ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 46, 2015-08-11 12:00

יעקב מרגי: צהרים טובים לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 11 באוגוסט 2015, כ"ו באב התשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: אי שיבוץ תלמידות בבתי-ספר ובסמינרים בערים חרדיות.

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: כנראה שהנושא כואב רק למי שמכאיבים לו, ואלה שמכאיבים בעצמם – כנראה לא בוער בהם, כי אם היה בוער הם לא היו מכאיבים לאחרים.

יעקב מרגי: אני לא רואה את הנוכחות שלהם, אולי נדון אותם לכף זכות, אולי פקקים, אולי הם בדרך, אבל זה לא ימנע מאיתנו לקיים את הדיון, להגיע לסיכומים ולתבוע את הפתרונות הראויים גם בהיעדרם.

יעקב מרגי: ידוע שחוק זכויות התלמיד אוסר להפלות תלמידים מסיבות כאלה ואחרות, ובטח לא על רקע עדתי ובטח ובטח ללא סיבה מוצדקת.

יעקב מרגי: אני בכוונה לא רוצה לומר מה הסיבות החדשות שנוצרו השנה הזאת, כדי לא למקד את הדיון אך ורק בזה.

יעקב מרגי: בכלל אפליה.

יעקב מרגי: לא רציתי, מבחירה, שהדיון יתמקד דווקא בעיר אלעד לאור הבעיה שנוצרה באלעד, כי אפליה כשלעצמה היא אפליה בעייתית מאוד.

יעקב מרגי: אני מצר על כך, ואמרתי זאת, שלא ייתכן שמערכת החינוך הכללית מצהירה – לפחות - על רצונה בשילוב, על מדיניות השילוב, לדחוף קצת את החלש קדימה, לסייע בידו, אבל במערכת החינוך החרדית שנה אחר שנה אנחנו מתבזים בשמם של אותם מנהלי מוסדות שבוחרים לעשות את מה שהם עושים.

יעקב מרגי: הייתי אומר להם לחשוב על זה כשהם מסתכלים על פניהם המאירות והמדושנות של בנותיהם ובניהם, או כשהם מסתכלים על עצמם במראה, ויחשבו על אותם הורים שלא יכולים להסתכל בפני ילדיהם, בפני בתם ששבוע וחצי-שבועיים לפני תחילת שנת הלימודים אינה יודעת מה קורה איתה והיא גם חווה כל יום לפחות ארבע חמש שאלות מציקות כאלה מהחברות: נו, איפה תהיי השנה?

יעקב מרגי: מה, עוד לא קיבלו אותך?

יעקב מרגי: התחושה הזאת של הנדחוּת – מי ייתן את הדין על זה?

יעקב מרגי: אנחנו מדברים באוכלוסיה מאמינה.

יעקב מרגי: מי נתן להם את הרשות הזאת לרמוס את כבודם, את עתידם של אותם ילדים?

יעקב מרגי: באיזו זכות?

יעקב מרגי: באיזו זכות הם נטלו לעצמם את הרשות הזאת, את הזכות הזאת לנהל מוסד חינוכי או לחנך בכלל ילדי ישראל?

יעקב מרגי: אני מקווה שאני שואל את השאלות האלה באוויר, ויספקו תשובות כך שהשאלות שלי יהיו מיותרות.

יעקב מרגי: נציגי משרד החינוך נמצאים איתנו כאן?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: עיריית בית-שמש?

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: עיריית ירושלים?

יעקב מרגי: ביתר עילית?

יעקב מרגי: ראיתי קודם את סגן ראש העיר.

<יואב ללום: היה.

<יואב ללום: סגן ראש העיר של ירושלים חטף אותו.

<יואב ללום: שניהם בחוץ.

יעקב מרגי: בסוף הדברים נתייחס לאותם ראשי רשויות שלא הגיעו.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חברת הכנסת מירב בן ארי, שלא הרגשתי שנכנסה, ואת סגן ראש עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית של הוועדה אומרת לי שישנו בג"ץ שתלוי ועומד לגבי אלעד.

יעקב מרגי: כמשפטנים בוודאי ידוע לכם שלא נוכל לדון בסוגיות משפטיות, אבל לא נוכל להתעלם מסוגיית האפליה.

<יואב ללום: אנחנו מתורגלים.

יעקב מרגי: מאחר שנציג עיריית ירושלים נמצא פה, הייתי מבקש לשמוע ממנו סקירה איך העירייה מתמודדת עם סוגיית רישום הבנות – ואני מדגיש, הספרדיות לפחות.

יעקב מרגי: יכול להיות שתצוץ הבעיה, כפי שצצה באלעד, לגבי אוכלוסיות נוספות.

יעקב מרגי: אם יש כאן הורים או מנהלי מוסדות, אני מבקש שיודיעו לי כדי שאתן להם את רשות הדיבור.

<קריאה: אני מייצגת מוסדות.

<שמעון בן-שושן: אני הורה מבית-שמש.

יעקב מרגי: נציג עיריית ירושלים, צביקה כהן, בבקשה.

<צביקה כהן: תודה על האפשרות להעלות את הנושא הזה גבוה ככל שאפשר.

<צביקה כהן: אני אומר מספר מילים ברמת תעודת הזהות של ירושלים, כדי שנדע על מה מדובר, ועוד כמה מילים לאחר מכן.

<צביקה כהן: בשנה הזאת מסיימות אצלנו 2,558 תלמידות; יש כ-41 מוסדות על-יסודיים שמתחלקים להטרוגניים והומוגניים; יש כ-2,000 בנות שלומדות במוסדות הטרוגניים ועוד 500 בנות שלומדות במוסדות של חסידים וכד'.

<צביקה כהן: הטיפול שלנו מתחיל מיד למחרת סגירת הרישום, שזה בערך בראש חודש אדר.

<צביקה כהן: מחוץ למערכת נשארות כ-500 בנות שלא הצליחו להיכנס באופן טבעי במהלכים האלה.

יעקב מרגי: זה נתון סטטי שחוזר על עצמו כל שנה?

<צביקה כהן: בגדול.

<יואב ללום: זה נתון שמשתפר משנה לשנה.

<צביקה כהן: בהחלט.

<צביקה כהן: החלק הדרמטי במספר הזה יאמר לכם הכל – אם אני מחלק 500 בנות לקבוצה א', ב', ג', על פי נתונים שמקבלים ממוסדות החינוך היסודיים, אתם תלמדו שבבנות המצוינות, אלה שלא מתקבלות - - -

יעקב מרגי: ה-500 שאתה מדבר עליהן, הן בעיקר ספרדיות?

<צביקה כהן: מאותן 500 בנות שלא התקבלו, אם אתה מחלק אותן לקבוצה א' - - -

יעקב מרגי: כדי לסבר את האוזן לטובת החברים בדיון פה – כשאתה אומר ראש חודש אדר, זה בסביבות חודשים פברואר-מרץ.

<צביקה כהן: אחוזים גבוהים מאוד מאוד מאותן בנות שנותרו ללא תשובות, הגם שהן בנות מצוינות, הן בנות ספרדיות.

<צביקה כהן: אנחנו מתחילים את הטיפול מיד בתאריך האמור וכ-100 בנות מגיעות לסוף השנה לרמת שיבוצים, הן נכנסות בשיבוץ לתוך בתי-הספר.

יעקב מרגי: מה קורה עם ה-400 הנותרות?

<צביקה כהן: אנחנו מטפלים מול בתי-הספר ובסוף בסוף, לקראת סוף השנה, נשארות לנו 100 בנות.

יעקב מרגי: מה זה "סוף השנה"?

<צביקה כהן: סוף שנת הלימודים, לא בחופש הגדול.

<צביקה כהן: אנחנו גומרים שיבוצים לפני תום שנת הלימודים ומעבירים למוסדות את הרשימות עם העתק להורים, וכך העסק מתחיל להתגלגל.

<צביקה כהן: למשל, השנה ראוי לציין – ברמה השלילית – בית-ספר "בית יעקב" הישן, "מכון בית-יעקב לבנות" - - -

<קריאה: שרנסקי.

יעקב מרגי: זה מיותר.

יעקב מרגי: תנו לו.

<צביקה כהן: ב"מכון בית-יעקב למורות", בית-הספר הישן בירושלים, המוגדר כ"ישן", אחד מבתי-הספר הגדולים, שיבצנו כ-34 בנות.

יעקב מרגי: כמה תלמידות יש בסמינר הזה?

<צביקה כהן: כ-3,000.

יעקב מרגי: כמה זה שיבוץ של 30 באחוזים?

יעקב מרגי: אם אני יודע טוב – זה אחוז, אפילו פחות מאחוז.

<צביקה כהן: מכל מקום, רבותי, אני דווקא מעלה אותו כציון.

<צביקה כהן: אנחנו נמצאים איתו באמצע צומת וראוי שתדעו ששיבצנו שם כ-35 בנות, קיבלנו סירוב לגבי 21 בנות.

<צביקה כהן: חזרנו על השיבוץ וההעתק נמצא במשרד החינוך.

יעקב מרגי: מה זה אומר מבחינתך?

יעקב מרגי: כשאתה שיבצת והחזרת את זה למשרד החינוך, מבחינתך הטיפול בבנות האלה הסתיים והסמינר יהיה חייב לקבל את זה על-פי משרד החינוך?

<צביקה כהן: הטיפול בבנות עבר מאותו רגע למשרדו של מנהל המחוז בירושלים.

<צביקה כהן: אגב, הוא ראוי לציון לשבח.

יעקב מרגי: הוא יהיה פה בהמשך, תציין את זה כשהוא יהיה נוכח.

יעקב מרגי: עובדיו פה.

<צביקה כהן: האמן לי, יש לו פה אוזניים.

<צביקה כהן: הוא ראוי לציון לשבח, הוא משתף פעולה באופן מלא והולך איתנו יד ביד בתהליך הזה.

<צביקה כהן: הוא ראוי לציון לשבח.

יעקב מרגי: מהניסיון שלך מהשנה שעברה, אותן 21 שהוחזרו, התעקשתם והחזרתם לטיפול משרד החינוך, מה יקרה איתן בסוף?

<צביקה כהן: הן יהיו בתוך "הישן".

<צביקה כהן: הן יוזמנו לשימוע בימים הקרובים ולאחר מכן יוחזרו חזרה, בעזרת השם, לתוככי אותו בית-ספר.

<צביקה כהן: אני אומר עוד מספר מילים על ה"תעודת זהות" שלנו.

<צביקה כהן: יש לנו כעשרה בתי-ספר הטרוגניים שמבוקשים בירושלים, מתוכם חמישה מבוקשים מאוד.

<צביקה כהן: בתי-ספר אלה מאכלסים כ-1,240 בנות, ושאר בתי-הספר פחות או יותר.

<צביקה כהן: שמעתי בתקשורת שעושים הפגנות על הדוחק בכיתות, הפגנות "הסרדינים - - -

יעקב מרגי: "מחאת הסרדינים".

יעקב מרגי: היא נפתרה בחלקה הרבה בזכות ועדה זו.

<צביקה כהן: בסקטור החרדי בירושלים תוכל למצוא 40 עד 50 בנות בכיתה אחת.

<צביקה כהן: זה חלק מהבעיה, חוץ מאותן נקודות שהזכרתי קודם, ספרדיות וכו'.

<צביקה כהן: משרד החינוך אמנם בונה, אבל זה בטיפין – 50 כיתות בירושלים בגלובלי - - -

יעקב מרגי: לאור מה שאתה אומר, עומדת למוסד הזכות לא לאשר תלמידה אם הוא מוכיח לך שבכיתה יש יותר מ-40 או ממה שנקבע?

<צביקה כהן: לא הייתי רוצה להיות בנקודה הזאת בדיון הזה, כדי לא לתת חלילה איזושהי מטרייה לאותם מוסדות שמסרבים, בשל העובדה שהשנה הקריטריון לכניסה הוא אותו קריטריון שהוכח בשנה שעברה.

<צביקה כהן: קלטת בשנה שעברה 40 בנות, תקלוט אותן גם השנה.

<צביקה כהן: אנחנו גם מציעים לאותם מוסדות, היכן שיש לנו תקלה ואנחנו יודעים שהם קצת צודקים, אפילו להניח איזשהו מבנה יביל בחצר או לסגור מבנה כזה או אחר באותם מבואות.

יעקב מרגי: העירייה גמישה.

<צביקה כהן: העירייה גם מציעה כ-150,000 שקלים לכל מוסד שפותח כיתה חדשה, כך שעיריית ירושלים בסדר גמור בנושא הזה.

יעקב מרגי: מתמרצת.

<צביקה כהן: אני אומר מספר מילים מעבר לנתונים העובדתיים שנתתי על ירושלים.

<צביקה כהן: יש הבדל מהותי בין הבנים – תלמודי תורה ומוסדות חינוך – לבין הבנות.

<צביקה כהן: אצל הבנות יש את החינוך העצמאי – כיתות א'-ח', שם מסתובבים נכון להיום בתהליכים של בין 60% ל-40%, חדשות מרעישות לאותם ראשי מוסדות שמסרבים; בין 70% ל-30%.

<צביקה כהן: אני מדבר על ספרדים ואשכנזים.

<צביקה כהן: יש יותר ספרדיות מאשכנזיות.

יעקב מרגי: אל תפחיד אותם.

<צביקה כהן: אבל זו האמת, ואת זה הם צריכים לדעת.

<צביקה כהן: זה הגל הבא.

<יואב ללום: את זה הם עוד לא הצליחו לתקן מבחינתם.

<צביקה כהן: קשה מאוד לראות ילדה שלומדת עם חברתה שמונה שנים ובתום השנה השמינית, בסלקציה – אתם זוכרים מה זה אומר – את ימינה ואת שמאלה.

<צביקה כהן: קשה מאוד לקלוט את הדבר הזה, זה מחזה קשה מנשוא.

<צביקה כהן: ראיתי איך אימהות עם הבנות שלהן, בדמעות משותפות, עומדות מולנו ומתחננות על נפשן.

<צביקה כהן: אני מבין שהקריטריון היחיד שהיה צריך להיות הוא קריטריון שנוגע לפרמטרים ברמה הלימודית, רמה רוחנית וכד'.

<צביקה כהן: אני לא מכיר את המושג הזה של אחוזים.

<צביקה כהן: בירושלים אנחנו עובדים עם אותה מכונה, שהיא אדירה, מכונת השיבוץ.

<צביקה כהן: אני חוזר שוב, הודות למשרד החינוך שמגבה אותנו חזק מאוד.

<צביקה כהן: הערה קטנה - השיבוץ חייב להיות בלוח זמנים צפוף, מהיר וחד, ולא ממתין ולא מתארך לאותם הורים מסכנים שממתינים לקנות ספרים לאותם ילדים.

<צביקה כהן: אבל יש אפשרויות נוספות, שונות ויפות, כמו למשל אשכולות, אזורי רישום למשל, צמיחה חינוכית למשל.

<צביקה כהן: דיברתם על אלעד למשל, וראש העיר נמצא עכשיו איתנו.

יעקב מרגי: אתה לא יכול בלי אלעד, זורם לך בווריד.

<צביקה כהן: בחטאי המרובים הייתי פעם ראש עיר באלעד.

<צביקה כהן: אני יכול לומר לכם שבאלעד יש אולי שישה או שבעה בתי-ספר יסודיים לבנות.

יעקב מרגי: גמרת עם הצרות של ירושלים?

יעקב מרגי: תעזוב את אלעד.

<צביקה כהן: שם למשל, בצמיחה טבעית - - -

יעקב מרגי: פעם היה שלב שירדתי אליך לבדיקת סוגיה מסוימת וכל שבועיים היתה פתיחת כיתת גן.

<צביקה כהן: כשהייתי בבוקר מסוים במשרד החינוך ומדבר על כיתות, זה לא היה רלוונטי לתום השיחה כי כבר היו שם שינויים דמוגרפיים.

<צביקה כהן: באלעד למשל או במקומות דומים לאלעד, אותו מהלך של המשך רצף חינוכי הוא מהלך אמיתי שיכול לפתור בעיות מהסוג הזה.

<צביקה כהן: בירושלים, כעיר גדולה, כעיר רחבה שמטפלת באלפי בנות, אני חושב שמשרד החינוך צריך לקבל על עצמו החלטה מסודרת.

<צביקה כהן: אם ממשיכים עם השיבוץ הזה, כמו שאנחנו יודעים לעשות אותו בצורה טובה עם הצוות שלנו, צוות החינוך החרדי – שגם הוא ראוי לברכה טובה – צריך לעשות את הדבר הזה ומהר ככל האפשר.

יעקב מרגי: עיריית בני ברק נמצאת איתנו?

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: עיר גדולה, עיר ואם בישראל.

<צביקה כהן: הנה, בבקשה, עוד אבא של אחת מהבנות.

<צביקה כהן: ממתין בחוץ אוטובוס שלם של בנות שמחכות לתשובות.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר אלעד, שמענו את הדברים, גם אמירה שלי, גם אמירה מוקצנת של סגן ראש עיריית ירושלים צביקה כהן, על מה שקורה בתהליך הדמוגרפי באלעד.

יעקב מרגי: אבל אם היינו מתמודדים רק עם הקשיים בהדבקת הקצב של משרד החינוך מול הרשויות המקומיות, במיוחד הרשויות החרדיות, בבינוי – הייתי עומד פה בראש החץ ותובע – ואשמח להמשיך – את עלבונכם בקטע הזה.

יעקב מרגי: אבל הסוגיה שצצה אלינו, ואני יודע שאנחנו תחת מגבלות של עתירה לבג"ץ – הפנייה אלינו היתה בעקבות פנייה על דחיית שיבוצן של תלמידות תיכון בבתי-ספר בעיר אלעד ללא כל נימוק.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש מתחים, זרמים תת-קרקעיים, שאני בוודאי לא מכיר אותם, ואני מתאר לעצמי שיש זרמים תת-קרקעיים ומאבקים סמויים וגלויים בנושא הרישום, אבל אי אפשר להתעלם.

יעקב מרגי: לטובת כל הנוכחים כאן אני רוצה לקרוא את סעיף 5 בחוק זכויות התלמיד, התשס"א-2000: רשות חינוך מקומית, מוסד חינוך או אדם הפועל מטעמם, לא יפלו תלמיד מטעמים עדתיים, מטעמים של ארץ מוצא, מטעמים של רקע חברתי-כלכלי – חברתי-כלכלי.

יעקב מרגי: אם מישהו רוצה פרשנות לזה אני אדגיש יותר במפורט – מטעמים של נטייה מינית או זהות מגדרית או מטעמים של השקפה פוליטית, בין של הילד ובין של הוריו, בכל אחד מאלה: רישום תלמיד, קבלתו או הרחקתו ממוסד חינוך; קביעת תכניות לימודים ומסלולי קידום נפרדים באותו מוסד חינוך; קיום כיתות נפרדות באותו מוסד חינוך; זכויות וחובות תלמידים לרבות כללי המשמעת והפעלתם.

יעקב מרגי: סעיף (ב) אומר: העובר על הוראות סעיף זה דינו מאסר שנה או קנס כאמור בסעיף 61(א)(3).

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אני רוצה לשמוע ממך איך אתה מתכוון לפתור את המשבר ברישום תלמידות באלעד.

<ישראל פרוש: צהרים טובים, אדוני היושב-ראש, צוות מקצועי, חברי לעיריות, הוזמנתי לוועדה ככל החברים, אני רואה שבמקרה אני ראש עיר יחיד פה.

יעקב מרגי: ועל זה תצוין לשבח.

<ישראל פרוש: זה חשוב לי.

<ישראל פרוש: אני נמצא פה, אני מלווה את זה.

יעקב מרגי: וגם אלה שלא הגיעו יינזפו בסיכום הישיבה.

יעקב מרגי: אני אחראי על הנזיפות.

<ישראל פרוש: היה לי סבא שקראו לו רבי אלימלך מליז'נסק.

<ישראל פרוש: הוא אמר: אדרבה, תן בליבנו שנראה כל אחד מעלת חברו.

<ישראל פרוש: את החסרונות, תן לאחרים לטפל בהם.

יעקב מרגי: אבל כדי שנראה במעלתם, חייבים לתקן אותם.

יעקב מרגי: ידידי הרב צביקה כהן דיבר כאן קודם וחבל שהוא אמר שזה אחד - - -

יעקב מרגי: רק תעשו לי טובה, הנציגים מהרשויות, אנחנו יושבים פה נינוחים – מזגן, תאורה ואולם די יפה יחסית – אבל ברגע זה יושבות בנות דומעות, עם עיניים אדומות, הורים עם עוגמת נפש עצומה.

יעקב מרגי: תחשבו גם על זה.

יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי לך.

<ישראל פרוש: אמר קודם צביקה כהן, ואני מצטער על כך שהוא לא אהב את התקופה שלו באלעד, אבל העיר אלעד היא לא עיר פשוטה.

<צביקה כהן: לא זה מה שאמרתי.

<צביקה כהן: סליחה.

<ישראל פרוש: בעוונותי הרבים זה נקרא אצלי – אבל בסדר.

<ישראל פרוש: העיר אלעד אינה עיר פשוטה.

<ישראל פרוש: קיבלתי את העיר לפני פחות משנתיים עם חוסר של יותר מ-500 כיתות לימוד.

<ישראל פרוש: דרך אגב, זו עיר צעירה ושנה שעברה היתה הפעם הראשונה שהיו כמה מאות בנות שיצאו לתיכוניים.

<ישראל פרוש: עד אז כמעט שלא יצאו בנות.

<ישראל פרוש: בסך הכל, החלק הגדול של הקמת התיכוניים באלעד היה בשנתיים האחרונות.

<ישראל פרוש: עד אז יצאו החוצה, בגלל שלא היו מספיק תלמידות.

<ישראל פרוש: אני חייב לציין לשבח את משרד החינוך שבשנה האחרונה קיבלנו הרבה מאוד כיתות לימוד.

<ישראל פרוש: הצלחנו להדביק פערים, התחלנו לסדר - - -

יעקב מרגי: אתם עדיין עם הרבה קרוואנים.

יעקב מרגי: לטעמי זה הרבה.

<ישראל פרוש: מה לעשות?

<ישראל פרוש: אני אומר לך שעם הכל, הם עובדים.

<ישראל פרוש: הם עובדים ואנחנו עובדים עוד יותר קשה, שלוש משמרות.

<ישראל פרוש: זה לא פשוט.

<ישראל פרוש: אם כולם היו מסודרים במבני קבע, היה לך קל יותר להגיע למוסדות ולומר להם: תעשו כך, אנחנו לא שואלים אתכם, אנחנו הרשות.

<ישראל פרוש: היום, מוסד בעיר חרדית, שהוא מוסד פטור, הוא מוכר שאינו רשמי, אם באה אליו העירייה, הוא אומר: ידידי, מה אתה נותן לי כדי שאני אהיה חייב לך?

<ישראל פרוש: אני מתמודד עם הבעיות המשפחתיות, אני מתמודד עם השירותים - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אענה לך? לא כדאי לך.

יעקב מרגי: תאמין לי, עשרה סמיטריילרים עומדים אחד אחרי השני בצד ימין של המדרכה ותראה שהוא מקבל כל מי שאתה רוצה, כי אנחנו יודעים מה הסטטוס התכנוני שלהם.

<ישראל פרוש: בוא נמשיך.

<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, אני בסמיטריילרים פחות טוב.

יעקב מרגי: תשתדל לא להפחיד אותי עם מנגנונים ישנים כי הם רגישים.

<ישראל פרוש: בשנה שעברה נכנסתי לתמונה מאוחר מאוד.

<ישראל פרוש: אני חייב לומר שבשנה שעברה, פעם ראשונה באלעד, היו אפס תלונות, החל מהמוסדות הרשמיים, דרך גני הילדים, דרך כיתות בתי-ספר.

<ישראל פרוש: לא היתה בת אחת שלא הכניסו אותה לבתי-ספר או לגני ילדים בכל המגזרים, בכל בתי-הספר.

יעקב מרגי: תרשה לי, אדוני ראש העיר, אני יכול לציין, ולכן כשקיבלתי את הפנייה הזאת קצת תמהתי.

יעקב מרגי: זה סיפור ששמעתי לפני כחודש על כך שהלכת עם אותה ילדה, שאינה הבת שלך.

יעקב מרגי: לתאר איך פתחת את הדלת של המנהלת?

<ישראל פרוש: לא משנה, היא בפנים.

יעקב מרגי: הדלת גם היתה בפנים.

יעקב מרגי: ואמרת לה: הבת שלי פה – והיא לא היתה הבת שלך.

יעקב מרגי: גם את זה אנחנו יודעים, אבל כשיש בעיות – אנחנו מטפלים בבעיות.

<ישראל פרוש: צודק.

<ישראל פרוש: לגבי התיכוניים – משרד החינוך עירב אותי בנושא מאוחר מאוד.

<ישראל פרוש: כשבאתי לרב שמעוני ולכל הצוות, אמרתי להם: רבותי, או שתתנו לי לטפל בכל הבעיות של העירייה - -

יעקב מרגי: מאיר שמעוני, יש לך עוד תואר בנוסף לדרגות הצבאיות שלך.

<ישראל פרוש: - - או שתתנו לי לטפל בזה, ואני יודע לטפל, והרבה פעמים צריכים הרבה כוח לשים בזה, אני מבטיח לכם שאני אביא לכם בשורות טובות, כמו שאני יודע לסדר כל דבר בעיר, או שאתם רוצים לעשות מה שאתם רוצים ולקחת אותי כנספח – אז תפאדל, תעשו מה שאתם רוצים.

<ישראל פרוש: ונכנסנו לתהליך מאוד ארוך, ואז ישבתי אצל הרב מאיר שמעוני בחדר, וכולם היו שם.

<ישראל פרוש: חבל שהיועץ המשפטי לא נמצא, הוא עכשיו בעוד איזה בית-משפט על פינוי קרוואנים בעיר והוא לא יכול היה לבוא.

<ישראל פרוש: מאיר שמעוני אמר לי: אני רוצה מינימום 35% בנות ספרדיות, שזה לא מקובל.

<ישראל פרוש: אמרתי לו: מאיר, אתה תקבל 40%; הוא אמר לי: אני רוצה שתשבץ את כל הבנות.

<ישראל פרוש: אמרתי לו: מאיר, עלי.

<ישראל פרוש: בת אחת לא תישאר בבית.

<ישראל פרוש: תשמע טוב, לא היה לי – ויש לי כמה שנים.

<ישראל פרוש: אני בן-אדם צעיר וטיפלתי בהרבה דברים – ערב ראש השנה כמו שהיה בשנה שעברה.

<ישראל פרוש: אני, ישראל פרוש, שמנהל המחלקה שלי לא תיפקד, שיבצתי את כל הבנות, עד אחרונת הבנות.

<ישראל פרוש: שמתי קרוב ל-50% בנות ספרדיות במוסדות התיכוניים של הציבור האשכנזי.

<ישראל פרוש: לא שאלתי אף אחד.

<ישראל פרוש: כל העיר היתה מוצפת פשקווילים.

<ישראל פרוש: אני ביקשתי מהרב מאיר שמעוני, והוא יודע, שנעשה את זה אזורי, פעם אחת ולתמיד, אלעד היא עיר בעייתית.

<ישראל פרוש: כל העיר היתה מוצפת בפשקווילים.

<ישראל פרוש: ואם הוא היה מסתכל לי בעיניים – הייתי אצלו ביום שישי אחר הצהרים בבית, נסעתי אליו למודיעין, כי אלה ילדים שלי.

<ישראל פרוש: אמרתי: בואו נגמור את זה, תנו לי לעבור את הכל.

<ישראל פרוש: יש תיכון שקוראים לו "זלזניק" - - -

<צביקה כהן: תסגור אותו.

<ישראל פרוש: הוא סגור.

<יואב ללום: הספרדי סגור.

<יואב ללום: אתם רוצים לדון פה בעתירה?

<יואב ללום: אם רוצים לדון בעתירה, בואו נפתח את זה.

יעקב מרגי: יואב, אתה רוצה רשות דיבור?

<ישראל פרוש: תן לי לדבר.

יעקב מרגי: צביקה, אתה רואה מה גוררת קריאת ביניים?

<ישראל פרוש: צביקה, אתה אלוף בלהכניס מילים - - -.

<ישראל פרוש: תודה, נדבר אחרי זה.

<ישראל פרוש: אני מבקש, זו פעם אחרונה.

<ישראל פרוש: יש לי שתי דקות לדבר, תנו לי לדבר.

יעקב מרגי: אף אחד לא יפריע לך.

<ישראל פרוש: עד עכשיו עוד לא עברו עשרים שניות שדיברתי רצוף.

<ישראל פרוש: פעם אתה נכנס ופעם הוא.

<ישראל פרוש: תנו לי לדבר, זה כבד משקל.

יעקב מרגי: לי מותר.

<ישראל פרוש: ואז אני יוצא לדרך.

<ישראל פרוש: גברת סולימן, והיה שם עוד אחד שאני לא זוכר איך קוראים לו - - -

<יואב ללום: אשר גולד.

<ישראל פרוש: לא, לא אשר גולד.

<ישראל פרוש: היה עוד מפקח.

<ישראל פרוש: אמרתי להם: תשמעו, נפתח תיכון שאדון זלזניק אכן הקים אותו.

<ישראל פרוש: אחרי הרבה מאוד מאמצים אמרתי למאיר: פניתי לאחד הבתים של הרבנים, יש איזה תיכון באשדוד שקוראים לו "תפארת החיים" של הרב צוקר, ביררתי את הנושא, אמרו לי שהוא בחור טוב, יכולים לעבוד.

<ישראל פרוש: פניתי אליו ואמרתי לו: בוא לעיר, קח את התיכון הזה.

<ישראל פרוש: אמרתי לו: אני מחייב אותך להכניס את כל הבנות, אני מתחייב לך לרישיון – כי הם הבטיחו לי שאם כל הבנות יהיו משובצות, יהיה שם רישיון.

<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, אני, בידיים שלי, הכנסתי לשם 50% בנות ספרדיות.

יעקב מרגי: שנה שעברה.

יעקב מרגי: מה קורה השנה?

<ישראל פרוש: הבטיחו לי שיהיה רישיון.

<ישראל פרוש: חצי שנה היו איתי במשא-ומתן.

<ישראל פרוש: יש הרבה תעלולנים בסיפור הזה, שהגישו בתי-משפט ולא הגישו בתי-משפט, ועצרו את הרישיון.

<ישראל פרוש: במהלך השנה פניתי לגברת סולימן ולמאיר ואמרתי: תוציאו להם כבר רישיון, כי לקראת השנה הבאה אני רוצה לעשות את זה אזורי, ואני יודע ללכת נגד כל העולם.

<ישראל פרוש: אמרו לי: לא יכולים, כבר מאוחר מדי, יש בתי-משפט.

<ישראל פרוש: עוד יותר – לפני כשלושה חודשים פניתי לרב מאיר ואמרתי: הרב מאיר, מה אתה רוצה, שהעירייה תפעיל את זה?

<ישראל פרוש: תן לי, אני לא יכול לזרוק 42 בנות החוצה.

<ישראל פרוש: אתה רוצה שהעירייה תפעיל את זה?

<ישראל פרוש: בוא, העירייה תפעיל את זה.

<ישראל פרוש: אתה רוצה לתת לו רישיון?

<ישראל פרוש: בוא תיתן לו.

<ישראל פרוש: היתה גם פגישה אצל המנכ"לית, שכולם היו שם.

<ישראל פרוש: היה סיכום שאיכשהו אנחנו משאירים את זה ככה.

<ישראל פרוש: אמרתי להם: תעשו לי טובה, עכשיו אני נותן לכם את הרשימה של התיכוניים לקראת השנה הבאה, דיברתי עם גברת סולימאן, אנחנו מוציאים רישומים כי יש עוד כמה תיכוניים – הרב יעקב, יש עוד כמה תיכוניים בעיר שאינם מוכרים.

<ישראל פרוש: לצערי עומד לקרות בנושא התיכוניים באלעד מה שקרה בבתי-הספר כשצביקה היה ראש עיר: פתחו בצורה רשמית תלמוד תורה לכל 15 ילדים ואחרי חמש שנים זה הפך להיות - היום יש לך מוסדות, והוא יודע, הרב מאיר, והשנה לבד סגרנו תלמודי תורה.

<ישראל פרוש: איחדנו תלמודי תורה.

<ישראל פרוש: אני רוצה לומר לך איפה הבעיה, אדוני היושב-ראש, ובזה אני מסיים, אם לא תתנו לעיריות את כל הכוח, את כל הכוח, להיכנס בזמן ולהבין אותן ולא לערב גורמי חוץ – תשמע, יש בעיר בית-ספר "בית מרגלית".

<ישראל פרוש: יש להם שש כיתות מקבילות, הרב יעקב.

<ישראל פרוש: אתה יודע כמה כיתות יש להם בתיכון?

<ישראל פרוש: אחת.

<ישראל פרוש: אחת.

<ישראל פרוש: "אור האמת" יש לו שתי כיתות מקבילות.

<ישראל פרוש: אתה יודע כמה בנות נרשמו לו לתיכון?

<ישראל פרוש: חצי כיתה.

<ישראל פרוש: אתם לא מבינים מה קורה בעיר הזאת.

<ישראל פרוש: אתם חושבים שהסיפור זה אשכנזי?

<ישראל פרוש: יש בלגאן בעיר וזה הזמן, עכשיו כשמקימים תיכוניים – וקראתי לרב בן-צור, היה אצלי גם אריה דרעי, והרב בעדני נכנס לתמונה, ואמרנו: על תתנו להקים פה כל דקה תיכוניים.

<ישראל פרוש: אני מוכן לדאוג שיהיה אזורי, אני מוכן לדאוג לאיזשהו סוג של המשכיות, אבל רק אחרי שנותנים גיבוי לעירייה.

<ישראל פרוש: לא יהיה מצב שמגיע ראש עיר אחרי שנה ושמונה חודשים ומראה למשרד החינוך: אפס בתי-משפט, כל ילדי הגן מסודרים.

<ישראל פרוש: בעבר, כל תחילת שנה – הרי יש לנו ציבור דתי-לאומי בעיר – היו הבטחות, והכל נקי, הכל פיקס, כולם מסודרים.

<ישראל פרוש: לא תמצא היום הפגנות בעיר, כולם מסודרים בכיתות, אין היום ילדים בבית.

<ישראל פרוש: אם לא תיתנו לנו לעשות שם סדר – ולעשות סדר זה אומר שאם בשנה שעברה משרד החינוך הבטיחו שאם אני משבץ את כל הבנות הם נותנים רישיון, היו צריכים לתת רישיון ואז היינו מתארגנים נכון לקראת השנה הנוכחית.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את משרד החינוך.

<ישראל פרוש: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, גם כשלא נתנו רישיון, הוצאתי הנחיה ממחלקת החינוך לכל התיכוניים ואמרתי: רבותי, אין יותר תיכוניים - - -

יעקב מרגי: כמה תיכוניים לבנות יש באלעד?

<ישראל פרוש: שבעה תיכוניים.

יעקב מרגי: למה המאבקים ניטשים בין שניים?

יעקב מרגי: אתה יכול לתת לנו את התמונה?

<ישראל פרוש: לצערי, אם לא תתנו לעירייה לתפוס את זה בידיים ולתת לי לנהל את זה כמו שניהלתי את תלמודי התורה והגנים, תוך שנתיים יש לך 16.

<ישראל פרוש: לצערי יש באלעד קהילות ותתי-קהילות ותתי-תתי-קהילות.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אני מבין אותך, אבל תגיד לי אם התחושה הזאת נכונה או שזו סתם מחשבה קונספירטיבית של מישהו: האם לא נוצר מצב שנתתם לתיכון מסוים לגמור את הרישום מתחת לרדאר והוא בחר לו את התלמידות, ועכשיו הוא יכול להציג לך יותר מ-40% תלמידות ספרדיות, אבל בזמן שאתם, כעירייה, לא אפשרתם רישום – ואם זה גולש לנושא העתירה, אנא תעצרו אותי - - -

<יואב ללום: כבר גלש מזמן.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: זה גם מריח לא טוב.

<ישראל פרוש: אני אענה על זה.

<ישראל פרוש: בשנה שעברה, בגלל שהביאו הוכחות שלא היה רישום כדין, ביטלתי את כל הרישומים.

<ישראל פרוש: אני שיבצתי את כל הבנות עד אחרונת הבנות, ויעידו על כך משרד החינוך.

<ישראל פרוש: שום בת לא נשארה בבית.

<ישראל פרוש: השנה אמרתי: תסדרו בבקשה רישיון לשני התיכוניים האלה.

<ישראל פרוש: זה אמור להיות המשכיות של שני בתי-ספר של מנהלת החינוך.

<ישראל פרוש: יוצאות כ-220 בנות משני בתי-הספר של "בית יעקב".

<דבורה בידרמן: 242.

<ישראל פרוש: אמרתי: אם יהיה רישיון, אני דואג שכל הבנות האלה ימשיכו לשני התיכוניים.

<ישראל פרוש: היות שלא היה רישיון, על אף שסיכמתי איתם – אני, ראש העיר, סיכמתי עם משרד החינוך – מי התיכוניים שיכולים לצאת לרישום ומי לא, ומשרד החינוך אישר את זה.

<ישראל פרוש: היות שכך, פניתי לכל התיכוניים ואמרתי: חבר'ה, תשמעו, תיכון שיהיו לו פחות - - -

יעקב מרגי: משרד החינוך אישר לך את המתווה הזה, מי הולך לרישום ומי לא?

<ישראל פרוש: משרד החינוך שאל אותי – גברת סולימן שאלה אותי מי התיכוניים שאנחנו מאשרים, ואמרתי לה את השמות של התיכוניים שאני עומד לאשר.

<ישראל פרוש: כן.

<ישראל פרוש: גם פרסמתי את זה, ואמרתי עוד משהו, הרב יעקב.

<ישראל פרוש: אמרתי: תיכון שלא יהיו לו 80 בנות בפנים, מינימום שתי כיתות, תיכון שלא יהיו בו מינימום 40% בנות ספרדיות בפנים, לא יקבל אישור.

<קריאה: ממש מכסה - - -

<ישראל פרוש: הכי פשוט זה להגיע ולהגיד - - -

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא עונה לאף אחד.

יעקב מרגי: אתה מדבר איתי.

<ישראל פרוש: לצערי יש עוד גורמים במשרד החינוך, שבמשרד החינוך כנראה מפחדים מהם.

<ישראל פרוש: לצערי, עד היום משרד החינוך לא ענה תשובות, ואני - תיכוניים שלא מקבלים רישיונות ותיכוניים שהם עדיין תחת בתי-משפט, שמשרד החינוך לא מצליח לתפקד ביום-יום מול העירייה ולומר להם מה כן ומה לא - נמצא במצב שאני אומר לעצמי: משרד החינוך, אתם יודעים לטפל בזה?

<ישראל פרוש: טפלו.

<ישראל פרוש: אני, בכל מה שנתנו לי עד היום לטפל, טיפלתי.

<ישראל פרוש: אני אומר לך שוב, אדוני היושב-ראש, צריך לעשות עבודת שורש באלעד.

<ישראל פרוש: ל"בית מרגלית" יש שש כיתות מקבילות, רק כיתה אחת פותחת את התיכון; "אור אמת" יש להם שתי כיתות מקבילות, רק כיתה אחת פותחת.

<ישראל פרוש: זה תיק אחד.

<ישראל פרוש: יש גם את "בית יעקב" שיש להם שני תיכוניים המשכיים, גם הם כל אחד רוצה לפתוח רק כיתה אחת.

<ישראל פרוש: גם זה לא יהיה.

יעקב מרגי: בוא תעשה רישום אזורי בתוך העיר.

<ישראל פרוש: אני לא אעשה כלום אם משרד החינוך לא יעבוד, כי בשנה שעברה אני הצעתי להם אזורי, ושרפו אותי בעיר.

<ישראל פרוש: בסוף שיבצתי את כל הבנות לא באזורי.

<ישראל פרוש: הגעתי למצב שקרוב ל-50% הן ספרדיות, אבל אתה חושב שמישהו הלך איתי?

יעקב מרגי: אני אומר לך, גם השנה אתה תשבץ את כל הבנות ולא יעזור כלום, לא למשרד החינוך ולא לכם.

<יואב ללום: בית-ספר לא חוקי – הוא גם שיבץ.

יעקב מרגי: יואב, אתה רוצה רשות דיבור?

יעקב מרגי: אתה תקבל.

יעקב מרגי: אני מבקש שלא תתייחס להערת הביניים.

<ישראל פרוש: צריך הרבה גבורה, אבל תעלולנים תמיד הם כך.

יעקב מרגי: רבי אלימלך מליז'נסק.

<ישראל פרוש: תמיד - אתה צודק.

יעקב מרגי: אני לא מפספס כלום.

<ישראל פרוש: אני תמיד אומר: רבותי, להגיע היום ולומר "אזורי" על השנה, אחרי שהבנות משובצות – דרך אגב, אני רוצה לומר עוד משהו, ויושבת פה מנהלת החינוך, בדקתי בעשרים עיניים ואם מישהו יוכיח לי שהרישום השנה תחת העיניים שלנו, כי מנהל המחוז כתב לנו לבצע רישום, אם מישהו יוכיח לנו שהיה רישום לא חוקי השנה, אני שורף את כל העיר.

<ישראל פרוש: אבל הרישום השנה היה מסודר.

יעקב מרגי: אל תשרוף אף אחד.

<ישראל פרוש: הרישום השנה היה מסודר.

<ישראל פרוש: בתיכון אחד נרשמו 94 וקיבלו 74; בתיכון השני נרשמו 104 והתקבלו רק 40 וכמה.

<ישראל פרוש: כנראה שלי אין כל מיני אנשי יח"ץ, אין לי עיתונאים שהולכים איתי, ועד עכשיו בחרתי – והרב מאיר יודע מזה – בחרתי לא להגיב.

<ישראל פרוש: אם בשנה שעברה באתי למשרד החינוך עם הצעה לעשות תיכוניים של העירייה, בתמימות, כי כך זה הולך בבני-ברק, ואמרתי שאולי נעשה אזורי, וכל מה שעשיתי עד שבאתי לאלעד – לי אין ווטסאפים, אדוני היושב-ראש – הכל כבר היה בתקשורת.

<ישראל פרוש: הבנתי שאני לא יודע לשלוט על זה.

<ישראל פרוש: לכן אנחנו נעבוד בצורה מסודרת, עירייה זה דבר מסודר, אני אשמע למי יש רישיונות ולמי אין, אני אשמע אם משרד החינוך עובד עם העיריות או רק ליד העיריות, ואז נמשיך לפעול הלאה.

יעקב מרגי: נראה את זה בהמשך.

יעקב מרגי: נציג עיריית ביתר עילית, בבקשה.

<ישראל תיק: אני מנהל אגף החינוך בעיריית ביתר עילית.

<ישראל תיק: השנה היתה לנו שנה קצת יותר טובה.

<ישראל תיק: התחלנו את התהליך עם 94 ללא תיכוניים והיום אנחנו עם חמש בנות ללא תיכון.

<ישראל תיק: אני מקווה שעד סוף השבוע לכל הבנות יהיה מקום.

יעקב מרגי: ריבונו של עולם, אני שואל את עצמי למה עיריית באר-שבע לא נמצאת בסיטואציה הזאת, למה עיריית דימונה לא נמצאת בסיטואציה הזאת, למה עיריית תל-אביב לא נמצאת בסיטואציה הזאת, בחשש כזה שזה יקרה.

<ישראל תיק: לכן אני אצטרף לראש עיריית אלעד ואומר לך שבביתר עילית, שאני מניח שלא כולם מכירים אותה, היא בטח נקודה על המפה במדינת ישראל, יש 70 בתי-ספר.

<ישראל תיק: 70 בתי-ספר, מה שאתם שומעים.

יעקב מרגי: והיא הנותנת.

יעקב מרגי: ו-?

<ישראל תיק: זה בדיוק ייראה כמו שיש 70 חנויות ירקות אחת ליד השנייה ויריבו על הקונה שבא לאן הוא ייכנס, איך הוא ייראה ועם איזה עגבנייה הוא יצא בשקית או על הראש.

<ישראל תיק: זה מה שקורה, ואז כל אחד נהיה למצוינים וליותר מצוינים ולקהילה כזו ולתת-קהילה כזאת - - -

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: עכשיו נגעת בסוגיה.

יעקב מרגי: חסכת לי את התשובה.

יעקב מרגי: אני מרשה לעצמי לחזור על הפתיח, כי מי שהיה צריך לשמוע את דברי התוכחה שלי לעצמי, הגיע קצת באיחור.

יעקב מרגי: אני אומר: ריבונו של עולם, תמיד מערכות החינוך הכלליות, הממלכתי, היו נושאות עיניהן למערכת החינוך החרדית ומתקנאים.

יעקב מרגי: לצערי הרב, לבושתנו, אני מלווה את מערכת החינוך הכללית, מדיניות השילוב, הדחיפה מאחור, הולכת ומתעצמת.

יעקב מרגי: אצלנו, מי שקצת חלש, הוא כבר לא בליגה שלי, הוא לא בבית-הספר שלי.

יעקב מרגי: הפוך, אני הייתי מדרג מנהל בית-ספר איכותי, וככה "שולחן ערוך" מדרג – מוסר, רבי אלימלך מליז'נסק.

יעקב מרגי: נהניתי לראות את הסרטון של הרב שטיירמן, שבדרך כלל אני לא שומע לעצתו, יש לי את רבותי.

יעקב מרגי: למנהל מוסד, כשבא להתלבט אם לקבל ילד, הוא אומר לו: גאווה.

יעקב מרגי: אני מבין שהכל זה עניין של גאווה.

יעקב מרגי: הכל עניין של גאווה.

<צביקה כהן: פרזנטציה, לא חינוך.

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: מה יקרה לאותו מוסד אם ייקח ארבע בנות, חמש בנות חלשות, מבית חלש, ויעצים אותן?

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: אני אגיד לכם מה יקרה – יהיה לו מקום יותר טוב בעולם האמת, בעולם הבא שלו.

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: הפכנו להיות לחברה – אני לא רוצה לומר, אני מטיח בעצמי.

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

יעקב מרגי: אני צריך לכנס דיון בוועדת החינוך על זה?

יעקב מרגי: לשמוע שבנות יושבות בבית עם דמעות?

יעקב מרגי: מי ייתן את הדין על אותן בנות שכבר לא נותנות אמון במי שחינכו אותן, באלה שהובילו אותן?

יעקב מרגי: אותן מחנכות שיודעות לעקם את האף או לתת המלצות, מי שמכן?

יעקב מרגי: באיזו רשות אתן נותנות המלצות לסמינרים?

יעקב מרגי: יש תעודה, שיסתכלו על התעודה.

יעקב מרגי: מעקמות את האף, עושות סלקציה.

יעקב מרגי: סליחה על הביטוי, כן, עושים סלקציה.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שנתרפא מהתחלואים האלה.

<קריאה: למה אין חקיקה?

<ישראל תיק: אני חושב שבסך הכל אפשר לומר - - -

יעקב מרגי: אני לא נוזף, אני מדבר לעצמי.

יעקב מרגי: אני יודע להעריך את מי שעושה את העבודה, ומי שזה קשה לו – אין גזרה משמים שהוא יהיה מנהל מוסד חינוכי.

יעקב מרגי: מי שלא יודע לחנך ילדי ישראל, שלא יהיה מנהל חינוכי, שילך יפתח עסק.

יעקב מרגי: איך אמרת, חנות ירקות, ואז הוא יבחר איזה תפוח ללטף ואיזה תפוח לשווק.

<קריאה: הוא פתח עסק.

<ישראל תיק: עדיין אני חושב שבשנים האחרונות נעשה שינוי, ביחד עם משרד החינוך, אני חושב ששינוי משמעותי - - -

יעקב מרגי: מה זה השינוי?

יעקב מרגי: יש אימת הדין.

<ישראל תיק: אני חושב שהוא חלחל לאט לאט - - -

יעקב מרגי: מזל שיש אימת הדין.

יעקב מרגי: מזל שהתחילה אימת הדין.

יעקב מרגי: אז תוקפים אותי שאני משבח את אימת הדין.

יעקב מרגי: אני לא נרתע מההתקפות האלה.

<קריאה: למה יש מכסות?

יעקב מרגי: יש פה הורה?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג עם מה אתה מתמודד.

<שמעון בן-שושן: אני הורה לילדה שסיימה כיתה ח' בבית-שמש והיא צריכה להירשם לסמינר.

<שמעון בן-שושן: משרד החינוך הודיע שבבית-שמש כל הורה יכול לרשום את בתו לשלושה סמינרים ואחר כך העירייה תשבץ לאחד מהסמינרים שנבחרו.

<שמעון בן-שושן: חילקו דפים – אני לא יודע אם העירייה או משרד החינוך – לכל התלמידות החרדיות בבית-שמש ובהם תיאור של הזכויות, מה הן יכולות לעשות, ועדות ערר וכו'.

<שמעון בן-שושן: בבית-הספר של הבת שלי, "חיי שרה", המנהלת במכוון, כבר שנה שנייה, מעלימה את אותו דף מהתלמידות.

<שמעון בן-שושן: זה עוול מספר אחד.

<שמעון בן-שושן: כלומר, אתה לא יודע מתי הרישום מתחיל ומתי הוא נגמר, אתה לא יודע מה הזכויות שלך, אתה לא יודע מתי יש לך ועדות ערר, מה המועד האחרון להגשה וכו'.

<שמעון בן-שושן: זה עוול מספר אחד, ועיריית בית-שמש יודעת מזה, כי זו כבר השנה השנייה.

<שמעון בן-שושן: עוול שני – במקרה ידענו מתי חל הרישום לסמינר שרצינו להירשם אליו.

<שמעון בן-שושן: במקרה, ממש במקרה, דרך איזו אימא שדיברה עם אשתי.

<שמעון בן-שושן: נגשנו להירשם, נאמר לנו: אתה אפילו לא יכול להירשם, אנחנו לא מקבלים מ"חיי שרה".

<שמעון בן-שושן: רק להירשם, למלא טופס – אני לא יכול.

<שמעון בן-שושן: זה עוול מספר 2.

<שמעון בן-שושן: התקשרנו לגברת אביה מזרחי ממשרד החינוך והיא היתה צריכה ללחוץ עליה באין-ספור אימיילים ולחץ כבד רק כדי שנוכל למלא טופס.

<שמעון בן-שושן: אז זה עוול שני.

<שמעון בן-שושן: עוול שלישי - - -

יעקב מרגי: מנית כבר ארבעה, לא שמת לב.

<יואב ללום: כשההורה נמצא במצב הזה, תאמין לי שהוא לא מצליח לספור.

יעקב מרגי: אני יודע, לכן הפניתי את תשומת לבו.

<שמעון בן-שושן: אני אדם חולה מאוד, מטופל ב"הדסה", אין לי זמן, אני לא יודע כמה זמן נשאר לי לחיות, ואני צריך לרוץ ממקום למקום לכתת את רגלי כל יום.

יעקב מרגי: נכון להיום, מה המצב עם הבת?

יעקב מרגי: היא כבר נרשמה?

<שמעון בן-שושן: נרשמנו בכוח, עשינו מבחן, שילמנו כסף, לא קיבלנו קבלה.

<שמעון בן-שושן: זה עוול רביעי או חמישי כבר.

יעקב מרגי: אל תספור, לא משנה.

<שמעון בן-שושן: לא רוצים לתת קבלה.

<שמעון בן-שושן: עכשיו, לך תחכה.

<שמעון בן-שושן: תחכה לתשובה.

<שמעון בן-שושן: אתה מחכה, מחכה, מחכה, אחרי שלושה חודשים וחצי – זה הגיוני?

<שמעון בן-שושן: אחרי שלושה חודשים וחצי קיבלנו תשובה בטלפון: הבת לא מתקבלת.

<שמעון בן-שושן: למרות שהתעודה של הבת שלה הכל "טוב מאוד", הבנו אין-ספור המלצות ממורות.

<שמעון בן-שושן: הבת שלי לא מצטיינת, היא סופר-מצטיינת, עדינה ואצילית.

<שמעון בן-שושן: קיבלנו סירוב, היא לא מקבלת מ"חיי שרה".

<שמעון בן-שושן: שאלתי מה הסיבה שהיא לא מקבלת את הבת שלי?

<שמעון בן-שושן: בגלל שלבית-הספר שלך יש סמינר המשך של "מעיין החינוך התורני" ולשאר הבנות בעיר אין המשך.

<שמעון בן-שושן: מה זה קשור?

<שמעון בן-שושן: אם בת בבית-ספר אחר יש לה מגוון סמינרים לבחירה, נניח שמונה סמינרים לבחירה, זה לא נקרא המשך?

<שמעון בן-שושן: רק אצלנו, בגלל שלבית-הספר ולסמינר יש אותה הנהלה, זה נקרא המשך, אבל אצלם זה לא אותה הנהלה ולכן זה לא נקרא המשך.

<שמעון בן-שושן: להפך, אנחנו מופלים לרעה, כי ל"חיי שרה" יש הגבלה והן יכולות לבחור רק חמישה סמינרים ואילו שאר בנות העיר יכולות לבחור תשעה סמינרים.

<שמעון בן-שושן: למה זה ככה?

<שמעון בן-שושן: זו לא אפליה בוטה?

<שמעון בן-שושן: החוק מחייב את הסמינר לתת לי תשובה בכתב.

<שמעון בן-שושן: עד היום, כבר יותר מחצי שנה, מסרבים לתת לי תשובה בכתב, כי הם לא יודעים מה לכתוב.

<שמעון בן-שושן: בשבוע שעבר יש לי ועדת ערר - - -

יעקב מרגי: פנית לעיריית בית-שמש?

<שמעון בן-שושן: קיבלתי רמזים ממשרד החינוך, מאביה מזרחי, רמזים עבים, שהולכים למכור אותי בוועדת הערר בשבוע הבא.

<שמעון בן-שושן: הולכים למרוח אותי.

יעקב מרגי: תודה.

<יואב ללום: לא אצל מאיר שמעוני - - -

יעקב מרגי: סליחה, אתה מבזבז את הזמן שמוקצב לך.

<יואב ללום: על הזמן שלי, את זה אני מוכן להגיד.

יעקב מרגי: נציגת עיריית בית-שמש, המקרה מוכר לך?

<רונית רענן: כן.

יעקב מרגי: על הדרך, המקרה כמשל לסוגיית הרישום בבית-שמש.

<רונית רענן: מה שאמרו חברי דומה.

<רונית רענן: אני ארבע שנים בתפקיד, וכשנכנסתי לפני ארבע שנים, לקראת סוף שנת הלימודים, עסקתי מייד בנושא שיבוץ הבנות.

<רונית רענן: הרב מנדלסון, מנהל רשת מוסדות "דרכי רחל", אמר לי אז שהצרה הגדולה ביותר שקרתה בבית-שמש, שיש 12 סמינרים.

<רונית רענן: אז היום יש לנו כבר 14 סמינרים.

יעקב מרגי: כל אחד בוכה מאיפה שכואב לו.

יעקב מרגי: אנחנו בוכים את הבכי של התלמידות.

<רונית רענן: אני מנסה לומר – מה שכבר נאמר כאן

<רונית רענן: בדרך אחרת – שריבוי מוסדות הוא לא תמיד ברכה, הוא הרבה פעמים בעיה.

<רונית רענן: חלק מהבעיות במגזר החרדי זה ריבוי המוסדות.

יעקב מרגי: כדי שלא תיפלי בתמימות אני אספר לך מה השיטות.

יעקב מרגי: ליוויתי את אופקים בחיתוליה.

יעקב מרגי: יש אופקים לפני החטא ואחרי החטא.

יעקב מרגי: הם הקימו שני מוסדות – באחד הם שמו את הבנות שהם רצו, בשני הם שמו את הבנות שלא רצו, ולא אפשרו לאף אחד לפתוח עוד אחד.

יעקב מרגי: בלחץ פיזי שלי ובתעוזה של כמה אנשים - נבהלו שהולכים להרוס את אופקים – ברוך השם אופקים רק מתפתחת.

יעקב מרגי: הקהילה החרדית שם רק מתפתחת.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה קורה לעירייה, אבל הקהילה החרדית מתפתחת.

יעקב מרגי: אף אחד לא מת, השמים לא נפלו על אף אחד ואף אחד לא יצא לתרבות רעה.

יעקב מרגי: שלא יהלכו עלינו אימים.

יעקב מרגי: כששואלים אותי מה נשמע, אני לא עונה.

יעקב מרגי: כששואלים: מה שלומך?

יעקב מרגי: אני אומר: ברוך השם.

יעקב מרגי: מה נשמע?

יעקב מרגי: אני עונה: תלוי איפה אתה שם את האוזן.

יעקב מרגי: תעשי לי טובה, תסתכלי עכשיו מהצד של ההורה ושל הילדה.

יעקב מרגי: בשרשרת המזון הזאת המוסדות הם באמת אחרונים.

<רונית רענן: אין ספק, אני לא מייצגת אותו, אני רק מעלה את אותה נקודה שעלתה כאן בנושא של ריבוי מוסדות.

יעקב מרגי: גם אני רק פורק תסכולים שלי מאותם דברים.

<רונית רענן: אני מבינה אותך ואני חייבת להגיד שהתופעה קיימת כל שנה ואני מסכימה עם כל מה שנאמר כאן.

יעקב מרגי: בית שמש.

יעקב מרגי: בית שמש.

<רונית רענן: היום אנחנו במצב שיש כ-20 בנות שאינן משובצות עדיין.

יעקב מרגי: עובדי מחלקת החינוך יצאו לחופשה השנה?

<רונית רענן: כן.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: איך יכלו לצאת לחופשה כש-20 בנות לא יודעות מה קורה איתן?

ענת ברקו: מלחמות על הגב של הילדים האלה.

יעקב מרגי: זה לא מלחמות, זו אטימות.

<רונית רענן: יש בערך 600 בנות במחזור, כל שנה יותר.

<רונית רענן: התהליך הוא תהליך דומה למה שתיארו כאן.

<רונית רענן: הלוואי שנגיע למצב שהשיבוצים ייראו לגמרי אחרת וכל הרישום ייראה אחרת, והלוואי שיום אחד אפשר יהיה לרשום בכלל ברשות, שזה בכלל דבר אחר.

<רונית רענן: אבל זה עדיין לא בשל במגזר החרדי.

<רונית רענן: זה תהליך, זה יקרה - - -

יעקב מרגי: את יודעת למה זה לא בשל?

יעקב מרגי: כי אנחנו, הרשויות, מאפשרים להם את זה.

יעקב מרגי: תסלחו לי, רשות מקומית ורשות חינוך, על-פי חוק זה מחייב אותה ומשרד החינוך הוא הרגולטור.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, זה בגלל שאנחנו מאפשרים את זה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: אתם יודעים מאיפה זה בא לי?

יעקב מרגי: כי אני שייך לאותה תקופה שהמורה היה לוקח את הילד ביד ואם צריך גם לוקח אותו לביתו, מלביש אותו בדברים שחסרים לו, מאכיל אותו ומשלים לו את הילקוט.

יעקב מרגי: איפה הימים האלה?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

<רונית רענן: אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת מרגי.

<רונית רענן: כשאני הייתי ילדה היו מבחני "סקר".

<רונית רענן: חלק אולי לא יודעים את זה.

<רונית רענן: המדינה עשתה סלקציה בכוחה.

<רונית רענן: יש תהליך שינוי ומה שאתה אומר היום על החינוך הממלכתי קרה בתהליך של כמעט 40 שנה.

<רונית רענן: אני חושבת שבמגזר החרדי חלים שינויים וחלק מהשינויים שחלים זה עצם הדיון כאן.

<רונית רענן: ויקרו שינויים, אבל הנקודה היא שאי אפשר להאשים אף אחד.

יעקב מרגי: גברתי, אני קדנציה חמישית בכנסת ודיונים כאלה יש כל שנה.

יעקב מרגי: נושא האפליה נידון במגזר החרדי - - -

<רונית רענן: לפני חמש שנים לא היו דיונים.

יעקב מרגי: כי לא היתה אימת הדין, הרגולטור לא עבד.

<רונית רענן: יפה, אבל זה הישג.

<רונית רענן: צריך לראות בזה גם הישג בתהליך של השינוי.

יעקב מרגי: יואב ללום, סחטת קומפלימנט בשידור, אל תצפה גם בוועדה.

<רונית רענן: השינוי לא קורה בבת אחת וחלק מהאנשים שיושבים כאן שותפים לשינוי הזה, לתהליכים שקורים.

<רונית רענן: זה לא פשוט ולא כל הפוליטיקאים אוהבים את זה.

<רונית רענן: אני שמחה לשמוע את ראש העיר אלעד מדבר ככה, אבל לא כל הפוליטיקאים מוכנים להיכנס לתוך העולם הזה ששמו "לריב בתוך המגזר החרדי", בייחוד אם הם חרדים.

<רונית רענן: זה לא פשוט להם, לא כולם גיבורים וחזקים ואתה צריך שקלול גם של זה וגם של זה.

יעקב מרגי: אני רוצה לספר לך משהו, לא בשביל שאני רוצה למעט בערכו של ראש עיריית אלעד ישראל פרוש.

יעקב מרגי: עיריית מודיעין עילית, הם פה, לפני שאני אכנס בהם?

יעקב מרגי: עיריית מודיעין עילית - - -

<יואב ללום: הם לא פה.

יעקב מרגי: זו עירייה סוררת.

יעקב מרגי: את יודעת למה?

יעקב מרגי: הם עשו שם כמעט טיהור אתני בוועדות הקבלה, בשכירויות וכו'.

יעקב מרגי: יש לו תמיכה מובטחת של 85% לבחירתו, העיקר שיגמור את הצרות שלו בתוך המחנה הליטאי.

יעקב מרגי: אבל הוא צופה פני עתיד, ויכול להיות שגם זה עומד לנגד עיניו.

יעקב מרגי: יכול להיות שהוא בתוך נשמתו היה פועל אחרת מכפי שהוא פועל היום, אבל תארי לך שאין לו 80% מהאוכלוסיה אשכנזים?

<רונית רענן: היתה לו בעיה.

יעקב מרגי: אז אני לא נשען על זה.

יעקב מרגי: אני רוצה להאמין שהוא היה נוהג אחרת.

יעקב מרגי: לכן אני לא בונה על זה.

<שמעון בן-שושן: אני מבקש להעיר הערה קטנה, יש פה טעות.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אוהב להיענות, בדרך כלל אני איש נחמד, אבל חכה.

יעקב מרגי: עו"ד ללום, בבקשה.

<יואב ללום: במסגרת המגבלות שהטלת על אלעד, אני אשתדל להגיד שגם אני מאוד אוהב את - - -

יעקב מרגי: יש את הסוגיה של אלעד שפתוחה במישור המשפטי.

יעקב מרגי: תתרום מהפרקטיקה שלך במאבקים שלך לטובת נושא האפליה.

<יואב ללום: אני אדבר רק על העקרונות, אבל על אלעד אני אגיד במשפט אחד: אני מאוד אוהב את האמירות של הרב ישראל פרוש, רק אני מחכה - - -

<ישראל פרוש: אם לא היית שם בפנים הכל היה מסודר.

<ישראל פרוש: אל תדאג שישלחו שליחים - - -

יעקב מרגי: הרב ישראל פרוש - - -

<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, אם אתה אומר משהו והעורך-דין לא שומע, אז גם ראש העיר לא שומע.

<ישראל פרוש: מי שהרס את הציבור החרדי, זה אתה.

<יואב ללום: - - -

מאיר פרוש: - - -

יעקב מרגי: אני עוצר את הדיון.

יעקב מרגי: אולי לא ברור לכם, אבל אני אוציא מהדיון.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, הוא כיבד את הדברים שלך, מידי פעם זרק הערות.

יעקב מרגי: אני לא אסבול התפרצויות כאלה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות במצב שאני מוציא אותך מהדיון.

יעקב מרגי: כנ"ל, אני מבקש ממך, אתה לא עונה לו ולא פונה אליו.

יעקב מרגי: אתה פונה אלי.

<יואב ללום: בסדר, אני לא פונה אליו.

<יואב ללום: אני רק אדגיש דבר אחד, שבעיר אלעד שובצו, לטענת הדובר שדיבר לפני כן לגבי אלעד, כל הבנות לבתי-הספר, רק שבנות שובצו לבית-ספר לא חוקי, פיראטי, שאין חולק שהוא לא חוקי, אין חולק שהוא פיראטי - - -

<ישראל פרוש: - - -

<יואב ללום: סליחה, אל תפריע לי עכשיו.

יעקב מרגי: תרשום לך הערה, אני אתן לך.

<יואב ללום: תודה רבה, דיברת בזמנך, עכשיו שתוק.

יעקב מרגי: אל תפנה אליו, ביקשתי.

יעקב מרגי: עו"ד ללום, אתה לא יכול לומר לאורח פה, למשתתף בדיון, שישתוק.

<יואב ללום: אין בעיה.

<יואב ללום: מושך את המילה "שתוק".

<יואב ללום: שישב בשקט, שיהיה בשקט, שייתן לי לדבר.

<יואב ללום: תסגנן את זה איך שאתה רוצה.

יעקב מרגי: תשאיר לי את ניהול הישיבה.

<יואב ללום: אני רוצה לומר שהשיבוץ הזה נעשה אחרי שהרישום נעשה בצורה פיראטית, בית-הספר הספציפי, הפיראטי הזה, בחר תלמידות מראש, עשה רישום מוקדם וערער את כל המצב בעיר.

<יואב ללום: בנוסף, אותו בית-ספר עשה את זה גם השנה.

<יואב ללום: אני לא רוצה להרחיב על הטענות האלה, נתמודד עליהן בבית-המשפט.

<יואב ללום: בעניין העקרוני - - -

<ישראל פרוש: לא, אני מבקש.

יעקב מרגי: אני אתן לך רשות דיבור.

<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, אני אבא של - - - הוא דיבר על אלעד, אני רוצה לענות לו.

יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות התגובה.

יעקב מרגי: סליחה.

<ישראל פרוש: אני עוזב את האולם.

<ישראל פרוש: הוא דיבר על אלעד, אני רוצה לענות על אלעד.

יעקב מרגי: הוא סיים?

<ישראל פרוש: הוא סיים על אלעד.

<ישראל פרוש: על אלעד הוא סיים.

<יואב ללום: לא סיימתי.

<ישראל פרוש: על אלעד הוא סיים.

יעקב מרגי: אתה רוצה לנהל את הדיון במקומי?

<ישראל פרוש: אדוני היושב-ראש, הוא דיבר על אלעד, אני רוצה לענות על אלעד.

יעקב מרגי: אתה מזיק לדיון.

יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור.

<יואב ללום: כרגע אני לא ממשיך לדבר על אלעד בעקבות ההערות של הייעוץ המשפטי.

<יואב ללום: בעניין העקרוני, לצערי ולשמחתי.

<יואב ללום: אני אתחיל עם "לשמחתי" – לפני זה אמרתי את זה בהתפרצות ולכן אני אומר את זה עכשיו בתוך הדברים שלי.

<יואב ללום: יש שינוי במשרד החינוך.

<יואב ללום: מתשס"ו, עשר שנים, עמותת "נוער כהלכה" ואני והרב יעקב יוסף, זכר צדיק לברכה, ליווינו את המהלך הזה.

<יואב ללום: כשהתחלנו אותו היינו עם 480 בנות בירושלים בלי כיתה ט' ב-1 בספטמבר ו-113 בנות בלי כיתה א' ב-1 בספטמבר 2006.

<יואב ללום: בשנים האחרונות אנחנו עומדים על אפס וזה דבר חיובי, מבורך, פחות דמעות, פחות קשיים, ועדת ערר שעובדת, לצערי לאט מדי, מאוחר מדי, וזה צריך תיקון.

<יואב ללום: אני אומר את זה ממקום אוהב למאיר שמעוני והצוות שלו.

<יואב ללום: זה צריך תיקון, לא ייתכן שוועדות ערר יהיו באוגוסט.

<יואב ללום: לא ייתכן לאפשר לבית-ספר שלא נתן במועדים את התשובה, לעלות לוועדת ערר.

<יואב ללום: אם הוא לא נתן את התשובה במועד, הילדה מתקבלת.

<יואב ללום: זה צריך להיות הנוהל.

<יואב ללום: לא ייתכן שבית-ספר ייתן תשובה ביולי ובאוגוסט הוא בוועדת ערר.

יעקב מרגי: קריאתך נשמעה.

<יואב ללום: זו נקודה אחת שאני רוצה לומר ברמת העיקרון.

<יואב ללום: אני רוצה להתבטא ברמה הכללית וגם להתייחס לעניין ריבוי המוסדות.

<יואב ללום: התחושה שלי היא שאנחנו עובדים כמו בחלם, כי אנחנו בונים בית-חולים מתחת לגשר.

<יואב ללום: שמענו את זה מלא מעט דוברים כאן – האחוזים והמכסות שבאות לתקן, גם האחוזים והמכסות של 30% ההיסטוריים, שלטענת כאלה מסוימים, כמו בני כהן, לשעבר ממשרד החינוך, שהרב אלישיב קבע את ה-30% כדי לתקן, הכוונה היתה שיהיה מינימום 30%.

<יואב ללום: המכסה הזאת היא פסולה, כי בעיר כמו אלעד למשל – בלי לעורר שוב את פרשת אלעד – האחוזים הדמוגרפיים בעיר הם לא 50 – 50, הם הרבה יותר לטובת הספרדים.

<יואב ללום: כשבאים שני בתי-ספר ואומרים: יש לנו 38%, אנחנו יותר טובים מהפושעים בירושלים שיש להם רק 18; אנחנו יותר טובים מבני-ברק שיש שם רק כ-20, אז מגיע להם תעודת כבוד על זה שהם קיבלו 38% של בנות ספרדיות לתוך בית הספר.

<יואב ללום: אני חושב שהמושג הזה של האחוזים צריך לעבור.

<יואב ללום: הגענו לשלב שאנחנו יכולים לעבור מדרגה, לעבור לשלב הבא בטיפול.

<יואב ללום: הגענו לשלב של טיפול בוועדות ערר, בקבלה של תלמידות, עשינו כברת דרך ארוכה, ואני מודה למשרד החינוך על העבודה ועל השותפות והטיפול האמיתי בבנות, במקרים ובבעיות.

<יואב ללום: אני אומר שצריך לעשות פה סדר קבוע: אזורי רישום, בתי-ספר מזינים.

<יואב ללום: יש הרבה אופציות.

<יואב ללום: זו עוד נקודה שמשרד החינוך צריך לקחת לתשומת לבו – אדוני היושב-ראש, לא תאמין, בת לומדת בבית-ספר של ש"ס בירושלים, "בית מרגלית".

<יואב ללום: זה "בית יעקב" לכל דבר ועניין.

<יואב ללום: סליחה, הוא אפילו לא של ש"ס, הוא של החינוך העצמאי, הוא בבעלות החינוך העצמי.

<יואב ללום: בוגרת של בית-הספר הזה שרוצה להתקבל לשרנסקי-ליברמן-מנדלסון בירושלים – זה לא יקרה.

<יואב ללום: צביקה כהן אמר לי שהוא משבץ, שהוא ישבץ אם תהיה בת כזאת.

<יואב ללום: אבל בת כזאת לא תיגש אפילו, כי היא יודעת שאין לה סיכוי.

<יואב ללום: לכן המערכת פה צריכה לעבור שינוי משמעותי.

<יואב ללום: לגבי פתיחת בתי-הספר וכמות התלמידות בכיתות – אני תמיד אוהב לשמוע את זעקת הקוזק הנגזל: "הוא פתח", "הם פתחו", "הם הקימו", "הם שפצרו", הם עשו את הכל.

<יואב ללום: יש תקנה שנקבעה על-ידי גדעון סער והיא מסמיכה את שר החינוך לא לאשר פתיחת בתי-ספר אם זה גורם לבתי-ספר אחרים לבעיה.

<יואב ללום: יש תקנה כזאת, אז שמשרד החינוך יעשה בה שימוש, שמשרד החינוך יחסום את זה.

<יואב ללום: אם צריך לתקן את התקנות, אז שמשרד החינוך יתקן את התקנון, שיעשה סדר בבעיות האלה.

<יואב ללום: בשנתיים האחרונות אני נתקל בבעיות מסוג שונה, כי המערכות עובדות יחסית טוב.

<יואב ללום: עם כל ההערות שאמרתי, הן עובדות טוב, לא יחסית טוב.

<יואב ללום: עם כל ההערות שאמרתי, המערכות עובדות טוב, בעיקר במשרד החינוך וזה מחלחל לרשויות.

<יואב ללום: אבל אני נתקל במקרים של הורים שכבר בשנה שעברה פנו לוועדת הערר והשנה זורקים להם את הבנים מתלמודי התורה.

<יואב ללום: הדברים האלה לא יכולים לקרות.

ענת ברקו: באיזה תירוץ?

<יואב ללום: "החלטנו שהם לא פה".

<יואב ללום: זה התירוץ.

<יואב ללום: אני יכול להראות לך מסמכים ולהביא לך הקלטות.

ענת ברקו: "החלטנו שהם לא פה", נקודה?

ענת ברקו: אין צורך בנימוק?

<יואב ללום: כן.

<יואב ללום: ואז פונים למשרד החינוך ומשרד החינוך מאוד עמוס, ולכן זה לוקח זמן.

<יואב ללום: עד שזה עובר מהמפקחת וכו'.

<יואב ללום: כשזה מגיע לשולחן של מאיר שמעוני זה נפתר.

<יואב ללום: יש פה דברים עמוקים יותר, בעייתיים יותר, יש כאן תרבות שלמה של מעבר מרשת לרשת.

<יואב ללום: ילדה גרה בעיר שבה היה רק בית-ספר של רשת החינוך של ש"ס, והיא עוברת דירה לירושלים והיא רוצה ללמוד ב"בית-יעקב" של החינוך העצמאי.

<יואב ללום: היא לא יכולה לעבור מרשת לרשת ומשרד החינוך מאשר את זה.

<יואב ללום: אי-מעבר מרשת לרשת, הפיקוח, המפקחים – אם תרצו, אני אשמיע הקלטות.

<יואב ללום: אל תנסו אותי – של משרד החינוך אומרים במפורש שאי אפשר לעבור.

<יואב ללום: זו רשת אחרת ולכן אי אפשר לעבור.

יעקב מרגי: ראש עיריית אלעד, אתה רוצה להתייחס לדברים שנאמרו?

<יואב ללום: אם תהיה הערה לגופי, גם אני אגיב.

יעקב מרגי: לא, אני אחליט.

<ישראל פרוש: אני אחזור ואומר - - -

יעקב מרגי: אל תחזור, תאמר דברים חדשים.

<ישראל פרוש: אם בשנה שעברה משרד החינוך היה מתייחס - - -

יעקב מרגי: תאמין לי, לא פספסתי את זה, זה יגיע אליהם.

<ישראל פרוש: אם היו נותנים, כמו שביקשנו, רישיונות לשני התיכוניים, כי קלטנו שהשנה תהיה הרבה יותר גרועה מאשר בשנה שעברה – היינו פותרים את כל הבעיה.

<ישראל פרוש: אני זה שהצעתי לעשות את זה אזורי.

<ישראל פרוש: כשבאים אלי היום ואומרים לי תטפל באזורי או תכניס בנות, כשמורות שאני אישית, ראש העיר, בהסכמה עם משרד החינוך אמרתי להן: תמשיכו ללמד כדי שהבנות לא יצאו לרחוב – נקראות לשימוע במשרד החינוך לפסול להן את הרישיונות, אז אני לא העירייה, אז אל תבואו ותבקשו ממני דברים.

<ישראל פרוש: אני לא עירייה רק לסוכריות שאתם רוצים שאני אעשה.

<ישראל פרוש: אני חוזר ואומר, תעבור באלעד.

<ישראל פרוש: הכי קל לקחת סגן ראש עיר או אדם שמייצג ציבור מסוים והוא מדבר מה שהוא רוצה.

<ישראל פרוש: קח את צביקה כהן חמש שנים אחורה, כשהיה ראש עיר, הוא היה צריך לייצג את כולם, אבל דיבר קצת אחרת.

<ישראל פרוש: היום אני, על אף שאני שייך למגזר מסוים, נמצא כראש עיר ומציע לך לבדוק באלעד מי היה זה שבשנה שעברה לקח ביד את כל הבנות של התיכון והכניס אותן לתיכוניים, מי לוקח בנות לבתי-ספר - - -

יעקב מרגי: על השנה שעברה תקבל ברכה.

יעקב מרגי: על השנה הזאת אתה חייב - - -

<ישראל פרוש: שמשרד החינוך יעבוד עם העירייה לפי איך שהעירייה צריכה ורוצה – הכל יסודר.

<יואב ללום: תברך אותו על אותה תלמידה - - -

יעקב מרגי: בסוף חובת ההוכחה עליכם.

<קרן רז מורג: אני מייצגת מספר מוסדות גם בירושלים וגם בעיר אלעד.

<קרן רז מורג: כרגע על הפרק יש את הנושא של העתירה.

<קרן רז מורג: אני שותפה מאוד לכאב של התלמידות שהוצג כאן.

<קרן רז מורג: אני חושבת שהסיטואציה כולה היא סיטואציה כואבת - - -

יעקב מרגי: גם שולחייך שותפים?

<קרן רז מורג: גם שולחי, בהחלט.

<קרן רז מורג: אני חושבת שהסיטואציה הזאת היא סיטואציה כואבת ובעייתית.

<קרן רז מורג: יש כאן עניין חברתי, שורשי, שצריך לפתור אותו.

<קרן רז מורג: אני מסכימה מאוד עם מה שנאמר כאן מצד עיריית בית-שמש שיש כאן תהליך ושאי אפשר לבוא ולכפות על המציאות איזשהו פתרון מאוד מאוד מהיר ולפתור עם זה את הבעיות.

<קרן רז מורג: אני חושבת שלאורך השנים האחרונות ראינו שמה שפתר את רוב הבעיות היה כאשר ניתנו לראשי ערים סמכויות לשבץ תלמידות מתוך ההיכרות שלהם את האוכלוסיה, ולא לכפות על מוסדות הר כגיגית כמויות של תלמידות שהם לא מסוגלים להתמודד איתן.

ענת ברקו: מספרים, לא כמויות.

ענת ברקו: אנשים לא סופרים בכמויות, אלא במספרים.

<קרן רז מורג: סליחה, את צודקת לחלוטין.

<קרן רז מורג: אני מקבלת בהחלט את ההערה.

<קרן רז מורג: אחת הבעיות הקשות ביותר שמוסדות מתמודדים איתן היא באמת עניין העומס בכיתות.

<קרן רז מורג: כאשר מוסד חינוכי, כפי שאתה מתאר, מעסיק מורים שהיו רוצים לקחת את אותה תלמידה הביתה - ואגב לפעמים גם עושים זאת.

<קרן רז מורג: אני שומעת הרבה מאוד סיפורים על תלמידות שהמורה שלהם חיתנה אותם ולפעמים לא ההורה שלהם חיתן אותם.

יעקב מרגי: אלה בדרך כלל לא מפליאים, על אלה אני לא מדבר.

<קרן רז מורג: גם בתוך הקבוצה שמואשמת כאן יש הרבה מאוד עובדות ועובדי הוראה שעושים עבודת קודש גדולה מאוד עם התלמידות.

יעקב מרגי: אף אחד לא מזלזל בזה.

<קרן רז מורג: אבל כשמשרד החינוך מאפשר רק בבתי-הספר האלה לקלוט 50 תלמידות, יש קושי שהתלמידה ה-47, ה-48, 49 ו-50 תהיה תלמידה שלא עומדת בסטנדרטים הרגילים.

<קרן רז מורג: הרבה יותר קל לקלוט תלמידה כזאת בכיתה שיש בה 35 תלמידים או 32 תלמידים, כפי שאנחנו מכירים במגזרים אחרים.

<קרן רז מורג: כאשר התלמידה הזאת סוגרת את המכסה על 50 תלמידות זה מצב בלתי אפשרי ודרישה בלתי סבירה גם מהתלמידה, גם - - -

<צביקה כהן: אבל מעניין ש-90% מהמסורבות הן ספרדיות.

<קרן רז מורג: סליחה, ישבתי פה בשקט ולא הפרעתי לאיש.

<קרן רז מורג: אני מבקשת את זכות הדיבור.

<קרן רז מורג: זה מצב בלתי אפשרי גם לתלמידה הזאת, גם לחברות שלה, גם לצוות המורים וגם לסמינר באופן כללי.

<קרן רז מורג: לכן, בראש ובראשונה צריך לתת פתרון משמעותי לנושא הזה של בניית כיתות בסמינרים המבוקשים.

יעקב מרגי: בואי אני אספר לך משהו שאולי את לא יודעת ולכן את מציגה את הצד החיובי.

יעקב מרגי: אין לי בעיה עם זה, מידי פעם צריך להציג גם את הצדדים החיוביים.

יעקב מרגי: כשבאות שתי חברות שלמדו באותו בית-ספר, ומה לעשות, ארץ המוצא של הוריהן שונה, והתעודה של הספרדיה יותר טובה משל חברתה בכל פרמטר, היא לא עוברת את המסננת הזאת.

יעקב מרגי: את לא חייבת לי תשובה, תודה.

<קרן רז מורג: אני אתן לך תשובה.

<צביקה כהן: 90% מהמסורבות הן ספרדיות.

<צביקה כהן: זו סתם מכבסת מילים.

<קרן רז מורג: אני אתן לך תשובה - - -

יעקב מרגי: סליחה, לי אין עמותה ואין לי מוסדות, ותאמין לי שאני חי ונושם את הבעיה.

<צביקה כהן: אתה מוזמן לכיכר ספרא לראות את הדמעות.

יעקב מרגי: אלה התוצאות.

<קרן רז מורג: אני אומר לך בדיוק.

<קרן רז מורג: יש קריטריונים שנקבעו על-ידי משרד החינוך והרשויות המקומיות בשיתוף עם איגוד הסמינרים.

<קרן רז מורג: הקריטריונים האלה קובעים בצורה מפורשת שהעניין העדתי הוא לא חלק מתהליך המיון.

<יואב ללום: ברור.

<צביקה כהן: ברור.

מירב בן ארי: משום שאי אפשר לכתוב דבר כזה.

<קרן רז מורג: לא, חס וחלילה.

יעקב מרגי: סליחה, גברתי, עצרי.

יעקב מרגי: תקשיבי, זה כמו שאת אומרת לי שיעקב מרגי כתב לעצמו נהלים לא לגנוב.

יעקב מרגי: יש חוק.

יעקב מרגי: יש חוק, מה את רוצה שיהיה.

<קרן רז מורג: אין בעיה, אני אומרת שהנוהל קובע קריטריונים שעל-פיהם נבחנות בנות.

<קרן רז מורג: במידה – תן לי בבקשה רק להשלים משפט.

יעקב מרגי: תעשי לי טובה, לא, לא.

יעקב מרגי: תקשיבי, בואי נעשה סדר.

<יואב ללום: יש מבחן תוצאה.

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא מפריע לי.

יעקב מרגי: יש לך משפטי סיכום, אבל מה שקשור למשרד – תשאירי למשרד.

יעקב מרגי: דברי איתי כמוסד.

יעקב מרגי: דיברת ודיברת ולא תרמת לי שום דבר לדיון כמייצגת מוסדות.

<קרן רז מורג: אני מאוד מתנצלת על זה שלא עניתי לציפיות, אבל אני רוצה לומר שכאשר יש טענה לאפליה, בדיוק בשביל זה יושבת במשרד החינוך ועדה, ההורים פונים אליה, ולא אחת הוועדה גם מכריעה להכניס בנות למוסדות כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לכן התוצאות כפי שהן נראות ואנחנו נשמע למה.

יעקב מרגי: אם את מרוצה מהתוצאות, אני לא מרוצה מהתוצאות.

יעקב מרגי: תודה.

<קרן רז מורג: אני מבקשת לומר עוד משפט אחד, ברשות אדוני.

<קרן רז מורג: יש בעיה שהיא חלק מהעניינים ששמענו מהצד הזה, זה נוגע גם לאלעד ויכול להיות שזה נוגע גם למוסדות אחרים, וזו בעיה של תהליכי רישום ורישוי.

<קרן רז מורג: כרגע, לפי הכללים – עו"ד ללום זועק את זה שמוסד חינוך שלא אוחז ברישיון רשם אליו כבר תלמידות, אבל לפי כללי משרד החינוך קודם כל מנהלים את תהליך הרישום לסמינרים, זאת אומרת צריכים לתת תשובות לבנות פחות או יותר - - -

יעקב מרגי: את רוצה שאני אהיה שופט ונייתר את העתירה?

<קרן רז מורג: לא, אני מציגה בפניך בעיה שהייתי שמחה לשמוע תשובה ממשרד החינוך.

<יואב ללום: משרד החינוך לא יכול להרשות לעצמו מעבר על החוק , עם כל הכבוד למשרד החינוך.

יעקב מרגי: אם לא הייתי חבר פרלמנט, שזה בית המחוקקים, הייתי מגיב בצורה אחרת, אבל אני מתאפק.

יעקב מרגי: בדרך כלל אני לא מתאפק והייתי אומר על הקטע הזה.

יעקב מרגי: אי אפשר לבוז – את יודעת למי אי אפשר לבוז?

יעקב מרגי: למי שאת לא נותנת לתת לו מענה והוא נאלץ לעשות משהו.

יעקב מרגי: הבנת?

<קרן רז מורג: חס וחלילה - - -

יעקב מרגי: לא, זה לא לך, זה למשרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

<עופר מגזניק: כבוד היושב-ראש, הייתי מבקש שתי דקות על העניין הסוציו-אקונומי שלא דיברנו עליו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אדוני, ביקשת?

<עופר מגזניק: אני רשום.

יעקב מרגי: אני אחליט מתי אתה מדבר.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו.

ענת ברקו: אני מוכרחה להגיד לכם שאני כאילו נחתי על מימד זמן אחר.

יעקב מרגי: כי כל הזמן התעסקת בדברים אחרים ואנחנו התעסקנו באמת.

ענת ברקו: לא, חשבנו שיש רק ויכוחים בין חילונים לחרדים, אנחנו רואים שמה שיש כאן זה דברים הרבה יותר עמוקים.

ענת ברקו: זאת אומרת שהילדים שלי, אם הם היו חרדים באופן תיאורטי, הם לא היו יכולים ללמוד שם, כי אימא שלהם היא ממוצא עיראקי ואבא שלהם הוא ממוצא אשכנזי.

ענת ברקו: אני לא יודעת איך הייתם מסווגים אותם, לאיזו צורה של סיווג הם היו זוכים.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם שזה מזעזע.

ענת ברקו: זה פשוט דוחה, דוחה, לא במקום.

ענת ברקו: אנחנו במאה ה-21, צאו מזה.

ענת ברקו: מספיק.

ענת ברקו: די.

ענת ברקו: תבחנו את הדברים לפי ההישגים של הילדים, תקבעו קריטריונים שהם קבילים.

ענת ברקו: כל השיח הזה הוא כל כך לא מכובד, אם הוא מכובס במילים שלך ואם הוא מצועצע במילים שלך.

ענת ברקו: מה זה הדבר הזה, השתגעתם?

ענת ברקו: והכל על הגב של הילדים הקטנים האלה שלא יודעים לאן הם הולכים מחר, כשנפתחת שנת הלימודים.

ענת ברקו: אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, אני מעריצה את האיפוק שלך, כי לי בא להתפוצץ, ואתה יודע – אני עוסקת בתחום הביטחוני בעניינים של פיצוצים.

יעקב מרגי: אם אני עדיין נחשב אצלך למאופק, אז בסדר.

ענת ברקו: אני אומרת לך, זה פשוט מזעזע, אי אפשר לקבל את זה.

ענת ברקו: זה כל הזמן חוזר – גם כשלא הייתי חברת פרלמנט – ויש אותם סיפורים: ילדות קטנות, ספרדיות.

ענת ברקו: אתם יודעים מה, אני לא גרה בעיר דתית, אבל לא שמעתי על המושג הזה "ילדים ספרדיות", "ילדים אשכנזים".

ענת ברקו: זה לא קיים בכלל.

ענת ברקו: פתאום, פה, אנחנו רואים קטגוריות, סיווגים, אולי אתם גם עושים אילן יוחסין, כל אחד בודקים את ההכנסה שלו - -

<צביקה כהן: עושים, עושים.

ענת ברקו: - - מה ההורים שלו עושים.

ענת ברקו: אני מניחה שעושים מכל מיני סיבות אחרות, גם דתיות.

<צביקה כהן: עושים אילן יוחסין, גם מה הסבתא של הסבתא עשתה אי-שם.

ענת ברקו: אבל אני לא נכנסת לזה כרגע.

ענת ברקו: אתם לא יכולים – ואני בטוחה שהיושב-ראש שלנו לא ייתן לדבר הזה להימשך.

ענת ברקו: צריך לשים לזה סוף.

ענת ברקו: זה לא הגיוני, זה לא יכול להיות, זה בלתי קביל ותצאו מזה.

ענת ברקו: כל ילד זכאי לקבל חינוך והוא גם רשאי לבחור את המוסדות שנמצאים בטריטוריה שלו ואי אפשר להגביל אותו בגלל מוצאו.

ענת ברקו: זה נורא, זה פשוט לא לעניין ולא במקום.

יעקב מרגי: לשם האיזון אני חייב לומר שגם ראשי המוסדות וראשי הרשויות מתמודדים עם קשיים שאינם אובייקטיביים.

יעקב מרגי: בכנות, הם לא אובייקטיביים.

יעקב מרגי: מדינת ישראל יודעת לתת מענים בקצב מהיר יותר ממה שהיא נותנת לסוגיית הבינוי של מוסדות החינוך בערים החרדיות או בשכונות החרדיות.

יעקב מרגי: קחו עיר כמו אשדוד, מפותחת, ולראות שם מתחמי קרוואנים של מוסדות חינוך.

יעקב מרגי: זה פאבלות לחינוך, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שמישהו יעשה עם זה משהו, שידביקו את הקצב.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים לתת מענים בשעת חירום, ונכון שלא הכל תלוי ברשויות המקומיות ולא תמיד זה תלוי במשרד השיכון, יש גם בעיות של המוסדות עצמם.

יעקב מרגי: אשדוד – לקחתי דוגמה לא טובה, כי היו שם גם מאבקים פנימיים.

<צביקה כהן: קח את ירושלים, אדוני.

יעקב מרגי: אני מדבר על אלעד, עיר חדשה.

יעקב מרגי: כואב הלב.

יעקב מרגי: אי אפשר לבוא בטענות לראש העיר למה יש שם חריגות בנייה שם.

יעקב מרגי: מה אתם רוצים, שהוא לא יפתח שנת לימודים?

יעקב מרגי: אותו מוסד חינוכי שעכשיו נכפה עליו שהוא יקבל את אותן תלמידות, יצטרך להוריד קרוואן ולחבר אותו בצורה פרטיזנית לחשמל ואני לא יודע אם יהיו בכלל מים, אני לא מדבר על חימום וקירור בהתאם לעונות השנה.

יעקב מרגי: גם זו סוגיה שצריך לטפל בה אחת ולתמיד.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, ראשי רשויות, הרישום לבתי-ספר זה מדע מדויק.

יעקב מרגי: אתה יודע את השנתונים שלך, אתה לא צריך לחכות לכיתה ח' כדי לדעת שיש לך בעיה בכיתה ט'.

יעקב מרגי: בכיתה א' אתה כבר צריך לקדם את פני הרעה.

יעקב מרגי: הממשלה מתכנסת פעמיים בשנה לדיון על השנתונים.

יעקב מרגי: זה לא בגלל שהיא יעילה, אלא משום שהיא פוחדת מההתעצמות של החרדים והערבים.

יעקב מרגי: כחבר ממשלה נדרשתי לשבת פעמיים בשנה על "האיום הדמוגרפי", במירכאות כפולות, על השנתונים של כיתה א'.

יעקב מרגי: המדינה יודעת מה יש לה בעוד 20 שנה.

יעקב מרגי: לא ייתכן דבר כזה, אי אפשר לחכות.

יעקב מרגי: פותחים שנה, יש שנתון, תתחיל לעבוד על כיתה ח' שלך, תכין תוכניות מגירה.

יעקב מרגי: אני מדבר על הרציונל – עיר מתפתחת, צריך לעבוד לטווח הארוך.

יעקב מרגי: אני יודע שלא יבנו בית-ספר חדש בזמן שאין רישום.

יעקב מרגי: כל הכבוד, צריך לשנות גם את התפיסה הזאת, כי אם יש שנתון שהוא X ילדים ויש לי Y כיתות, יש לי פער שצריך לכסות אותו.

<ישראל פרוש: באלעד יש יותר מ-400 כיתות בקרוואנים ואין עדיין תיכון בנוי אחד.

יעקב מרגי: תודה, אני יודע.

יעקב מרגי: אני מייצג אותך היטב, למה אתה מקלקל לי?

יעקב מרגי: אני פונה למשרד החינוך, כמעט אמרתי משרד השיכון.

יעקב מרגי: למה משרד השיכון בנה בכלל את העיר הזאת?

יעקב מרגי: לא היו לנו בעיות, אני אומר לכם, היה צריך לפזר אותם, זה משביח.

יעקב מרגי: תארו לכם שהייתי לוקח את אלעד ומפזר אותה ברחבי הארץ.

יעקב מרגי: כל גרעין כזה משביח.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד לכם מה החרוזים של "משביח".

יעקב מרגי: משרד החינוך, אני קורא לכם.

יעקב מרגי: אנא, תנו תשובות.

יעקב מרגי: שמעתם את הבעיות, אתם יודעים את הבעיה.

יעקב מרגי: מתי קשה לייצר פתרון?

יעקב מרגי: כשאנחנו לא יודעים את המאפיינים של הבעיה.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הבעיה, לא שנה ולא שנתיים.

יעקב מרגי: משרד החינוך, מי מדבר?

יעקב מרגי: מנהל האגף?

<יואב ללום: מנהל המחוז.

יעקב מרגי: מנהל המחוז.

יעקב מרגי: וואי, וואי, כבר פעמיים אני עושה איתך -.

יעקב מרגי: מאיר שמעוני, בבקשה, קיבלת קומפלימנטים מהחברים.

<מאיר שמעוני: קיבלתי ריקושטים, איזה קומפלימנטים.

יעקב מרגי: לא, גם קומפלימנטים.

<מאיר שמעוני: אדוני היושב-ראש, חברים, ראשית אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מרגי, שהעלית נושא מאוד כואב, מאוד כאוב, ולדעתי מה שעלה פה הוא אולי עשירית ממה שהמשפחות מרגישות וחשות, ובוודאי התלמידות.

<מאיר שמעוני: את זה אני אומר מניסיון קטן שלי בשנתיים האחרונות כמנהל מחוז ירושלים והמחוז החרדי ברמה הארצית.

<מאיר שמעוני: הנושא חשוב, משרד החינוך שם אותו כיעד חינוכי, יעד ערכי, יעד חברתי, לטפל בכל נושא מניעת האפליה בכלל, כולל במגזר החרדי.

<מאיר שמעוני: כשאני אומר "אפליה", מבחינתי לפחות, שזה לא ייתפס רק שזה בין אשכנזי לספרדי - - -

יעקב מרגי: יש עוד תתי-אפליות.

<מאיר שמעוני: יש "תתים" כאלה ואחרים שלא ניכנס אליהם, אבל המונח "אפליה" מורכב מעוד כל מיני תת-זרמים מתחת לפני השטח.

יעקב מרגי: קראנו את סעיף 5 בחוק זכויות התלמיד שהוא מפורש ומפרט את הטעמים.

<קריאה: תתי-הזוועות.

<מאיר שמעוני: אני אומר את זה, כי דובר כאן על אפליה בין ספרדים לאשכנזים, אבל זה הרבה יותר מורכב.

יעקב מרגי: זה הזועק, אבל בגדול אסור להפלות בכלל.

<מאיר שמעוני: בשנתיים האחרונות אני מטפל אישית בכל פנייה, בכל ועדה.

<מאיר שמעוני: אפילו אדון בן-שושן שיושב פה, הבחור מבית-שמש, אני יודע שהוא בא לוועדת ערר בשבוע הבא.

<מאיר שמעוני: אני לא יודע מי אמר לך, מה אמר לך, בדרך כלל הוועדות האלה שאני עושה נמשכות מעט שעתיים, שומע את ההורים, שומע את הרשות, שומע את העמותה, שומע את מנהל המוסד, לפעמים שומע את התלמיד או התלמידה וכו', ואז מחליט.

<מאיר שמעוני: מחליט אחרי יומיים, שלושה, לפעמים שבוע, עם התלבטויות לא פשוטות.

יעקב מרגי: לפי התיאור שלך, ב-1 בספטמבר עדיין אין לה תשובה.

יעקב מרגי: אם היום 11 באוגוסט - - -

<מאיר שמעוני: אם בשבוע הבא הוא בא אלי לערר, יומיים לאחר מכן הוא יקבל תשובה.

<מאיר שמעוני: לפעמים זה גם יכול להיות באותו היום.

<מאיר שמעוני: אם זה חד וחלק, ההכרעה תהיה באותו יום.

<מאיר שמעוני: אני פותח סוגריים לגבי ועדות הערר.

<מאיר שמעוני: צודק, יש לנו עוד הרבה עבודה.

<מאיר שמעוני: בשנתיים האחרונות כל שנה אני מתעסק בכ-200 ועדות ערר, וזה אלה שמעזים לפנות למשרד החינוך.

<מאיר שמעוני: כלומר, יש עוד כאלה שלא פנו למשרד החינוך.

<מאיר שמעוני: גם את זה צריך לדעת.

<מאיר שמעוני: זאת אומרת שאם אני לוקח בחשבון רק את אלה שפנו, זה קרוב ל-200 ועדות ערר.

<מאיר שמעוני: התפקיד שלי כמנהל מחוז הוא לא לטפל בוועדות ערר, אבל אני מטפל בזה אישית, פרטנית, כי זה חשוב לי הרבה יותר מהבגרויות, וההישגים וכל הדברים האחרים, כי זה מסר ערכי וחברתי חשוב ממדרגה ראשונה, אסור שהוא יהיה פה – אני מצטרף לחברת הכנסת ענת ברקו, היא פשוט צודקת במאה אחוז, זה לא ייתכן.

<מאיר שמעוני: זה לא ייתכן ולכן אני, אישית, משקיע בזה שעות ואני אמשיך להשקיע בזה עד שנפתור את הבעיה.

<מאיר שמעוני: החזון שלי הוא שכשיהיו ועדות ערר, המספר יהיה אפס, אולי שתיים, ארבע, עשר, כי יש מצבים כאלה ואחרים וזה קורה וזה בסדר, אבל לא 200 ועדות ערר, וזה רק אלה שפנו.

יעקב מרגי: מי פונה לוועדות ערר, המוסדות או הילדים?

<מאיר שמעוני: הורים.

יעקב מרגי: רק הורים?

<מאיר שמעוני: רובם הורים.

יעקב מרגי: אני שואל מעבר להורים.

יעקב מרגי: צביקה כהן, סגן ראש עיריית ירושלים, שיבץ לסמינר מסוים X תלמידות והן מסרבות.

<מאיר שמעוני: תיכף אני אתייחס לזה.

<מאיר שמעוני: זה קודם כל סוגיית התלמידות, ויש שחקנים, אולי הם השחקנים הראשיים, שהם מנהלי הסמינרים.

<מאיר שמעוני: כשכבר יש שיבוץ של ראש רשות או מי מטעמו, שהוא על-פי חוק – אני לא הסמכתי, החוק הסמיך אותו כרשם.

יעקב מרגי: רשות חינוך מקומית – זו ההגדרה בחוק.

<מאיר שמעוני: רשות חינוך מקומית.

<מאיר שמעוני: נקודה.

<מאיר שמעוני: לא משרד החינוך, אלא ראש הרשות או מי מטעמו.

<מאיר שמעוני: נקודה.

<מאיר שמעוני: אם יש היום 102 בנות לא משובצות באלעד, זו אחריותו של ראש העיר.

<מאיר שמעוני: נקודה.

<מאיר שמעוני: אני, כרגולטור, צריך לוודא שהבנות האלה משתבצות, למה לא השתבצו וכו' וכו'.

<מאיר שמעוני: לגבי מנהלי הסמינרים – העיר ירושלים היא עיר מורכבת, עיר גדולה מאוד.

<מאיר שמעוני: כל הרשויות, כולל העיר ירושלים ובדגש על העיר ירושלים, מקבלות גיבוי חזק ממני על כל מהלך שהן עושות.

<מאיר שמעוני: על כל מהלך שהן עושות, בתנאי שזה עומד בקריטריונים, זה על-פי הנהלים, על-פי כל הסעיפים שהקראת.

<מאיר שמעוני: אם זה הולך בסעיפים שהם מניעת אפליה כזאת או אחרת, אף אחד לא יקבל גיבוי.

<מאיר שמעוני: בעיר ירושלים למשל, אדוני סגן ראש העיר, שממונה על זה באופן אישי, שעושה עבודה מצוינת, יש מאות תלמידות בעיר ירושלים, נשארו כמה תלמידות בודדות.

<מאיר שמעוני: שובצו תלמידות לחלק מהסמינרים ומנהל סמינר מסרב לקבל את השיבוץ, אנחנו פועלים.

<מאיר שמעוני: יש בירור ומי שלא - מוזמן אלי לשימוע.

<מאיר שמעוני: מנהל סמינר יבוא אלי לשימוע, כולל כל מנהלי הסמינרים ששלחת אלי וכו', ומי שלא יקבל את השיבוץ של הרשות יבוא לשימוע.

<מאיר שמעוני: נקודה.

<מאיר שמעוני: כלומר, אני אמצה איתו את כל הדין.

יעקב מרגי: מתי זה יקרה?

<מאיר שמעוני: זה יקרה במהלך השבוע הבא, גם אם זה יהיה לתוך הלילה וגם אם יהיו לילות לבנים.

<מאיר שמעוני: אני רוצה להזכיר שבשנה שעברה ולפני שנתיים היו אצלי גדולי מנהלי הסמינרים לשימוע.

<מאיר שמעוני: אני כולה צעיר, חדש, בן שנתיים - -

<צביקה כהן: זה הפלוס שלך.

<מאיר שמעוני: - - אבל לא אפשרתי לאף אחד, ואני לא אאפשר אם אני אדע ואקבל נתונים ודיווחים, לבצע את מה שנעשה פה.

<מאיר שמעוני: אני צריך את העזרה והגיבוי שלכם, כי אני לא יכול לפעול לבד.

<מאיר שמעוני: יש כוחות – אני לא צריך להגיד לכם – אבל אני, באופן אישי, מאיר שמעוני, מנהל המחוז במשרד החינוך, עושה את המיטב על מנת שזה יקרה, כולל גדולי מנהלי הסמינרים הכי גדולים שיכולים להיות.

יעקב מרגי: אם לא הייתי חד שמיעה, הייתי מדלג על מה שאמרת.

יעקב מרגי: אתה הרגולטור, יש מישהו במשרד שמונע ממך לעשות זאת?

<מאיר שמעוני: עובדה שאני עושה את זה.

יעקב מרגי: אמרת "צריך את העזרה שלכם".

יעקב מרגי: מבחינתי אתה הכתובת, אתה שר החינוך לצורך העניין.

<מאיר שמעוני: אני אדייק.

<מאיר שמעוני: יש לי גיבוי מוחלט מהשר ומהמנכ"לית.

<מאיר שמעוני: אני מדבר בהיבט הציבורי.

<יואב ללום: בכוונה דילגת על הסגן?

יעקב מרגי: יואב, למה אתה עושה את זה?

<מאיר שמעוני: לפרוטוקול, כולל הסגן.

<יואב ללום: חשוב לי לשמוע את זה.

<מאיר שמעוני: אני מדבר על ההיבט הציבורי.

<מאיר שמעוני: זה נושא ציבורי רחב, זה עולה בתקשורת, זה נפתח במרחב – דרך אגב, לא רק באלעד, לצערי בעוד הרבה מקומות כאלה ואחרים.

<מאיר שמעוני: אז חבר'ה, זהו, צריך לעצור.

<מאיר שמעוני: אולי בזכות הישיבה הזאת אנחנו נתקדם קדימה ונעצור.

<מאיר שמעוני: מבחינתי כל סוגיית הרשויות המקומיות – אחד היעדים ששמתי הוא הקשר עם ראשי הרשויות, הקשר עם הרשויות המקומיות ומנהלי אגפי החינוך.

<מאיר שמעוני: יושבים פה חלק ממנהלי האגפים שמקבלים גיבוי, ליווי, תמיכה, עזרה, הנחיה מקצועית כזאת או אחרת שלא היתה שנים.

<מאיר שמעוני: הם היו פשוט מנותקים.

<מאיר שמעוני: מבחינתי הם פרטנרים מקצועיים לעבודה, ואת זה אני עושה איתם באופן אישי.

<מאיר שמעוני: מבחינתי ראשי הרשויות הם פרטנרים לכל דבר ועניין.

<מאיר שמעוני: דרך אגב, גם בחוק – הרשות המקומית שותפה לחינוך עם משרד החינוך לחינוך הילדים, כולל במגזר החרדי.

<מאיר שמעוני: לנושא הבינוי – אמנם אני לא ממונה על הבינוי, אבל אני אתייחס.

<מאיר שמעוני: יש פערים גדולים מאוד במגזר החרדי, יש פערים גדולים מאוד במגזר הערבי, יש פערים גדולים מאוד גם במגזר הכללי.

<מאיר שמעוני: אנחנו מטפלים בזה, השלימו את הפער, עשרות, כולל בבית-שמש וכולל באלעד, כולל בירושלים, אבל לא מספיק וצריך להמשיך לעשות ולנסות לגשר על הפערים.

<מאיר שמעוני: אבל הייתי יותר רגוע, אדוני היושב-ראש, אם עכשיו בעיר מסוימת כל הבנות היו משובצות ולומדות בקרוואנים, ואז מישהו היה מעלה את הסוגיה למה המאה אחוז בנות משובצות לומדות בקרוואנים ולא בבניין.

יעקב מרגי: נדון גם בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים לעבוד במקביל.

יעקב מרגי: אני לא מאלה שאוהב לפתור את זה ולהמשיך הלאה.

יעקב מרגי: לא, אני עובד במקביל.

<מאיר שמעוני: גם אני לא למדתי בבניין מפואר, למדתי בבניין מאוד ישן וכו' ואני חושב שיצאתי לא רע.

יעקב מרגי: אני יכול לאשר.

יעקב מרגי: אתה יודע, בית-הספר היסודי שבו למדתי בבאר-שבע עדיין קיים.

יעקב מרגי: אני יליד 1960 כך שלמדתי ביסודי בין 60' ל-70'.

יעקב מרגי: יש כאלה שהשנים האלה הם בשבילם מדע בדיוני.

יעקב מרגי: הייתי מכניס את היד שלי בתוך הטיח, חצי אצבע היתה נבלעת בתוך הטיח, ובית-הספר הזה עדיין קיים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לתאר לך איך הקירות עשויים ואיך הם נראים מאז.

<מאיר שמעוני: לגבי ועדות הערר – אני רוצה לציין שמבחינתי זה לא רק להגיע לוועדה.

<מאיר שמעוני: עשינו קפיצת מדרגה נוספת במה שנקרא "טרום ועדות ערר".

<מאיר שמעוני: אנחנו עושים פעולה של הפיקוח מול מנהל הסמינר בתיאום עם הרשות המקומית על מנת למצות את המהלך טרום ועדת ערר.

יעקב מרגי: באיזה שלב?

<מאיר שמעוני: עכשיו, לפני חודש, לפני חודשיים.

<מאיר שמעוני: זה לאורך כל הזמן.

<מאיר שמעוני: כלומר, אם עכשיו הייתי מביא לך נתונים, יש עשרות של בנות – תלמידים - שכבר שובצו.

<מאיר שמעוני: הנושא עכשיו זה הבנות, אבל יש גם בנים.

<מאיר שמעוני: יש עשרות ששובצו ולא הגישו ועדת ערר, כי הסוגיה הזאת נפתרה.

<מאיר שמעוני: זה עוד מהלך שעשינו.

<מאיר שמעוני: לסוגיית אלעד – אני אשתדל לענות בגלל המגבלה של מה שנאמר פה.

<מאיר שמעוני: 1.

<מאיר שמעוני: לצערי ראש העיר העלה פה אי-דיוקים רבים, ואני לא מתכוון עכשיו להתייחס עניינית לכל דבר שעלה פה.

<מאיר שמעוני: היו אי-דיוקים רבים שעלו כאן; 2.

<מאיר שמעוני: לתשע"ו, במבחן התוצאה, יש קרוב ל-100 ומשהו בנות שלא משובצות באלעד.

ענת ברקו: כמה?

<מאיר שמעוני: קרוב ל-100 בנות.

<מאיר שמעוני: 103 בנות.

יעקב מרגי: איך אתה מתכוון להתמודד עם זה?

<מאיר שמעוני: שלחתי לא מעט פניות ומכתבים לראש העיר.

<מאיר שמעוני: הוא מוזמן אלי להיום אחר הצהרים כדי להציג לי מה הפתרון שלו לשיבוץ ה-103 בנות על-פי הכללים והנהלים.

<מאיר שמעוני: נאמר פה בהערת ביניים, מוסד שהוא בלי רישיון, בלי רישוי, בלי שום אישור, לא יכול לבצע לא רישום, לא שיבוץ, לא זה, לא זה, לא זה.

<מאיר שמעוני: אז זה לא רלוונטי ולכן לא לבוא אלי ולהגיד לי - - -

יעקב מרגי: השאלה אם המוסדות הקיימים יכולים להכיל את אותן מאה.

<מאיר שמעוני: יש הרבה פתרונות.

<מאיר שמעוני: דרך אגב, חלק מהפתרונות – היה צריך להציג את זה אתמול – הם לא דברים שנולדו היום.

<מאיר שמעוני: אלה דברים שהיה צריך לחשוב עליהם אתמול.

יעקב מרגי: אני מבין שהיום אתם נפגשים.

<מאיר שמעוני: הזמנתי את ראש העיר ומי מטעמו לבוא אלי היום בערב.

<מאיר שמעוני: אני רוצה לשמוע מה הפתרון שלו ולראות איפה המאה ומשהו בנות משובצות, לפי הכללים, לפי הנהלים וכו'.

<מאיר שמעוני: זה מה שאני מצפה לשמוע.

<קרן רז מורג: לפי הרישיונות שנתתם אין היום מקום - - -

<יואב ללום: שיוסיפו קרוואן.

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא עונה לה.

יעקב מרגי: זו לא פריבילגיה.

יעקב מרגי: אין קריאות ביניים.

<קרן רז מורג: אי אפשר להוסיף קרוואן.

יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שאני אוציא אותך?

<קרן רז מורג: אי אפשר.

יעקב מרגי: את מזמינה הוצאה, אני מבין.

<קרן רז מורג: חס וחלילה.

יעקב מרגי: אז אני מבקש לא להפריע לי.

<קרן רז מורג: אני מאתגרת פה את - - -

יעקב מרגי: כנראה שמתאים לך שאני אוציא אותך בשלב הזה.

<מאיר שמעוני: מאחר שאנחנו עובדים לא מעט עם עו"ד קרן רז מורג, גם למדתי להכיל אותה ואני חושב שהיא גם למדה להכיל אותי.

יעקב מרגי: מאיר שמעוני, מנהל המחוז, אני רוצה לשאול אותך שאלה: אתה מכיר את הסימפטומים, יש לך ניסיון.

יעקב מרגי: איך אמרת, צברת ניסיון של שנתיים.

<מאיר שמעוני: שנתיים.

<מאיר שמעוני: זה עדיין לא מספיק, אבל זה שנתיים.

יעקב מרגי: זה טירונות רובאי 07 במושג של האפליות.

יעקב מרגי: עברת אותו.

<מאיר שמעוני: אני בקורס מ"כים.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אז אני יכול לומר לך חד-משמעית שאם אתה יושב עם עצמך, אתה יכול להכין מתווה – והוועדה תבקש את זה ממך – איך אתה רואה את הסוגיה, איך ההליך צריך להתבצע, כדי שבשנה הבאה לא יהיה תהליך דומה.

יעקב מרגי: אתה יכול להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: אתה יכול להכין איזשהו מתווה.

יעקב מרגי: אני זוכר כשעו"ד ללום, לפני ש"התקלקל" – אני לא יודע אם בכלל היה עורך-דין, יכול להיות שרק קיבל את הדיפלומה - - -

<יואב ללום: לא, לא הייתי.

יעקב מרגי: הוא הציע: כל מה שאתם אומרים נכון, רק שזה יהיה בחקיקה.

יעקב מרגי: אני לא שיתפתי איתו פעולה, ואני מכה על חטא, כי חשבתי שהשמים יפלו, תהיה רעידת אדמה בחברה החרדית.

יעקב מרגי: לא שיתפתי איתו פעולה, וברוך השם זה נכנס בנוהל של משרד החינוך בגלל צרות שלנו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות באותו מצב.

יעקב מרגי: אני חושב שאתה, כמשרד החינוך, וזה הוכח – זה שהיום אנחנו מתלוננים, איך אומרים "שמחת עניים", שמצד אחד אנחנו שמחים שהתופעה צומצמה, אבל עדיין ישנן תופעות שצריך להעלים מהעולם הזה – אתה יכול לשבת עם בעלי המקצוע, עם ראשי האגפים שלך במשרד וביחד לנסח נוהל עבודה לרשויות החרדיות, היכן שיש שכונות חרדיות, ולהביא למצב הם יפעלו לפיו.

יעקב מרגי: אם בשוליים יפלו לנו ארבעה, חמישה, שישה, זה יכול לקרות.

יעקב מרגי: אני חושב שזה מתבקש, אי אפשר לחכות.

יעקב מרגי: קודם ניסיתי להיכנס לדבריך, כי זה נשמע שכאילו אתה פונה אליהם להעלים את התופעה.

יעקב מרגי: לא, אתה תעלים אותה, אל תבנה עליהם.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אל תבנה עליהם.

יעקב מרגי: חלקם רוצים ולא יכולים, חלקם לא רוצים.

<מאיר שמעוני: במקרה הזה אני חולק עליך.

יעקב מרגי: שמה?

<מאיר שמעוני: בזה שאתה אומר אל תפנה אליהם ואל תסמוך עליהם, יש להם אחריות ואני סומך עליהם.

יעקב מרגי: אתה הרגולטור.

יעקב מרגי: אני מבקש שתכין נוהל עבודה ותאמין לי שזה יצטמצם למינימום.

ענת ברקו: בקיצור, המ"כ, הוא אמר שתעביר את כולם ל"הקשב" ותתחיל לעבוד חזק.

ענת ברקו: תחליט, תחתוך ותקבע דברים.

ענת ברקו: כנראה שאם כל שנה שומעים את אותם סיפורים - - -

יעקב מרגי: לא, זה קצת מעודן.

יעקב מרגי: כמה שזה מחריד, זה עדיין מעודן לעומת שנים עברו.

<מאיר שמעוני: אם הדיון הזה היה לפני שנתיים, היית שומעת פה דברים אחרים.

ענת ברקו: ברור, אני יודעת.

<יואב ללום: גם היה מנהל אגף או מחוז אחר.

ענת ברקו: כנראה שצריך לחתוך.

<מאיר שמעוני: לבקשתך, נכין מתווה, הצעה ארוכת טווח וגם ההשלכות מבחינת הרשות, מבחינת הסמינרים וכו'.

<מאיר שמעוני: לסוגיה העקרונית – צריך לדעת שאנחנו עובדים לפי כללים, לפי נהלים, לפי קביעות מאוד ברורות בחוק, בכל דבר ועניין וכך אנחנו פועלים.

<מאיר שמעוני: משפט אחרון – הבלעתי אותו באמצע ואני חייב לומר אותו – אני אמשיך לטפל בעניין הזה בכל הכוח, בכל האמצעים ואמצה את כל האפשרויות, כולל אכיפה והליכים משפטיים נגד מי שיפעל באופן שמפלה תלמידים ותלמידות.

יעקב מרגי: יש עיתונאי חרדי שמסקר את הנושא כבר שנים רבות, נראה מה הוא יכול לתרום לנו.

יעקב מרגי: מר יעקב ריבלין, בבקשה.

<יעקב ריבלין: דיברו כאן הרבה על הנושא של אפליה, אין לי הרבה להוסיף בזה.

<יעקב ריבלין: אני רוצה רק לחדד ולספר לכם שיש שינוי מאוד מהותי במגמות האפליה ונדמה לי שדווקא השינוי הזה לא בא כאן לידי ביטוי.

יעקב מרגי: רמזנו עליו, אם אתה רוצה – אתה יכול להציג אותו.

<יעקב ריבלין: דיברו הרבה על הנושא של ספרדים ואשכנזים.

<יעקב ריבלין: הנושא, גם בעזרתו של עו"ד ללום וגם בעזרתם של אחרים, הולך פחות או יותר לקראת פתרון, כי הגזענות אינה באופנה היום.

<שמעון בן-שושן: לא נכון.

יעקב מרגי: אדוני, שמעת אותו עד הסוף?

<יעקב ריבלין: נכון שיש בעיות קשות, אבל אפשר לכמת אותן.

<יעקב ריבלין: כשאני לוקח רשימה של סמינר ואני רואה 40% ספרדיות, 38, אני יודע איפה הבעיה, אני יודע איפה לטפל בה ולממסד, לעיריות, יש את כל הכלים.

<יעקב ריבלין: אבל האפליה החדשה שקמה לנו בשנה האחרונה, בשנתיים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות, אי אפשר לכמת אותה, אי אפשר לצבוע אותה בצבעים של שחור ולבן, ולכן היא החמורה ביותר.

<יעקב ריבלין: מדובר כאן באפליה של חרדים עובדים.

יעקב מרגי: למרות שהם אשכנזים.

<יעקב ריבלין: לא משנה דת, גזע ומין, אם אתה עובד, באופן אוטומטי אתה נחשב לסוג ב'.

<יעקב ריבלין: הרוב המוחלט של החרדים הם עובדים, אבל מה שקרה הוא שקמו להם במקומות מסוימים סמינרים ובתי-ספר - - -

יעקב מרגי: מכובדי ריבלין, מנהל הסמינר מקבל את הילדים לסמינר שלו?

<יעקב ריבלין: הוא נחשב עובד, אבל עובד אליטיסטי, כי הוא עובד תורני.

<יעקב ריבלין: הוא מין level כזה.

<יעקב ריבלין: ברמת המעמדות של הציבור החרדי הוא נחשב במעמד יותר גבוה ממי שיש לו חנות או שהוא נהג אוטובוס.

<יעקב ריבלין: האפליה הזאת התחילה להיות ברגע שקמה להם קבוצה של אליטיסטים והם החליטו שהם רוצים שהבנות היקירות שלהם ילמדו רק עם בני המעמד שלהם שנקרא "אברכים" או אוכלוסיה תורנית אחרת.

<יעקב ריבלין: פה החלה מגמה, שאני רואה אותה באלעד, אבל אני שומע עליה גם במקומות אחרים, שקם לו סמינר ומחליט שהוא מיועד לבני אברכים, מה שנקרא "בני תֵּיירֶה".

<יעקב ריבלין: באופן אוטומטי, כשהוא מקבל רק את ה" בני תֵּיירֶה", כל הסמינרים האחרים אמורים לקבל את האחרים.

<יעקב ריבלין: הסיפור של אלעד – אני לא רוצה להיכנס לזה כי זה נמצא תחת מגבלות – זה כבר לא ספרדים ואשכנזים, כי אני מניח שעיר ש-60% שלה הם ספרדים לא יכולה לקבל 38 – 40, ובסופו של דבר האיזון הדמוגרפי יעשה את שלו.

<יעקב ריבלין: אבל נוצרה כאן מגמה חמורה, ואני רואה את זה בסמינר החדש - - -

ענת ברקו: שהורים עובדים לא יכולים להכניס את הילדים שלהם.

<יעקב ריבלין: בדיוק.

<יעקב ריבלין: הרי כמעט כולנו עובדים, לא ייתכן שפלג מסוים יתבדל ויקים לעצמו בית-ספר, וייקח לעצמו את מה שנקרא "האליטה", בתי-ספר אחרים אומרים לעצמם:

<יעקב ריבלין: למה אנחנו צריכים לקבל את אלה שפתאום הפכו להיקרא סוג ב'.

יעקב מרגי: זאת הסיבה שהדגשתי כשקראתי את סעיף 5: אסור להפלות על רקע חברתי-כלכלי.

יעקב מרגי: אני לא משפטן, אבל יש לזה משקל שם.

<יעקב ריבלין: הרב מרגי, זה אמת ויציב, אבל כפי שהדגשתי קשה לצבוע את זה וקשה להתמודד עם זה, אבל זו עדיין משימה שמשרד החינוך מסוגל לעשות בה.

<יעקב ריבלין: בשורה האחרונה בדברי אומר: כל הפתרונות, כל הבעיות, הכל מתנפץ על גלי המציאות, הדבר היחיד שיכול לפתור בעיות זה כמו שקורה במגזר הממלכתי והכללי - רישום אזורי בירושלים, באלעד, בבית-שמש ובכל מקום אחר.

<יעקב ריבלין: יהיו לזה חבלי קליטה קשה, תהיה התנגדות מאוד מאוד קשה במגזר החרדי, אבל אם רוצים פעם אחת ולתמיד לפתור את הבעיה הזאת ולא להגיע לדיונים ולא להגיע לוועדות ערר, זה הפתרון היחיד שיש לבעיה החמורה הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי מגבלת הזמן ואני מתנצל בפני העורך-דין - - -

<עופר מגזניק: אפשר לתת לך נתונים?

יעקב מרגי: לא, אני כבר אחרי הזמן שנקבע.

<עופר מגזניק: יש לי מספרים.

יעקב מרגי: אתה יכול לשלוח לי אותם אחר כך.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון החשוב הזה.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את תופעת האפליה במוסדות החינוך החרדיים בין ספרדים לאשכנזים ובין ילדים שהוריהם עובדים לבין ילדים שהוריהם לומדים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין מתווה רישום מסודר שיוכל להתמודד עם המאפיינים של המגזר החרדי.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להכין מיפוי צורכי הבינוי של המגזר החרדי באלעד ולהגישו לוועדה.

<יואב ללום: בכל הארץ, למה באלעד?

יעקב מרגי: כרגע אני לוקח רק את אלעד.

יעקב מרגי: מותר לי, יש לי פריבילגיות, נכון?

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך ועיריית אלעד להתכנס לקראת מציאת פתרון הולם לשנת תשע"ו ולדווח על תוצאות המפגש הזה לוועדה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון בכובד ראש את ההצעה שהוצעה כאן לגבי רישום אזורי במגזר החרדי, על כל השלכותיו.

יעקב מרגי: שוב, הוועדה תשמח לקבל את ממצאי הבחינה הזאת.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם, הוועדה תמשיך לעקוב אחר הדברים האלה.

יעקב מרגי: ואני לא שוכח את העיריות החרדיות שלא הגיעו לכאן, מודיעין עילית בפרט ובני ברק.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.