתן ויזל: ככה התקדמנו עם זה.

<מתן ויזל: ישבנו עם הקייטרינג ואיתם והגענו להסדר על המנות.

<מתן ויזל: התחלנו את התהליך וזה לא הרבה זמן ככה.

<מתן ויזל: עכשיו, לקראת סוף השנה, בארוחת הצהריים אכלתי איזו שהיא מנה שהייתי אוכל אותה קבוע במסגרת השבוע, כאילו ביום חמישי הייתי אוכל אותה.

<מתן ויזל: שאלתי אותו, אני יכול לקחת את זה?

<מתן ויזל: כי כל פעם אני שואל אותו, ואז הוא אמר לא, מה פתאום, זה עם גלוטן, ועד עכשיו הוא אמר לי שזה בלי גלוטן.

<קריאה: מי אחראי לזה?

יעקב מרגי: לא משנה מי אחראי.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים גבוהה-גבוהה על ערך השילוב ותלמידים עם צרכים מיוחדים ומשקיעים הון עתק והדברים בשטח לא קורים.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו חורגים ממסגרת הזמן.

יעקב מרגי: רשות הדיבור למוחמד יונס.

יעקב מרגי: אתם לא נרשמתם.

יעקב מרגי: להבא, מי שרוצה לדבר צריך להירשם.

יעקב מרגי: דקה לכל אחד.

יעקב מרגי: יונס, בבקשה.

<מוחמד יונס: אז השאלה שלי הייתה, שאם מדובר בעוד שעה נוספת לתלמידים, אז איפה הוועדה לזכויות הילד שתבוא ותראה את - - -

יעקב מרגי: תשאל את הוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: אנחנו ועדת חינוך.

<מוחמד יונס: אבל זה באמת, הורה שיש לו ילדים שנשארים בבית הספר עד השעה חמש, כמה זמן יישאר להם להשהות עם ההורים שלהם?

<מוחמד יונס: החינוך מתחיל בבית, לא בבית ספר.

<מוחמד יונס: אם הילדים יישארו בבית הספר, אז הם לא יחונכו.

<מוחמד יונס: הם ילמדו, אבל לא יהיה חינוך.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגו את עצמכם.

<ענת עובדיה: אני ענת עובדיה מהסתדרות המורים.

<ענת עובדיה: אז אני מקבלת את כל הדברים שנאמרים כאן.

<ענת עובדיה: באמת, הרעיון של תזונה בריאה הוא מאד מאד חשוב, אבל כשאנחנו מדברים על חינוך, אנחנו לא מדברים רק על מזון בריא, אלא על איך מציגים אותו.

<ענת עובדיה: וכשילד יושב עם ארוחת הצהריים שלו על המחברת והרוטב נשפך על הספר, שם אנחנו קצת מפקששים בין חינוך לחינוך לבריאות.

<ענת עובדיה: אני חושבת שהמורים ואני משמשת גם כמחנכת, וגם חברתי פאני, שהיא מחנכת בבית ספר שיש בו מוסד הזנה, המורים הם באמת מלצרים.

<ענת עובדיה: אני לא חושבת שזה נכון שילד יאכל על שולחן הכתיבה שלו.

<ענת עובדיה: השטח הלימודי שלו צריך להיות שטח לימודי, וכמו שאתה אמרת – כמו שאנחנו גדלנו – כשהלכנו בשעת הצהריים כולנו ואכלנו במקום מיוחד ששם אוכלים.

<ענת עובדיה: זה גם חינוך.

<ענת עובדיה: הלכנו לחדר אוכל.

נורית קורן: זה לא יקרה.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני לא מורה, אבל גדלתי במערכת החינוך הממלכתית.

יעקב מרגי: אני מדגיש את זה, כי תמיד אנשים קופצים, אה זה לא.

יעקב מרגי: אז בממלכתית.

יעקב מרגי: אז כשהייתה יוזמה כזאת, אז המורה, עם כושר המנהיגות שלה והדוגמא האישית שלה, יכלה למנות לכל משימה אחראי.

יעקב מרגי: אתה תורן ארוחת היום.

יעקב מרגי: סליחה, וזה שהילד אוכל על המחברת, הרי זה לא נעלם מעינייך, נכון?

יעקב מרגי: את המורה.

יעקב מרגי: תראי, אני לא בא בטענות, יש מטלות רבות על המורים ואנחנו אלופים להטיל מטלות ואני מבין את האתגרים של הסתדרות המורים.

יעקב מרגי: ואני חושב שאם מטילים מטלות, צריך לתגמל בצידן.

יעקב מרגי: ואנחנו בסוף הופכים את התגמול ואת הסכמי העבודה לתכלית ושוכחים את השליחות.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, המורה בכיתה, וזו הזעקה של כולנו.

יעקב מרגי: ולא לחינם אני אמרתי לה, שאלתי את דורית על איזה שיעור היא הייתה ממליצה לי לוותר.

יעקב מרגי: אבל היא פוליטיקאית, לא פוליטיקאית, כמו.

יעקב מרגי: אז על שום דבר.

יעקב מרגי: זה הכי טוב.

יעקב מרגי: זה הכי קל.

יעקב מרגי: נהג האוטובוס אחראי על כל מה שקורה באוטובוס.

יעקב מרגי: המורה, בשעת ההוראה, אחראי על כל מה שקורה בכיתה.

יעקב מרגי: בואי, זה ויכוח אידיאולוגי.

<פאני אזולאי: אבל היא לא מקבלת מנה.

<פאני אזולאי: איך היא יכולה להיות מודל לחיקוי?

יעקב מרגי: אני אענה לך.

יעקב מרגי: תאמיני לי, כשהסתדרות המורים רוצה להיאבק על גמולים ועל נסיעות ועל כנסים וכו', תאמיני לי שהיא יודעת לעשות את זה.

יעקב מרגי: אבל זה לא השולחן פה.

יעקב מרגי: צריך דיון פילוסופי, מסכים איתך, אבל זה לא המקום.

יעקב מרגי: צריך להיות דיון פילוסופי באמת, ואני אומר ולא מתבייש לומר זאת, אמרתי את זה גם לראשי מערכת החינוך ואני אומר את זה שוב.

יעקב מרגי: לצערי הרב, עם כל הרפורמות והמהפכות עד שהמורים ומנהלי בתי הספר קיבלו ורטיגו, לא יודעים באיזה כיוון הם נמצאים מרוב מהפכות.

יעקב מרגי: אותו שטנץ, אותה תבנית מהתקופה שלי, קיימת בבית הספר.

יעקב מרגי: אותה שיטת הוראה.

יעקב מרגי: השינויים הם קלים וזה דיון מעמיק, דיון רציני, האם אנחנו צריכים להמשיך להיות תקועים באותה מסגרת.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון כעת.

יעקב מרגי: ואת צודקת, אבל כרגע אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: זכותך כעובדת, כארגון יציג, לדרוש את הגמול על כל פעולה ופעולה.

יעקב מרגי: אני לא אומר שלא.

<ענת עובדיה: אני לא מדברת על תגמולים, אני מדברת על הדרך שהילד יידע - - -

יעקב מרגי: ילד לא יודע.

<ענת עובדיה: זה כמו שבבית לא אוכלים בסלון.

<ענת עובדיה: כך בבית שלי, אני מחנכת את הילדים לא לאכול בסלון.

<ענת עובדיה: גם לא אוכלים על השולחן מול המחשב.

<ענת עובדיה: זה לא חדר אוכל.

נורית קורן: באמת, לא יהיה חדר אוכל.

נורית קורן: הרי כיתה נוספת אין, אז את רוצה חדר אוכל?

יעקב מרגי: גברתי המחנכת, אני לא אפתח את זה לדיון, כי כשאת רוצה כמורה לעשות פעולות אחרות, שלא עושים בסלון, את עושה אותן בכיתה, אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: יש 5-10 דקות לתזונה, לארוחה.

יעקב מרגי: תאמינו לי שהמורה בשליחות ערכית יכולה להקדיש זמן גם לקטע הזה.

<ענת עובדיה: תאמין לי שהמורים עושים את זה - - -

יעקב מרגי: עושים.

יעקב מרגי: אז נכון, צריך לחנך לתזונה, נכון, צריך לחנך - - -

<ענת עובדיה: עושים, אבל אנחנו רוצים להעלות את זה רמה.

יעקב מרגי: גברתי, זה לא המקום על השולחן.

יעקב מרגי: בוודאי שצריך לחנך שלא אוכלים על המחברת.

יעקב מרגי: וודאי.

יעקב מרגי: זה כמו שיש נהג לאוטובוס, אז יש מורה בכיתה.

יעקב מרגי: אסור לו לפקח ואסור לו ללוות ואסור, כי הוא צריך לעמוד ולדקלם.

יעקב מרגי: אמרתי לך, זה דיון פילוסופי שאנחנו נקיים בו דיון.

יעקב מרגי: יהיו פה דיונים על אורך החופשות, ונדבר על הרבה דברים שהמורים לא אוהבים לדבר עליהם, ונדבר על דברים טובים שהמורים אוהבים לדבר עליהם וגם מגיע להם.

יעקב מרגי: נדבר על הכל בשולחן הזה.

יעקב מרגי: אני מגיע לסיכום.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברת הכנסת חנין זועבי על היוזמה הברוכה של הדיון הזה ומודה גם לחברי הכנסת שהשתתפו בדיון וכן לאורחים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך - - -

<חיים הלפרין: אדוני, אתה לא רוצה שאני אענה על השאלות שנשאלו?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תוכל לענות לי עליהן בכתב לוועדה ונצרף אותן.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להשקיע מאמצים רבים, כל עוד מפעל ההזנה קיים במתכונתו הנוכחית - בבקרה בנושאים של תזונה נכונה, אוכל בריא ואוכל בטוח וכמו כן, לתת מענה לאותם ילדים עם אלרגיות שונות, עם רגישויות שונות וצרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון בכובד ראש את היוזמה של מטבחים בית ספריים מקומיים, שיתנו מענה גם לאוכל בריא - - -

חנין זועבי: לאו דווקא בית ספריים, מקומיים.

יעקב מרגי: מקומיים.

יעקב מרגי: בליווי ובשיתוף של ההורים, כמובן על פי חוק הרשויות המקומיות, והוועדה תקיים במהלך השנה הקרובה דיון מעמיק נוסף, על כל נושא ההזנה.

יעקב מרגי: יוזמנו לכאן גם נציגי ההורים, ועדי ההורים, יוזמנו גם נציגי התלמידים ואנחנו נקיים דיון.

יעקב מרגי: אני מקווה שהתוצאות יתקדמו לאט לאט.

יעקב מרגי: אני מבקש שבדיון הבא שיהיה משרד החינוך יציג לנו את המגמות - איך זה התחיל, כמה היו, כמה היום ולא יזיקו גם משובים ודו"חות שביעות רצון.

יעקב מרגי: הוועדה תבחן את סוגית התקנות לחוק ותעמוד בקשר עם משרד החינוך, משרד הבריאות ועם משרד המשפטים, על מנת לסיים את התקנות בהקדם האפשרי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

חנין זועבי: אדוני, מי איש הקשר שאוכל להמשיך לדון איתו בנושא?

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: האחראי, הקודקוד יושב מולך.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.