ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 44, 2015-08-11 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, לחברות הכנסת, לאורחים.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: 11 באוגוסט 2015, כ"ו מנחם אב, התשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: המכינות האקדמיות – מכשיר להנגשת ההשכלה הגבוהה ולצמצום הפערים.

יעקב מרגי: אם יש דיון, סימן שיש מצוקה כלשהי, ונדרשנו לכך.

יעקב מרגי: בדרך כלל משאירים את הסטודנטים לסוף, אז הפעם נפתח אתכם – ספר לנו, מה עושות המכינות הקדם אקדמיות, בכלל להשכלה הגבוהה, מה זה לסטודנטים, איך זה ייראה אם יהיו שם יותר מגבלות, קשיים, או כמו שיש מי שחושש, כמעט עד ביטולן?

יעקב מרגי: בבקשה.

<גלעד ארדיטי: גלעד ארדיטי, יושב-ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שהחשיבות של המכינות הקדם אקדמיות- - -

יעקב מרגי: אבל תפתח ביישר כוח לוועדה על הדיון, על ביטול הקיצוץ...

יעקב מרגי: תראה מה קרה ליושב-ראש התאחדות הסטודנטים הקודם – עשה זה את.

<גלעד ארדיטי: ובסוף הגיע.

<גלעד ארדיטי: אז ברכות על דיון – לא מובן מאליו, שזה בפגרת הקיץ.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שהחשיבות של הנגשת מערכת ההשכלה הגבוהה היא עצומה.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שהיכולת של אדם, שמסיבות כאלה ואחרות תעודת הבגרות שלו או מה שהוא עשה לפני, שהוא עבר את השירות הצבאי, האזרחי, הלאומי, לא משנה, לפני שהוא הגיע למערכת ההשכלה הגבוהה, והיכולת שלו לתקן את הדברים האלה היא קריטית, ההזדמנות השנייה, שהיא גם לא רק זורקת עליו הכול, ואומרת לו: לך תעשה פסיכומטרי - תסתדר, אלא שהמערכת מכירה בחשיבות של היכולת לתת לאנשים השכלה.

<גלעד ארדיטי: אני לא רוצה לגלוש לכל הפרטים.

<גלעד ארדיטי: דעתי בנושא הזה היא מאוד קצרה: אני חושב שיש פה בדיחה מתמשכת.

<גלעד ארדיטי: ישב פה קודמך, ישב פה שר חינוך, ועדות, המליצו, אמרו.

<גלעד ארדיטי: בסוף יש פה גוף, שזה הקרן להכוונת חיילים משוחררים, שבאופן שיטתי לא מעוניין לעשות את הדבר הזה, וכל מה שנשמע חוץ מזה היום, זה סיפורים.

קריאה: אני מוחה על ההערה.

יעקב מרגי: מחאתך לא נשמעה, כי היתה בהתפרצות.

יעקב מרגי: ברשות הדיבור שלך תוכלי למחות - לשם כך באת.

<גלעד ארדיטי: יציגו פה היום את החשיבות, את התפישה של הרפורמה.

<גלעד ארדיטי: הכול הגיוני, המכללות גם יאמרו כמה זה קריטי וחשוב וכמה זה מזין את המכללות עצמן, וזה פשוט תקוע ארבע שנים.

<גלעד ארדיטי: אני לא מכיר תהליכים שרוצים לעשות אותם, ונתקעים ארבע שנים.

<גלעד ארדיטי: זה הכול.

<גלעד ארדיטי: השאלה היחידה היום, איך מצליחים להזיז את הגוף הזה, ולומר לו: שבוע, שבועיים, חודש – בוא נסגור את הסיפור הזה, שנמשך ארבע וחמש שנים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: קודם כל, תודה רבה לאדוני היושב-ראש על קיום הישיבה החשובה הזאת במהלך הפגרה.

יעקב מרגי: אני כיוונתי לא לדיון הזה אלא לדיון הקודם, שבו הצלחנו להעלות את המודעות לסכנת הקיצוץ בתקציבי ההשכלה הגבוהה, שהצלחנו לבלום את כולו כמעט.

מירב בן ארי: בסוף יוצא משהו מדיונים בוועדות.

יעקב מרגי: לא הכול דיבורים...

מירב בן ארי: אני מניחה שאת מנהלת הקרן להכוונת חיילים משוחררים, ולכן מחית.

מירב בן ארי: אפתח, כדי שתבינו שהוועדה הזו במיוחד, מהיכרות עם יושב-ראש הוועדה ועם החברים בה, היא ועדה שהציבה לנגד עיניה מטרה, לקדם אוכלוסיות מהפריפריה, לקדם אוכלוסיות שמשום מה מבחינה מגזרית נשכחות הרבה פעמים, רואות את החשיבות של ההשכלה הגבוהה כמפתח להצלחה של סטודנטים, ובאמת להצלחה של חבר'ה שמגיעים מתוך החברה הישראלית, ולכן הוועדה הזו, לא רק שתיקח את הנושא – היא גם תקדם את זה.

מירב בן ארי: אני חושבת שהספקתם להבין, שיש כאן אנשים רציניים, שרוצים לקדם את הנושא, באמת בעשייה.

מירב בן ארי: לכן מה שמייחד בעיניי את הוועדה הזאת היא ההתגייסות שלה למען הפריפריה והשכבות החלשות כדי לעזור להם להתקדם, ומכינות קדם אקדמיות הן הכלי החשוב ביותר כדי שסטודנט – או איך להגדיר את מי שרוצה להיות סטודנט?

מירב בן ארי: אולי צריך לחשוב על הגדרה, מועמד לאקדמיה.

קריאה: מלש"ס – מועמד לשירות סטודנטיאלי.

קריאה: ..

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: איך אנחנו מקדמים את אותם מלש"סים – השם שעכשיו המצאנו – כדי לתת להם את האקדמיה ככלי להצליח בחברה הישראלית.

מירב בן ארי: היום אנחנו יודעים שבחברה הישראלית תואר ראשון זה רק הסיפתח לכל עבודה שמכבדת את עצמה.

יעקב מרגי: זה במעמד של תעודת בגרות של שנות ה-80.

מירב בן ארי: נכון.

יעקב מרגי: לכן לא הייתי קורא לזה מועמד.

יעקב מרגי: זו זכות בסיסית היום.

יעקב מרגי: זה הפך להיות זכות בסיסית לכל תלמיד, לכל אזרח בישראל, אם הוא רוצה להשתלב בחיים הנורמטיביים במדינת ישראל.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אני רוצה לחדד את דבריך ולומר כוועדה, שבמושב שלם כל הזמן העלינו דיונים והתעסקנו בנושא הזה של לקדם אוכלוסיות חלשות יותר לתוך האקדמיה, ובעיניי, המכינות הן כלי מצוין להגשים את החזון – גם של החברה הישראלית, אבל בעיקר של הוועדה הזאת.

מירב בן ארי: יש לי דברים ספציפיים, אתייחס אליהם.

מירב בן ארי: אני מודיעה כבר, שאם נצטרך לעשות המשכיות לקידום המכינות או פולו-אפ, בהחלט אני רואה זאת כמשימה חשובה.

מירב בן ארי: ממש משימה לאומית בעיניי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ועד ראשי המכללות.

<יורם רז: תודה רבה.

<יורם רז: שמי יורם רז, ואני מנהל המכללה האקדמית של עמק יזרעאל.

<יורם רז: אני בא מקיבוץ מרחביה, שנמצא ליד עפולה.

<יורם רז: אני רוצה להודות לאדוני על קיום הישיבה בעונה הזאת של השנה וגם לחברת הכנסת בן ארי, שלקחה על עצמה את הטיפול, וגם ליושב-ראש אגודת הסטודנטים.

<יורם רז: עיניך הרואות, אדוני היושב-ראש, יושבים פה נציגים שעוסקים בכל נושא המכללות.

<יורם רז: יושבים פה נציגי ות"ת, יושבים פה נציגי משרד הביטחון, יושבים פה מנהלי מכינות, יושבים פה מנהלי מכללות, יושבים פה מנהלי מכינות מהאוניברסיטאות, ממכללות מתוקצבות וגם ממכללות להוראה.

<יורם רז: הדיון הוא, חברת הכנסת, אינו על איכות המכינות או על הצורך במכינות או על ההצלחות שלהן; המכינות הלא קיימות חמישים שנה.

<יורם רז: המכינות הללו התקיימו, והיוזמה שלהן באה ממשרד החינוך, שיותר מאוחר הבינה שיש להם בעיה לטפל בילדים מעל גיל 18, והעבירה את זה ליחידת סמך ואחר כך לעמותה שנקראה האגודה לקידום החינוך, והאגודה לחינוך ניהלה את המפעל הזה, שהוציאה אלפי בוגרים – חלקם חברי כנסת ושרים, חלקם אנחנו מכירים אישית, שעברו אצלנו בשמחה רבה מאוד.

<יורם רז: בשלב מסוים החשב הכללי חשב, שהאגודה לקידום החינוך חייבת לעבור מכרז במשרד החינוך.

<יורם רז: אכן התקיימו במכרזים, שבשנים הראשונות האגודה זכתה בהם.

<יורם רז: יותר מאוחר זכתה חברה אחרת, חברת מרמנת, לפני שמונה שנים, שזו חברה לגיטימית, אבל היא עוסקת בהשכלה גבוהה ובהשכלות ובכל מיני מיקורי חוץ שמשרד החינוך מוציא לצרכים שלו.

<יורם רז: אנחנו חשבנו שזה אסון למכינות, ועדיין חושבים כך, כי זו חברה שמטרתה להסיר רווחים.

<יורם רז: אין לה ראייה חינוכית.

<יורם רז: אצלנו התלמיד הוא במרכז.

<יורם רז: החדר הזה – מיותר להסביר ולציין מה חשיבות המכינות, ואיך מנהלים אותן.

<יורם רז: כשזה קרה, אנחנו נזעקנו לחדר הזה לפני שמונה שנים, אדוני.

<יורם רז: ישב פה קודמך של קודמך, חבר הכנסת זבולון אורלב, ויחד גיבשנו רעיון, שאומר: בואו נוציא את המכינות מאחריות משרד החינוך, ונעבירן לות"ת ולמל"ג, כי שם זה הבית האקדמי-רגולטורי שלנו.

<יורם רז: הלכנו לאדון טרכטנברג, שהיה אז ראש הות"ת – חשב שזה רעיון נכון.

<יורם רז: הלך לגדעון סער, שהיה שר החינוך – חשב שזה נכון.

<יורם רז: יהודית יכולה להעיד.

<יורם רז: היא כל כך הרבה שנה יחד אתנו כאן.

<יורם רז: אני כבר שלושים שנה מסתובב כאן.

<יורם רז: הוקמה ועדה ממשלתית, ועדת אריאב, ירום אריאב, שהיה מנכ"ל משרד האוצר.

<יורם רז: הייתי חבר בוועדה הזאת.

<יורם רז: ישבו עשרים איש בוועדה הזאת במשך שנה שלמה, והוציאו תחת ידם מסמך שאושר בממשלה בהצעת מחליטים.

<יורם רז: אז ות"ת-מל"ג הקים עוד שתי ועדות – ועדת מאור ו-וועדת עזאיזה.

יעקב מרגי: כמה ישבו בכל ועדה?

<יורם רז: בכל ועדה ישבו בטח שבעה-שמונה.

יעקב מרגי: אז אנחנו מגיעים לארבעים איש.

<יורם רז: אנחנו מגיעים לארבעים איש שעסקו בעניין הזה, וכולם מסכימים שאכן המכינות חייבות לעבור לות"ת, כי אמרנו: הות"ת והמל"ג נתן לנו ולכל המוסדות להשכלה גבוהה, סמכות ואחריות לטפל ב-300,000 סטודנטים, אז הוא לא ייתן לנו לטפל בעוד 20,000, 30,000 סטודנטים?

<יורם רז: מה הבעיה הקשה?

<יורם רז: יש להבין שבמפעל המכינות, בשונה מגורמים אחרים בהשכלה הגבוהה, מעורב גם משרד הביטחון.

<יורם רז: אנחנו ואחרים עזרנו לחקיקת חוק חיילים משוחררים, שבין השאר, בתוך החקיקה הזאת, יש עזרה לחיילים משוחררים, או לחילופין כאלה שעושים גם שירות לאומי.

<יורם רז: אם הם זכאי קידום, הם מקבלים הקצבה ממשרד הביטחון, הקצבה שרצה הרבה מאוד שנים.

<יורם רז: בסוף צריכים היו להתיישב גם משרד החינוך, שעדיין נשאר להם ספח של המכללות להוראה, גם הות"ת, שיושב פה, גם משרד הביטחון, עם עצמם – לא אתנו – ולקבוע את המתווה שבעזרתו המכינות תעבורנה לות"ת, ותתנתקנה על דעת המנכ"לים והשרים של משרד החינוך באותן שנים מהמשרד.

<יורם רז: זה השדרוג והקידום של דרך כניסה וסוציאליזציה נכונה וישירה להשכלה הגבוהה.

<יורם רז: זה חל היום על המון סטודנטים ערביים, זה חל על סטודנטים מאוכלוסיות מוחלשות פריפריאליות.

<יורם רז: יושבים פה כמה סטודנטים כאלה.

<יורם רז: זה מפעל לאומי ממדרגה ראשונה, שאף אחד לא יכול להעיר הערה אחת על אי-חשיבותו.

יעקב מרגי: למה לדעתך זה לא עובד?

<יורם רז: זה לא עובד, כי מישהו לא מוכן לשלם את העלות הכוללת לעניין הזה.

יעקב מרגי: מה זה מישהו?

יעקב מרגי: משרד החינוך?

<יורם רז: לא.

<יורם רז: משרד החינוך זה דווקא החלק הקל.

<יורם רז: יש ויכוח מאוד גדול בין ות"ת ובין משרד הביטחון.

<יורם רז: אנחנו לא שותפים.

<יורם רז: ניסינו לתווך ולגשר.

יעקב מרגי: סליחה, אני לומד.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שבדיון הבא, בקדנציה הבאה, יגידו: קודמך, קודמך.

יעקב מרגי: ננסה לעצור את זה – שאיפה יומרנית - בקדנציה שלי.

יעקב מרגי: מה מונע מהעברת כל נושא המכינות ממשרד החינוך לות"ת?

<יורם רז: 13 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: למה זה בכלל ויכוח תקציבי?

<יורם רז: אל"ף, שיסבירו לך אנשי ות"ת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אז תסכם אתה.

<יורם רז: הציפייה שלנו, שסיכום הישיבה יהיה, כמו שקודמך כן עשה, לשמחתנו, לקרוא לכאן את השר, שהוא ראש המל"ג, לקרוא לכאן את ראש ות"ת החדשה, לקרוא לכאן את אנשי משרד הביטחון – אני לא יודע אם אצלם סגן השר מטפל בזה או השר עצמו - להושיב אותם כאן, ולומר: חברים יקרים, את שנת תשע"ו הפסדנו.

<יורם רז: היינו אמורים להתחיל את שנת תשע"ג, אז לפחות תסגרו את הדברים כדי שאת שנת תשע"ז נוכל לפתוח בפורום של הות"ת והמל"ג.

<יורם רז: יושבת פה גברת, שמונתה מנהלת העניין, ואולי היא עושה דברים אחרים, אבל בתחום הזה היא בטלה.

<יורם רז: אין עבודה.

יעקב מרגי: אין לה שם?

יעקב מרגי: אתה עושה תנועת יד.

יואל רזבוזוב: זאת הגברת יעל סימן טוב.

מירב בן ארי: סליחה, שאלת הבהרה: ה-13 מיליון ₪ שאתה מדבר – איזה תקציב?

מירב בן ארי: של החינוך?

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר, מה שכתוב במקרא, נשאל את פי הנערה.

יעקב מרגי: למה אנחנו צריכים לשאול צד שלישי?

יעקב מרגי: בבקשה.

<יורם רז: אולי רק מילה אחת אדוני, כדי להסביר את הבעייתיות: הרי יש היום חברת מרמנת, שאמורה להיות הזרוע הארוכה של משרד החינוך כל זמן שהמכינות אינן נמצאות בות"ת, כדי לטפל בעניין.

<יורם רז: הקבוצה הזאת מרמנת נכנסה לעניין וזכתה במכרז מהיום הראשון שהתחילו הדיונים, אז היא נמצאת כל הזמן על כן שיגור.

<יורם רז: עבר זמנה מבחינת המכרז.

יעקב מרגי: אני מכיר את מרמנת מדברים אחרים.

יעקב מרגי: אם לא יהיה לה הענף הזה, יהיו לה עוד ענפים.

יעקב מרגי: אל תדאג לה.

<יורם רז: לא דואג.

<יורם רז: משרד החינוך צריך לצאת במכרז.

<יורם רז: מכרז זה שלוש שנים, אז מרמנת יהיו כאן?

<יורם רז: או, אם אדוני יצליח, אולי נעבור.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, תחכימי אותנו.

<יעל סימן טוב: שמי יעל סימן טוב כהן.

<יעל סימן טוב: אני ממונה על התחום החברתי ועל המכינות הקדם אקדמיות בות"ת-מל"ג.

<יעל סימן טוב: קודם כל, יורם, רחוקה מלהיות בטלה.

<יורם רז: בתחום הזה.

<יעל סימן טוב: אבל אנחנו בהחלט מחכים בקוצר רוח, שהמכינות כבר יגיעו לטיפולנו.

יעקב מרגי: למה זה לא מגיע?

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לסייע.

יעקב מרגי: כשאנחנו ניהלנו דיון על האיום על תקציב ההשכלה הגבוהה, אמרתי: גדול עליי, והנה, ברוך ה', בעבודה משותפת, יש מי ששמר.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לסייע, להביא את זה לכלל פתרון.

<יעל סימן טוב: אני אציין במספר משפטים, מה קרה בשנים האחרונות.

<יעל סימן טוב: אם תרצו, אשמח להרחיב על מהות הרפורמה, שאולי זה העיקר, כדי להבין לאן אנחנו מל"ג רוצים לקחת את נושא המכינות הקדם אקדמאיות.

<יעל סימן טוב: לפני שלוש שנים קיבלו ות"ת ומל"ג החלטה, שאימצה את מסקנות ועדת אריאב, ועדת עזאיזה ו-וועדת מאור.

<יעל סימן טוב: אציין שוועדת עזאיזה ו-וועדת מאור לא היו ועדות כפולות; ועדת עזאיזה היתה ועדה ות"תית שדנה בכל הנושא התכנוני-תקציבי, ו-וועדת מאור היתה ועדה מל"גית, שדנה בכל הנושא האקדמית של המכינות.

<יעל סימן טוב: שתי ההמלצות שולבו יחד לדוח אחד, ואומצו בות"ת ובמל"ג.

<יעל סימן טוב: שתי ההחלטות, גם של מליאת ות"ת וגם של מליאת מל"ג, התנו את מעבר המכינות למל"ג בסיכום תקציבי בין שלושת הגופים המממנים – משרד החינוך, הקרן לחיילים משוחררים ו-ות"ת.

יעקב מרגי: למה זה לא יכול היה לעבור באותו סדר גודל תקציבי שזה נמצא במשרד החינוך?

יעקב מרגי: למה זה גרר עלות תקציבית נוספת?

<יעל סימן טוב: קודם כל, נתחיל בכך שתקציבי המכינות בשנים האחרונות נשחקו בקרוב ל-30%.

<יעל סימן טוב: היום המכינות הקדם אקדמיות עובדות בתת-תקציב, וזה משפיע באופן מובהק על הרמה האקדמית שלהן.

יעקב מרגי: תוכלי לציין ברצף שנים, כמה היה התקציב?

יעקב מרגי: אם אנחנו מדברים על שנת התקציב 2014, עדיין לא אושר 2015, נאמר, מ-2011 עד היום, את הגרף?

יעקב מרגי: מישהו יודע את הסכומים?

<יעל סימן טוב: אני לא רוצה לשלוף סתם סכומים.

<יעל סימן טוב: כיום סך התקציב למכינות בשלושת הגופים עומד על כ-100 מיליון- - -

יעקב מרגי: משרד האוצר נמצאים פה?

יהודית גידלי: לא.

יהודית גידלי: יש לי פה תשובה שלהם, שלא יכולים להופיע.

<יעל סימן טוב: היום סך תקציב המכינות עומד על כ-100 מיליון שקלים משלושת הגופים.

<יעל סימן טוב: התקציבים האלה- - -

יעקב מרגי: אם מישהו תוך כדי יכול לבדוק, מה היה ב-2011-2010, אודה לו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יעל סימן טוב: יש כאן 15 מיליון שקלים שנכנסו למגזרים ייחודיים, למגזר הערבי ולמגזר החרדי.

<יעל סימן טוב: אני שמה אותם בצד.

<יעל סימן טוב: 85 מיליון שקלים, שעמדו לסך מערכת המכינות, וזה סכום שלא השתנה למעלה מעשור – לא התקדם הדדית, לא היו תוספות תקציב.

<יעל סימן טוב: המערכת גדלה.

<יעל סימן טוב: הסכומים נשחקו.

יעקב מרגי: משם נובעת הדרישה שלכם להגדלה תקציבית?

<יעל סימן טוב: הדרישה להגדלה תקציבית נובעת משני מקומות: אל"ף, מהמקום הזה של השחיקה; ובי"ת, מהרפורמה.

יעקב מרגי: מהי הרפורמה?

<יעל סימן טוב: כמה מילים על הרפורמה.

<יעל סימן טוב: אנחנו מדברים על רפורמה כוללת בעצם – רפורמה אקדמית, רפורמה תכנונית, רפורמה תקציבית ורפורמה לוגיסטית – ארבע רפורמות שמשולבות זו בזו.

<יעל סימן טוב: המטרה שלנו היא להעלות בעצם את רמת המכינות הקדם אקדמיות.

<יעל סימן טוב: הנתונים מראים לאורך שנים, שמתוך התלמידים שמתחילים לימודים במכינה קדם אקדמית, 50% בלבד מתקבלים למערכת ההשכלה הגבוהה בהפרש של שלוש שנים מתחילת המכינה, שזה בעצם המסה הקריטית של התלמידים - מתחילים בטווח של שלוש שנים.

<יעל סימן טוב: כ-50% בלבד מגיעים בסופו של דבר להשכלה גבוהה, מה שאומר שיש 50% נוספים- - -

ענת ברקו: לא ברור, מה שאת אומרת.

ענת ברקו: 50% מאלו שהתחילו מכינה, ונרשמו להשכלה הגבוהה?

ענת ברקו: אתם לא עושים את ההבחנה בין נרשמו ולא נרשמו?

<יעל סימן טוב: מאלה שהתחילו מכינה קדם אקדמית, בסופו של דבר 50% מהם הגיעו בפועל ללימודי התואר הראשון.

יעקב מרגי: התקבלו.

יעקב מרגי: בסדר.

ענת ברקו: 50% נרשמו והתקבלו, אבל האם כל ה-100% שהתחילו מכינה, נרשמים?

ענת ברקו: יש כאלה שסיימו את המכינה, והלכו ללמוד משהו אחר.

<יורם רז: או פותח באסטה בבית שאן, ומנהל אותה אחרת.

יעקב מרגי: יורם רז, מנכ"ל המכללה עמק יזרעאל, זו היתה ההתפרצות האחרונה בדיון.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לקיים דיון מסודר.

ענת ברקו: לא כל כך ברור האופן שבו הוצגו הנתונים על-ידך.

<יעל סימן טוב: חלק מזה, מקורו נשירה במהלך שנת המכינה, וחלק מזה, אכן מגיעים למקומות אחרים.

יעקב מרגי: יעל, אני רוצה לסייע.

יעקב מרגי: אני נכנס לחשש מסוים.

יעקב מרגי: כולנו בעד רפורמות ושיפורים והצלחות.

יעקב מרגי: הכותרת של הדיון: מכינות קדם אקדמיות כמכשיר להנגשת ההשכלה הגבוהה ולצמצום פערים.

יעקב מרגי: אני מברך על היוזמה, להעביר את זה למשרד החינוך, לות"ת, מל"ג, תקראו לזה איך שאתם רוצים – בנפרד, יחד.

יעקב מרגי: זה אותו גוף, אותו דבר, אותו בית כמעט.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי להעלות את הרמה - אני בעד.

יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה להוריד רמה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה עוד מסננת בכניסה למכינות, שתהפוך את זה מהנגשה לחסימה.

<יעל סימן טוב: נכון.

יעקב מרגי: כולנו פה – ואמרה את זה חברת הכנסת מירב בן ארי, מחויבים להעצים את ההנגשה.

יעקב מרגי: אנחנו טוענים שעשינו מעט בשנים האחרונות להנגשת ההשכלה הגבוהה, ואנחנו ורואים פירות ופרי-פירות.

יעקב מרגי: תארו לכם שנעצים את המגמה הזאת.

יעקב מרגי: נכון, אני לא נבהל מזה שנכנסו 100 לבית המדרש, ויצאו 50.

יעקב מרגי: בתלמוד אומרים: 1,000 נכנסים – אחד יוצא.

יעקב מרגי: אז אנחנו ב-50%, ובואו ננתח אותם, למה ואיך.

יעקב מרגי: אבל ה-50% האלה בלי המכינות – איפה הם היו?

<יעל סימן טוב: אני מסכימה עם כל מילה שאתה אומר.

<יעל סימן טוב: לכן היעדים שלנו בבניית הרפורמה היו: אל"ף, להגדיל את מספר תלמידים מאוכלוסיות מוחלשות שמגיעים למכינות הקדם אקדמיות, כי אנחנו רוצים אותם בהשכלה גבוהה, לצמצם את שיעור הנשירה הגבוה שיש היום במכינות- - -

ענת ברקו: מה אחוזי הנשירה?

<יעל סימן טוב: כ-30%, אפשר לומר היום.

קריאה: על-פי דיווחי מרמנת השגויים, הם נעים בין 10% ל-15%.

<יעל סימן טוב: הנתונים בידינו גבוהים יותר.

מירב בן ארי: אני חייבת לשאול אותך משהו.

מירב בן ארי: למה המכינה בעצם לא מנוהלת על-ידי המוסד האקדמי שאליו היא שייכת?

מירב בן ארי: למה כל העיכוב הזה?

מירב בן ארי: מישהו רוצה ללמוד בתל-חי – עושה מכינה בתל-חי.

מירב בן ארי: אני, כמובן, מגיעה ממוסד לא מתוקצב, אז אני יכולה לומר שאצלנו כך זה עובד.

מירב בן ארי: מי שרוצה ללמוד בבין-תחומי, עושה מכינה של הבין-תחומי.

מירב בן ארי: למה צריך את כל הגוף הזה?

מירב בן ארי: למה לא נותנים למוסד – גם עכשיו עם המעונות יש לי אותו עניין.

מירב בן ארי: שנים נתקעים מעונות.

מירב בן ארי: עכשיו אני מאוד מקווה, אחרי שעשינו את ההליך הזה, שמוסד באמת יוכל לנהל את המעונות שלו ואת המכינה שלו.

מירב בן ארי: למה צריך לכל אחד כזה את המרמנת, את הות"ת, את הקרן?

מירב בן ארי: אני לא מבינה.

מירב בן ארי: תסבירי לי, שאלת תם.

<יעל סימן טוב: אז בואו נדבר על הרפורמה.

<יעל סימן טוב: קודם רציתי להגדיר את יעדיה, עכשיו נתקדם לרפורמה.

<יעל סימן טוב: הרפורמה אומרת כך: כיום יש למעלה מ-30 מסלולים שונים במכינות.

<יעל סימן טוב: אנחנו מדברים על צמצום מספר המסלולים לחמישה.

<יעל סימן טוב: אנחנו מדברים על תהליך שיביא להעלאת הרמה האקדמית פדגוגית במכינות ולהכרה הדדית בין-מוסדית.

<יעל סימן טוב: כיום תלמיד מסיים מסלול ייעודי במוסד, במכינה במוסד מסוים – הוא לא יכול להתקבל ללימודים אקדמיים בשום מוסד אחר אלא רק באותו מוסד.

<יעל סימן טוב: זו בעיה ממדרגה ראשונה מבחינתנו, כי כמו שאמרת, המכינות הן תמצית הנגישות להשכלה גבוהה, ואנחנו רוצים שתלמיד יסיים מכינה במוסד אחד, ויוכל להתקבל לכל מוסד- - -

יעקב מרגי: מירב, אין ספק, במדינת ישראל, אם תלמיד עובר מכינה קדם אקדמית במכללה מסוימת, מן הראוי לפחות שבשאר המכללות – ואני לא מתיימר לומר אוניברסיטאות - יתקבל בכל- - -

מירב בן ארי: ברור.

יעקב מרגי: זה לא מה שקורה כיום, היא אומרת.

מירב בן ארי: למה?

<יעל סימן טוב: כי המוסדות לא סומכים אחד על הרמה של השני.

ענת ברקו: אבל התפקיד שלכם – לבנות את הסטנדרטיזציה.

<יעל סימן טוב: זהו בדיוק, זאת הרפורמה.

<יעל סימן טוב: לצורך כך אנחנו רוצים להקים חמש ועדות מומחים.

מירב בן ארי: די עם הוועדות.

מירב בן ארי: שמונה שנים אתם בוועדות.

<יעל סימן טוב: לא.

<יעל סימן טוב: הוועדות זה לא כדי להחליט אם להעביר אלינו.

<יעל סימן טוב: ועדות מל"גיות שיגדירו את תוכניות הלימודים במתמטיקה, באנגלית - זאת הרפורמה - במתמטיקה, באנגלית, בפיזיקה, בכימיה ובאומנויות- - -

יעקב מרגי: יעל- - -

<יעל סימן טוב: הוועדות האלה אמורות להגדיר את רמת הלימודים כדי להביא את המוסדות- - - להכרה הדדית.

מירב בן ארי: כמה ועדות?

<יעל סימן טוב: זה ועדות מל"גיות פנימיות שלנו כחלק מהרפורמה.

<יעל סימן טוב: המטרה של הוועדות- - -

יעקב מרגי: יעל, תודה.

מירב בן ארי: זה יהיה קודמך וקודמך.

מירב בן ארי: ..

יעקב מרגי: לא נאפשר זאת.

יעקב מרגי: נעשה דיונים רצופים עד שזה ימומש.

יעקב מרגי: אני לאט-לאט מתחיל לחשוב בהרהורים כפולים.

יעקב מרגי: אומר לך למה: שמעתי אותך.

יעקב מרגי: לכאורה כל מה שאמרת, התבקש לכל דבר נכון שצריך לעשות.

יעקב מרגי: יש לנו בעיה עם ההנגשה של ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות מסוימות בפרט ולכלל האוכלוסייה גם כן.

יעקב מרגי: כולם שואפים להגיע לפסגת ההר הזה, אבל אנחנו הולכים ומערימים קשיים.

יעקב מרגי: יש לי ויכוח – לא ארוך שנים אתכם, כי אני לא הרבה – בתחומים אחרים התעסקתי בקדנציות שלי בכנסת, אבל אין לי בעיה עם העלאת הרמה.

יעקב מרגי: תעשו את זה תוך כדי.

יעקב מרגי: תעשו את זה בסוף המסלול.

יעקב מרגי: השאיפה שלך, להביא אותי בסוף המסלול לרמה שהוועדות האלה יקבעו.

יעקב מרגי: אני מתנגד ואמשיך להתנגד - כל המסננות – אני אאבק במסננות ההתחלתיות.

יעקב מרגי: המדינה סומכת עליי, ושולחים אותי בגיל 18, לפעמים גם 17 ושמונה חודשים בחזית למשימות אחראיות.

יעקב מרגי: תסמכי עליי, כשאני רוצה את ההרפתקה הזאת של המכינה הקדם אקדמית, שאני יודע לאן להגיע, ואני רוצה לחוות את החוויה הזאת.

יעקב מרגי: תנו את הצ'אנס הזה לכל אזרח במדינת ישראל.

יעקב מרגי: את המסננים ואת החסמים שימו בסוף, בתעודה.

יעקב מרגי: אני שומע את הנימה, והיא מפחידה אותי.

יעקב מרגי: אני יכול להוריד את רף הנשירה – פשוט לקבל פחות, ואז יהיה לי אחוז נשירה נמוך יותר, כמו שאנחנו מרמים את עצמנו עם אחוז הזכאות לבגרות.

יעקב מרגי: אנחנו מרמים את עצמנו בכל מיני מדדים כאלה, כדי להציג את עצמנו, ואנחנו חוטאים בילד.

יעקב מרגי: אני לא בא אליך בטענה עכשיו.

יעקב מרגי: אני אומר את הדברים האלה, כדי שתיקחו את זה לתשומת לבכם.

יעקב מרגי: מל"ג, ות"ת, לא יעזור כלום, זה המשך אותו ויכוח אידיאולוגי פילוסופי בינינו לבינכם.

יעקב מרגי: חידוד הרחבת בסיס הפירמידה לא פוגע בשפיץ; אדרבא – מעלה אותו עוד יותר גבוה.

יעקב מרגי: בהנדסה, מי שמבין, ככל שהבסיס רחב, השפיץ יותר גבוה.

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אנחנו אומרים לכם: תהיו ערניים, כי זה הכיוון.

יעקב מרגי: המכינות הקדם אקדמיות האלה, זה המפתח לכניסה לחיים.

יעקב מרגי: אם פעם חשבנו שתעודת הבגרות – כבר לא.

יעקב מרגי: טוב שכך או לא טוב שכך – זה ויכוח פילוסופי.

יעקב מרגי: היום תואר ראשון כמעט אי-אפשר לעשות אתו כלום, אז גם שם אנחנו מערימים קשיים על אנשים?

יעקב מרגי: זה לא יהיה.

יעקב מרגי: לכן קחו את זה לתשומת לבכם.

יעקב מרגי: לגבי היישום, עוד נתכנס לקראת סוף הדיון, נראה לאן אנחנו הולכים.

<יעל סימן טוב: עוד משפט בבקשה.

<יעל סימן טוב: הרפורמה האקדמית היא כמובן מה שאושרה במל"ג וות"ת.

<יעל סימן טוב: מל"ג אומרת: אני לוקחת אליי את האחריות על המכינות הקדם אקדמיות, אם אני מסוגלת לשפר אותן בעצם – לא לתת להן להמשיך לדשדש אלא לקחת אותן ולהעלות רמה, ולהגדיל את סיכויי- - -

יעקב מרגי: באיזה שלב?

יעקב מרגי: בשלב הכניסה?

יעקב מרגי: לא.

<יעל סימן טוב: לא.

<יעל סימן טוב: הרעיון הוא שאת הוועדות אנחנו עושים השנה, כך שבתשע"ז אנחנו מתחילים את הרפורמה עם תוכניות לימודים מעודכנות.

<יעל סימן טוב: זו התפישה.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: זה מאוד מטריד.

ענת ברקו: ממה שאני רואה כאן, זה שהמל"ג מדבר על האחריות האקדמית, וכל הדברים האחרים שיושב-ראש הוועדה וחברת הכנסת בן ארי דיברו עליהם, לא באים לידי ביטוי.

ענת ברקו: האידיאולוגיה של להנגיש את ההשכלה הגבוהה, של לפתוח דרך הוועדות האלה, היא לא תגיע אליהם.

ענת ברקו: זו תהיה בשורה.

ענת ברקו: המל"ג בשקט יכול לקחת חמישה מומחי תוכן לתחום, מתחום המתמטיקה, מתחום המדעים, מתחום האנגלית, ולעשות את ההחלטות האלה.

ענת ברקו: כולם יודעים מה צריך לעשות.

ענת ברקו: בטח לא ליצור עוד ועדות.

<יעל סימן טוב: זאת הכוונה.

<יעל סימן טוב: המילה ועדה מלחיצה, אבל הכוונה היא לקחת מומחים לתחום, לבנות את תוכניות הלימודים.

<יעל סימן טוב: זה הכול.

<יעל סימן טוב: וזה כהכנה.

ענת ברקו: לי יש תואר שלישי, אז אני יכולה לומר לך שמה שקורה בשנים האחרונות - אנחנו לא רואים עלייה ברמה.

ענת ברקו: אנחנו רואים כאן שבמכינות הללו בהרבה מאוד מקרים מלמדים אותם מרצים שמלמדים באוניברסיטאות.

ענת ברקו: אי-אפשר להתעלם מזה.

ענת ברקו: על איזו העלאת רמה אנחנו מדברים?

ענת ברקו: אנחנו רואים המון פעמים אותם תכנים בדיוק; קורסים שלמים שנלקחים ומועתקים מאוניברסיטאות יחד עם המרצה שלהם.

ענת ברקו: אני מכירה את זה מקרוב.

ענת ברקו: אז כמה אפשר לדשדש?

ענת ברקו: יש כאן אידיאולוגיה מאחורי העניין הזה, שתאפשר לכל אחד לרכוש השכלה גבוהה, לסלול את הדרך, לא לתת את תעודות הבגרות, שגם אני מתחברת בזה, שהיום ערכן הולך ויורד עם כל מיני מניפולציות להשגת ציונים – 110, 120, כל מיני המצאות חדשות של העידן החדש, שלא משקפות אגב ידע של 70 ו-80 בשנות ה-80.

ענת ברקו: נכון?

ענת ברקו: אם מישהו היה מקבל 8 בתעודת בגרות בשנות ה-80, הוא היה המאושר באדם, וזה באמת שיקף ידע רב.

ענת ברקו: לכן מה שאנחנו צריכים זה לא עוד ועדה ולא את החסמים האינטלקטואליים, כי חלק מהרעיון הוא שהסטודנטים, גם שמתנתקים, כשהם בצבא, וגם כאלה שנאלצו לעבוד, וכאלה שלא הגיעו לבגרות, וכאלה שהבגרות שלהם נמוכה, אנחנו מאפשרים להם ואומרים להם: בסדר, יש לכם עוד צ'אנס – עשו את זה.

ענת ברקו: אם אתם הולכים לעשות את זה תואם אוניברסיטה ברעיון ובאידיאולוגיה, פספסנו בגדול, כל המעבר הזה לא שווה.

ענת ברקו: אתם תחבלו ברעיון, וזה לא יביא אותנו לשום מקום.

ענת ברקו: צריך לתת לחבר'ה להגיע למכינות, לכל מי שרוצה, ואני מסכימה עם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, שתעשו את הסינון תוך כדי, ובהרבה מאוד מקרים אנחנו רואים שסטודנטים ללא נתוני סף, גם כאלה שמתחילים בכל מיני דרכים ללא נתוני סף, מוכיחים את עצמם לאחר מכן כמצטיינים.

ענת ברקו: אותו דבר אנחנו רואים בחריגים בקורסי הקצינים, ואותו דבר אנחנו רואים בכל מקום.

ענת ברקו: לכן הוועדות האלה לא יועילו, כי לכל אחד יש הרצון לשמור על הפרופסיה שלו לאליטה.

ענת ברקו: זה לא הכוונה וזה לא הרעיון; הרעיון פה הוא לפתוח את הדלתות של האקדמיה, אז תרדו ממגדל השן, ותעשו את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר צחי מילגרם, סגן נשיא מכללת הדסה.

<צחי מילגרם: אשמח לדבר עכשיו; אני חושב שכדאי לשמוע את התשובה של משרד הביטחון לנושא הזה- - -

יעקב מרגי: נגיע לזה.

<צחי מילגרם: כי הנושא הזה בסופו של דבר, כפי שאנחנו חושבים, הוא נושא יותר אדמיניסטרטיבי תקציבי, וזה שכל פעם תופסים אותנו עם ה-micro managment של המל"ג בכל הנושאים האקדמיים, ומנסים לתפוס אותנו בסעיף כזה או בסעיף כזה, זה רק איך לתקוע לתוכניות, איך להשאיר 600 תוכניות במל"ג שעוד לא מצליחים לאשר אותן, ואיך לתקוע את כל ההשכלה הגבוהה בגלל שאחר כך יגידו: אין כוח אדם, מי יבדוק?

<צחי מילגרם: ניקח איזה מרמנת שיבדוק או משהו כזה.

<צחי מילגרם: עכשיו לתוך העניין, וסליחה שאני חוזר קצת אחורה, אני מבקש, כיוון שאף אחד לא הזכיר את זה עד עכשיו, להודות גם לחברת הכנסת מירב בן ארי, גם לכבוד יושב-ראש הוועדה וגם לגלעד ארדיטי על המלחמה שהצליחה בנושא קיצוץ התקציב.

<צחי מילגרם: אני חושב שהיה דבר חשוב.

<צחי מילגרם: הזכרנו את זה במקומות אחרים, שאם הקיצוץ בתקציב היה חל, אולי הישיבה הזאת היתה מיותרת, כי אז דבר ראשון היו אומרים: אה, באמת אנחנו לא יכולים לקחת את המכינות.

<צחי מילגרם: אחד הדברים החשובים שכדאי להזכיר – נכון שאולי חלק מתלמידי המכינות או מאלה שהתחילו מכינות, לא מגיעים בסוף להשכלה גבוהה, יעל, אבל יש לזה שתי סיבות: חלק מהן, כמו שחברת הכנסת בן ארי הזכירה, כיוון שחלק גדול מהמכינות מגישות לבגרויות, בחלק באים למכינות בשביל לעשות בגרויות.

<צחי מילגרם: ברגע שהם יצאו עם הבגרות, הם לא מנסים להגיע להשכלה גבוהה.

<צחי מילגרם: זו אולי אחת הבעיות, לאור מה שאמרנו עכשיו על הבגרויות.

<צחי מילגרם: חלק אחר נאלצו לפרוש, נאלצו לנשור, יעל, מהמכינות בגלל צורת הניהול של מרמנת וצורת מניעת המלגות של מרמנת, והצורה שבה טופלו התלמידים האלה לאורך השנה שלהם במכינה.

<צחי מילגרם: הרגולציה המטורפת שנכפתה עלינו ושיטת הרישום שנכפתה עלינו במכינות על-ידי צורת הניהול של מרמנת היא לגבי הרבה תלמידים – דווקא תלמידים עם יותר בעיות; הם לא חלשים, אבל שבאים עם יותר בעיות מהבית, בעיות כלכליות ואחרות, הם נאלצו לפרוש, נאלצו לנשור בגלל כל מיני הקפאות ובעיות שהחילו עליהם ולא נתנו לנו את ההזדמנות לעזור להם לטפל בזה.

<צחי מילגרם: אני חושב שזה דבר שכדאי לזכור אותו, אם חושבים להמשיך לעשות – לא משנה מי, אולי מהות"ת, מיקור חוץ לעוד איזה גוף שיבדוק את הדברים האלה.

<צחי מילגרם: אנחנו מוסדות אקדמיים, סומכים עלינו בתקציבים של הרבה מאוד מיליונים, סומכים עלינו בכל הנושאים האקדמיים, ולא סומכים עלינו שאנחנו יכולים לנהל בצורה נכונה את הרמה האקדמית של המכינות?

<צחי מילגרם: הנושא של ההכרה ההדדית קיים היום בין המכללות המתוקצבות.

<צחי מילגרם: קיימת היום בין המכללות המתוקצבות הכרה הדדית בבוגרי המכינות.

<צחי מילגרם: קיימת.

מירב בן ארי: למה היא אומרת שזה לא קיים?

<צחי מילגרם: הדבר הזה לא נבדק בצורה רצינית עד היום.

<צחי מילגרם: אנחנו אומרים את זה בצורה ברורה יותר.

<צחי מילגרם: בין המכללות המתוקצבות קיימת הכרה הדדית.

<צחי מילגרם: הוחלט עליה ב-2007.

<צחי מילגרם: היא אושררה.

מירב בן ארי: האם סטודנט שעשה מכינה בתל-חי, למשל, יכול ללמוד בספיר?

<צחי מילגרם: וסיים את המכינה לפי המתווה שקבענו, ואני סומך על נשיא תל-חי - בהחלט כן.

<צחי מילגרם: התשובה היא כן.

מירב בן ארי: הסיפור הזה מאוד-מאוד קריטי.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שהוא אומר משהו אחד, והיא אומרת משהו אחר.

<צחי מילגרם: אני אומר עובדות.

<צחי מילגרם: במל"ג לא שאלו את השאלה הזאת.

<צחי מילגרם: תעזבו את זה עכשיו.

<צחי מילגרם: זה גם לא הדבר החשוב ביותר.

<צחי מילגרם: אם זה יקרה בעוד חמש שנים או בעוד שלוש שנים לא יקרה שום דבר, אבל שיתחילו עם זה.

<צחי מילגרם: לכן אני אומר, אנחנו חייבים לאפשר לנו בתוך המסגרת שהוגדרה – לנו, אני מדבר על ראשי המכללות.

<צחי מילגרם: אני מייצג פה את ההנהלה המצומצמת של ור"ם.

<צחי מילגרם: אני סגן נשיא של מכללה.

<צחי מילגרם: אנחנו חושבים שאנחנו כמוסדות אקדמיים יכולים לנהל את המכינות כמו שאנחנו מנהלים את- - -

יעקב מרגי: תודה.

<צחי מילגרם: והדבר השני, אין צורך ואסור שיהיה גוף מתווך בנושא הזה.

<צחי מילגרם: הגוף המתווך רק ינציח את ה-micro management, במקום ללכת למה שמל"ג אומר וות"ת אומר, שהם הולכים לפתוח יותר ולסמוך יותר על המוסדות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש אתנו בוגר מכינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ישעיהו סנדקה.

יעקב מרגי: בבקשה, ספר לנו את החוויה שלך, ואילו לא היתה המכינה, מה היה?

<ישעיהו סנדקה: קודם כל, אני רוצה להודות שהזמינו אותי לדיון.

<ישעיהו סנדקה: שמי ישעיהו סנדקה, בוגר המדינה הקדם אקדמית באוניברסיטה העברית.

<ישעיהו סנדקה: סיימתי תואר ראשון בעבודה סוציאלית.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

<ישעיהו סנדקה: אני מרמלה.

יעקב מרגי: סיימת תיכון מלא, רגיל?

<ישעיהו סנדקה: תיכון מלא, בגרות מלאה.

יעקב מרגי: והיית צריך את המכינה.

<ישעיהו סנדקה: בדיעבד, מה שלמדתי – לא.

<ישעיהו סנדקה: התחלתי משפטים.

<ישעיהו סנדקה: סיימתי שנה ראשונה משפטים באוניברסיטה העברית.

<ישעיהו סנדקה: כדי להגיע לפקולטה למשפטים כן הייתי צריך להשתמש במכינה, להיעזר בה.

<ישעיהו סנדקה: זה שעברתי אחרי זה לעבודה סוציאלית, זה משהו אחר.

<ישעיהו סנדקה: כדי להגיע למשפטים באוניברסיטה העברית, שידוע שזה מקום מאוד נחשב ומאוד יוקרתי ומאוד קשה להתקבל – כן הייתי צריך את המכינה, והגעתי במטרה להגיע לשם.

<ישעיהו סנדקה: כל השנה למדתי והשקעתי, ונתתי את כל-כולי.

<ישעיהו סנדקה: בסוף זה השתלם, והגעתי לאן שרציתי.

<ישעיהו סנדקה: אני יכול גם להעיד, שהיו אתי אנשים אחרים מרקעים אחרים, פריפריה, לא פריפריה, מצב כלכלי קשה, קל, יותר טוב, יותר קשה.

<ישעיהו סנדקה: אני בא לומר בעצם שיש מגוון אנשים שמשתמשים וצריכים את המכינה.

<ישעיהו סנדקה: יש רבים שמגיעים מבתים עם מצב כלכלי מאוד טוב, הורים עם מקצועות חופשיים, ויש כאלה שמגיעים מהמצב ההפוך, חיילים בודדים, עולים חדשים, אנשים שעזבו את הבית, והמכינה, ההנגשה שהיא עושה, היא משרתת את כל הציבור; לא רק אנשים שמגיעים- - -

יעקב מרגי: אמרנו את זה בהתחלה.

<ישעיהו סנדקה: אני רוצה לחזק את זה.

<ישעיהו סנדקה: דבר שני, אני רוצה להתייחס לנקודה שעלתה פה לגבי הנשירה, ואפשר לגבות גם בנתונים שחבריי הנכבדים יוכלו לתת.

<ישעיהו סנדקה: גם סטודנטים שמגיעים לאוניברסיטאות ולמכללות בלי המכינה, יש כאלה שנושרים.

<ישעיהו סנדקה: יש כאלה שמחליטים שזה לא בשבילם, שרוצים עשות הסבה, שרוצים לעשות הפסקה, שרוצים לקחת חופש.

<ישעיהו סנדקה: זה קורה.

<ישעיהו סנדקה: אין קשר לזה שסטודנט מגיעה מהמכינה, לזה שהוא נשר מהלימודים.

<ישעיהו סנדקה: הקשר הוא מקרי בהחלט, אם בכלל קיים.

<ישעיהו סנדקה: מה שהמכינה היתה עבורי – קודם כל, כשמה כן היא - מכינה.

<ישעיהו סנדקה: היא מכינה אותי לעולם האקדמי – עולם שהוא זר לי, אם זה בדברים הכי קטנים – איך להסתדר בספרייה, איך למצוא קפיטריה, וגם בדברים הרבה יותר רלוונטיים, כמו מיומנויות למידה, כלים ללמידה, כתיבה אקדמית - דברים שאולי בלי המכינה היה לי יותר קשה להסתדר אתם אחרי זה בלימודים במהלך התואר.

<ישעיהו סנדקה: דבר שני שחשוב לומר פה – סטודנטים שמגיעים למכינה, צריך להתייחס אליהם בכובד ראש, כי אלה אנשים שמגיעים בכובד מראש, ולוקחים לעצמם שנה נוספת כדי ללמוד, לעשות מכינה מעבר לשלוש שנים או ארבע שנים של מה שהם לומדים.

<ישעיהו סנדקה: זה דבר שיש להתייחס אליו במלוא הרצינות, ולתת להם את הגיבוי ואת התמיכה שמגיעה להם.

<ישעיהו סנדקה: סטודנטים שלמדו אתי - אני כבר סיימתי - יש כאלה שהם עדיין לא סיימו; יש כאלה שהם בתואר שני, יש כאלה שלומדים רפואה, יש כאלה שלומדים הנדסה, הם עדיין לא סיימו, והם חמש, שש שנים סטודנטים.

<ישעיהו סנדקה: דבר אחרון שאני רוצה לומר, זה שהמכינה, מעבר לזה שהיא נותנת את התוכן האקדמי, ומביאה אותי להיות בעל תואר, וזה בהחלט דבר שפותח דלתות, זה נותן גם כישורים ומיומנויות אחרות – גם ביטחון עצמי, גם חוזק מנטלי, גם חוסן נפשי, גם אני מכיר אנשים ממקומות אחרים, ממקצועות אחרים, חברים לחיים.

<ישעיהו סנדקה: אני יכול להעיד שאני נמצא פה בזכות ליאת, הגברת שיושבת לידי, שהיא מנהלת המכינה בזמנו, כשאני למדתי שם.

<ישעיהו סנדקה: אני מכיר אותה מלפני שש שנים, מ-2009, ואנחנו עדיין בקשר ועדיין מדברים אחד עם השני.

<ישעיהו סנדקה: אין ספק שזה עוזר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הוועדה ב-2014 קראה כמה קריאות.

יעקב מרגי: אחת מהן: משרד החינוך יעלה את השתתפותו במערך המכינות בכ-4 מיליון ₪; הות"ת יקצה סכום זהה לסכום המצטבר שהקרן לחיילים משוחררים, משרד החינוך, דהיינו כ-13 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים תעלה את ההשתתפות במערך המכינות בכ-9 מיליון ש"ח.

יעקב מרגי: לשלושת הגופים האלה שהזכרתי, מל"ג ות"ת, הקרן להכוונת חיילים משוחררים, משרד החינוך.

יעקב מרגי: נתחיל ממשרד החינוך, בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה תתייחסי לקריאת הוועדה מ-2014.

<תמר פיזנטי: אני תמר פיזנטי.

<תמר פיזנטי: קודם כל, ביקשנו את הבקשה הזאת במשרד, ואנחנו מחכים לאישור תקציב המדינה וחלוקת הכסף.

יעקב מרגי: מ-2014 4 מיליון ₪ - אני מוכן ליומיים, והגזמתי, למצוא לכם 4 מיליון ₪, בלי לבקש מהאוצר.

<תמר פיזנטי: אנחנו נערכים לכך.

יעקב מרגי: זה לא יתקע את העברת הרפורמה, נכון?

<תמר פיזנטי: לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה מה שרציתי לשמוע.

יעקב מרגי: הקרן להכוונת חיילים משוחררים, בבקשה.

<חמדה מרק: שמי חמדה מרק.

<חמדה מרק: אני מנהלת הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים במשרד הביטחון שלוש שנים וחצי.

<חמדה מרק: מאז שהגעתי נחשפתי קודם כל לפעילות של המכינות.

<חמדה מרק: קודם כל, תודה על ההתכנסות.

<חמדה מרק: באמת חשוב, והגיע הזמן שנדבר על זה בלשון עבר.

<חמדה מרק: אני חייבת לומר: זה מפעל ציוני חשוב מהמעלה הראשונה.

יעקב מרגי: בגלל זה רוצים לחסל אותו.

<חמדה מרק: חלילה וחס.

<חמדה מרק: לא ניתן את זה.

<חמדה מרק: אף אחד לא רוצה לחסל את זה.

יעקב מרגי: בואי נראה איך לא מחסלים.

<חמדה מרק: דיברתם על תקציבים, אז אני יכולה לדבר על התקציבים שלי.

<חמדה מרק: סך הכול בתקציב המדינה שמו בקרן 65 מיליון שקל עבור המכינות הקדם אקדמיות.

<חמדה מרק: המכינות הקדם אקדמיות, חשוב שתדעו, שכשמדובר בחוק מכינה קדם אקדמית, היא כוללת השלמה תיכונית, כלומר הוא לא חייב שתהיה לו בגרות מלאה, מה שאנחנו קוראים תעודת גמר תיכונית, ושתאפשר ותזכה אותו אחרי 12 שנות לימוד להיות עובד בשירות בתי הסוהר, להתקבל למשטרת ישראל, ללכת ללמוד הנדסאים, טכנאים, כלומר יש הרבה שזו מקפצה, אז לאו דווקא המילה בגרות היא המילה.

<חמדה מרק: תעודת גמר תיכונית היא גם, כלומר זה ברצף.

<חמדה מרק: כתוב בחוק בצורה מפורשת – הם נתנו את הרצף הזה: זה תעודת גמר תיכונית, עד להשלמת בגרות, ומכינה קדם אקדמית, כלומר יש שלושה רצפים, ואי-אפשר להתעלם מזה.

יעקב מרגי: המל"ג היה מוכן לקבל את זה למרות ההגדרה הזו?

<חמדה מרק: לא, הוא לא היה מוכן לקבל את התג"ת, את תעודת הגמר התיכונית, שאצלנו זה דבר חשוב – יש לנו פרויקט בשיתוף פעולה עם צה"ל לקדם את זה, ואתה רואה ברכה בעיניים יום-יום, שעה-שעה.

יעקב מרגי: את מעודכנת לגבי תעודת גמר בגרות בצה"ל?

<חמדה מרק: אני מעודכנת, מכיוון שישבתי עם אותה תת-אלוף מירב קירשנר- - -

יעקב מרגי: הכנסת והוועדה קיימו דיון בנושא.

<חמדה מרק: כן.

<חמדה מרק: זימנו אותנו, אבל ביטלו את זה, כי הצבא אמר שיש לו פתרונות, וישבו אתי.

<חמדה מרק: יהיה פתרון לזה.

<חמדה מרק: אנחנו נפתור את הבעיה.

<חמדה מרק: זה לא יעצור בעדנו.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: תחזרי למכינות.

<חמדה מרק: ייאמר לזכותו של גדי פרנק, שאמר שכל הנושא של התג"ת, אני אשאר מול משרד החינוך, רק אצטרך שתהיה הגדרה, שיהיו שני רגולטורים.

יעקב מרגי: זה לא מה שמעכב את ההעברה?

<חמדה מרק: לא.

<חמדה מרק: חלילה.

<חמדה מרק: מבחינתנו, אתמול אפשר לעבור, ואמרתי את זה לגדי ואמרתי את זה לכל מי שרק רוצה לשמוע ולהקשיב לי, ואמרתי את זה ליו"רית שלי דבורה - אגב, היו"רית שלי דבורה, תת-אלוף דבורה חסיד, היא בחו"ל.

<חמדה מרק: היא היתה שמחה לבוא לוועדה, ונותנת את ברכת הדרך.

יעקב מרגי: אנחנו מתכבדים בנוכחותך.

<חמדה מרק: אני מציינת את זה.

<חמדה מרק: אני עובדת משרד הביטחון הרבה שנים.

<חמדה מרק: הייתי יועצת כלכלית למערכת הביטחון.

<חמדה מרק: שיטת העבודה במשרד הביטחון ידועה.

יעקב מרגי: למה לא מתקדמים להעברה?

<חמדה מרק: אצלנו מתקדמים.

<חמדה מרק: אצלנו קודם עושים.

יעקב מרגי: התוספת התקציבית לא תהווה בעיה?

<חמדה מרק: לא.

<חמדה מרק: אמרתי את זה חד-משמעית.

<חמדה מרק: אומר רק בסוגריים, שביקשו ממני עוד 5 מיליון שקלים.

<חמדה מרק: אין לי הכסף הזה היום.

יעקב מרגי: זה לא מה שיתקע?

<חמדה מרק: זה לא מה שיתקע.

<חמדה מרק: בואו נתקדם.

<חמדה מרק: יש כמה דברים שכן הייתי רוצה לומר בפניכם, שתדעו.

<חמדה מרק: מבחינתי, אתמול, ואמרתי את זה, ואני מתכוונת, וכולם מכירים אותי – כשאני אומרת: אתמול, אני מתכוונת לזה.

<חמדה מרק: אני אומרת: אפשר להתקדם, ותוך כדי.

<חמדה מרק: שום דבר לא קרה.

<חמדה מרק: אמרתי שזה מפעל ציוני חשוב, המכינות.

<חמדה מרק: יושבים כאן – ולא בגלל שהם יושבים כאן ואני מנסה לעשות עליהם רושם – יושבים כאן אנשים מדהימים, שבכל מקום, ואני מסתובבת בארץ מדן ועד אילת כמעט, בכל מכינה ביקרתי, ואני יושבת ומדברת עם הסטודנטים, עם התלמידים.

<חמדה מרק: זה דברים נפלאים.

<חמדה מרק: הם באים ממקומות שלא הקמנו אותם, והם עושים מקפצה, וזה רק בזכות המכינות.

<חמדה מרק: אז לומר כל הזמן להעלות את הרמה – אני, במידה מסוימת זה מקומם אותי.

<חמדה מרק: גמרתי את האוניברסיטה, תואר ראשון ותואר שני, אבל המכינות עושות נפלא, ומכינות אותם הכנה מלאה, ותמיכה, מאתנו הם מקבלים תקציבים, תוספות, וגם מהות"ת במקומות שזה באוניברסיטאות כדי לתגבר ולתגבר.

<חמדה מרק: אנחנו נותנים גם דמי קיום, וחשוב מאוד לדעת, והיום לומדים חיילים משוחררים 9,000, מהם כ-2,000 במכינות של האוניברסיטאות, והשאר - במכינות.

<חמדה מרק: כיום התקציב למכינות בלימודים, את שכר הלימוד משלם הות"ת.

<חמדה מרק: אנחנו נותנים מה שנתנו לנו בקרן, ומשלמים את זה במכללות.

<חמדה מרק: דמי קיום משלמים לכולם.

<חמדה מרק: דמי קיום, כשאני שואלת אם נוריד משהו מדמי קיום, אומרים לי: תיזהר נפשך מלעשות את זה, ואני לא אתן ידי שקל אחד להוריד להם; רק להעלות להם.

יעקב מרגי: אתם דורשים החזרים מהנושרים?

<חמדה מרק: לא.

<חמדה מרק: תראה עד היכן אנחנו הולכים - אני רוצה לספר על הנשירה.

<חמדה מרק: הנשירה הזאת מאוד הטרידה אותי, כי דיברו על 50%.

<חמדה מרק: אז קודם כל מה ביקשתי מאותה גברת – שוב, עכשיו בחו"ל, זו חופשת הקיץ, עונת המלפפונים, ואנשים נוסעים לחו"ל, הגברת נועה חלד, מנהלת היחידה של כל המכינות, עושה נפלאות בעבודה, ועל כל אחד נלחמת בוועדות שכולם יהיו זכאים, כלומר שיקבלו גם וגם.

<חמדה מרק: אני אמרתי: תני לי את תשע"ג, תשע"ד - מי התחיל את המכינה ומי נשר, עם כל המסלולים – 30 מסלולים – 30 מסלולים.

<חמדה מרק: יש ספר עב כרס.

<חמדה מרק: אנחנו יודעים את כל הנתונים.

<חמדה מרק: רק לסבר את העיניים של הוועדה: 48% נשירה היה באחת המכללות הכי גבוה.

<חמדה מרק: אמרתי: איך זה יכול להיות?

יעקב מרגי: מקרב המופנים של הקרן?

<חמדה מרק: מקרב קבוצת האוכלוסייה שאני דנה.

<חמדה מרק: אמרתי: הכיצד?

<חמדה מרק: בלי להזכיר את השם שלה – זו מכללה טובה מאוד.

<חמדה מרק: אז הסתבר לי שיש ניסוח למעמד של נשר.

<חמדה מרק: הוא נכנס, אז לא יודעים בדיוק כמה זמן זה ייקח לו - אם ייקח לו סמסטר אחד, שניים, שלושה.

<חמדה מרק: הרי הוא יכול ללמוד עד שנתיים, ואז ישלים את כל מה שחסר לו.

<חמדה מרק: יש כאלה שנשרו בכיתה ו', יש כאלה שנשרו בכיתה ח'.

<חמדה מרק: לפעמים התמיכה וכל השאר מקדמות אותם לרמה שהם מצליחים לסגור את הפער, ומסיימים את המכינה לא בארבעה סמסטרים אלא בשני סמסטרים, והוא מוגדר כנושר.

<חמדה מרק: ההגדרה בעייתית.

<חמדה מרק: כשהבאתי את זה בפני מגי, היא הסבירה לי את העניין, ולקחנו את כל הנושרים, העברנו את כל הנתונים למכינות.

יעקב מרגי: אני רוצה להתמקד, למה זה לא מתבצע?

יעקב מרגי: לשם אני חותר.

<חמדה מרק: קודם כל, אני לא מובילה.

<חמדה מרק: אם הייתי מובילה, ממחר בבוקר זה היה עובד.

יעקב מרגי: את מובילה את הצלע של משרד הביטחון.

<חמדה מרק: אני משלמת.

<חמדה מרק: אני לקוח.

יעקב מרגי: אני שואל אותך בשם משרד הביטחון, הקרן להכוונת חיילים משוחררים.

<חמדה מרק: מחר בבוקר.

<חמדה מרק: אין בעיה.

יעקב מרגי: מל"ג.

<יעל סימן טוב: אני רוצה לומר למה זה נתקע במהלך השנה האחרונה, אבל אנחנו במקום אופטימי יותר עכשיו.

<יעל סימן טוב: בשנה האחרונה היו לנו פגישות רבות, להתניע את התהליך עם משרד החינוך ועם הקרן לחיילים משוחררים.

<יעל סימן טוב: הפגישות הגיעו למבוי סתום משתי סיבות: אחת, קושי של הקרן לחיילים משוחררים להעמיד את מלוא התקציב.

יעקב מרגי: מה זה מלוא התקציב?

<חמדה מרק: פתאום גילינו ש-5 מיליון שקלים חסרים.

<חמדה מרק: אני שמחה שעכשיו הבעיה נפתרה, והקרן כיום יכולה להעמיד.

יעקב מרגי: לפני חודשיים.

<חמדה מרק: נכון, לפני חודשיים.

<חמדה מרק: הקושי השני היה קושי של הקרן לחיילים משוחררים, לקחת על עצמה את האחריות המלאה על כלל החיילים המשוחררים במכינות.

<חמדה מרק: אין קושי.

<חמדה מרק: לפני שנה אמרתי שאני מוכנה.

<יעל סימן טוב: בפגישה לפני חודשיים בין גדי- - -

יעקב מרגי: יש סימפטום הפקעת – זה גליל הצמר שהיו סורגים לנו פעם.

יעקב מרגי: אנחנו בתהליך פירוק הפקעת.

<יעל סימן טוב: שתי הנקודות האלה מנעו מאתנו לצאת לדרך השנה, כי הם עצרו את התהליך בעצם.

<יעל סימן טוב: לשמחתי, הנקודות האלה מצאו פתרונן בפגישה שהיתה בין הגברת חמדה מרק לבין גדי פרנק מנכ"ל המל"ג לפני כחודשיים.

<יעל סימן טוב: אנחנו היום מנסחים מסמך הסמכות בין הקרן לבין ות"ת לבין משרד החינוך.

<יעל סימן טוב: מסמך ההסכמות יגיע לאישור הנהלת הקרן בספטמבר.

<יעל סימן טוב: אנחנו מחכים לאישור משרד החינוך למסמך, ואז יגיע לאישור מליאת ות"ת.

יעקב מרגי: מסמך ההבנות ייחתם ב-2 בספטמבר?

קריאה: ב-2 בספטמבר נקבל את אישור הנהלת הקרן.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אמרתם שאין לכם בעיה מרגע שיש- - -

<יעל סימן טוב: מרגע שנקבל את האישור של הקרן ושל משרד החינוך, אנחנו מביאים את זה לאישור ות"ת ומל"ג.

יעקב מרגי: אני רוצה לוח זמנים.

יעקב מרגי: אני עדיין אופטימי לגבי תשע"ו.

יעקב מרגי: אני רוצה תאריך.

<יעל סימן טוב: אין לי תאריך.

<יעל סימן טוב: אני מקווה שזה יהיה בתוך מספר שבועות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לאלץ אותך לומר תאריך יעד- - -

מירב בן ארי: חודש.

יעקב מרגי: סליחה, אני לא רוצה חודש.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שתתחייבי לוועדה תאריך, שמחר או מחרתיים, המל"ג או הות"ת, לא יתחשק להם להתכנס.

יעקב מרגי: מצדי, אני אתן לך כמה דקות, בינתיים הדיון יתמשך, תבדקי את זה עם הגורמים, ותני לנו לוח זמנים.

יעקב מרגי: אני רוצה לצאת היום עם לוח זמנים.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לשמוע את הדוברים.

יעקב מרגי: קחי את הזמן שלך, להציג לי התחייבות ללוח זמנים, לאחר מסמך ההבנות, מתי הות"ת, מל"ג מתכנסת.

יעקב מרגי: אולי בכינוס הראשון החגיגי של יושבת-ראש הות"ת, אולי תשימו את זה בסעיף נוסף על סדר-היום.

יעקב מרגי: תני לי תשובות, בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים גבוהה-גבוהה ורבות על שילוב אוכלוסיות ופריפריות וחרדים וערבים.

יעקב מרגי: יד אחד מקרבת, ויד שמאל דוחה.

יעקב מרגי: יושב אתנו מר מוטי פלדשטיין, מקרן קמ"ח.

יעקב מרגי: תסביר לנו מה זה, בבקשה.

<מוטי פלדשטיין: בוקר טוב.

<מוטי פלדשטיין: קרן קמ"ח זה ראשי תיבות של קידום מקצועי חרדי.

<מוטי פלדשטיין: זו קרן שנותנת מלגות לאברכים שעוברים מלימוד תורני ללימוד מקצועי, ומשתלבים אחרי זה בעבודה.

<מוטי פלדשטיין: זה קיים מ-2009.

<מוטי פלדשטיין: עברו בקרן למעלה מ-22,000 אנשים.

יעקב מרגי: ממוצע מלגות בשנה?

<מוטי פלדשטיין: כל שנה התקציב הוא בסביבות 10 מיליון דולר.

<מוטי פלדשטיין: 30% זה של הממשלה, ו-70% - של פילנתרופיים.

<מוטי פלדשטיין: מי שעומד מאחורי הקרן זה ליאון נוי מאנגליה ואלי אורן מברזיל ומשפחת וולפסון מאמריקה, והפדרציות.

יעקב מרגי: - - מפעלים חשובים רבים.

<מוטי פלדשטיין: כן.

<מוטי פלדשטיין: הקרן מחולקת לחלק אקדמיה וחלק מקצועי וחלק הנדסאי.

<מוטי פלדשטיין: בדרך כלל 45% זה אקדמי, 52% זה מקצועי, ו-3% - הנדסאים והנדסאיות.

<מוטי פלדשטיין: רוב הקרן בנויה לגברים; פחות לנשים, כי הבעיה אצל החרדים היא יותר בקטע של לימודים אקדמאיים- - -

יעקב מרגי: לא כי אתם לא רוצים; כי כך הכווינו אתכם.

<מוטי פלדשטיין: כן.

<מוטי פלדשטיין: לגבי כל נושא המכינות, אני רק יכול לדבר אתכם על העובדות.

<מוטי פלדשטיין: העובדות הן שהיום כל מכללה – יושב פה למשל הד"ר מילגרם, שיש להם קמפוס חרדי, קמפוס שטראוס.

<מוטי פלדשטיין: אם היה אפשר היום, שהיתה מכינה אחת אחידה לכולם, לדעתי אפשר היה להכניס עוד 40% מתוך הציבור שאנחנו קולטים אותו פנימה לתוך המכינות האלה.

<מוטי פלדשטיין: תנאי הקבלה שצריכים דווקא בגרות ופסיכומטרי, מקשים מאוד-מאוד.

יעקב מרגי: למכינה?

<מוטי פלדשטיין: גם לכתחילה לקבל תלמידים שבגרו מכינה במקום מסוים, לא מקלים אותם באוניברסיטה אחרת.

<מוטי פלדשטיין: זו הבעיה.

<מוטי פלדשטיין: אם היתה מכינה אחידה- למשל, מישהו שעשה מכינה באוניברסיטת תל-אביב, והוא אברך ירושלמי, לא יכול להתקבל היום- - -

יעקב מרגי: ברור לי.

יעקב מרגי: יש תנאי קבלה למכינות?

<מוטי פלדשטיין: לא.

<מוטי פלדשטיין: יש, אבל אני מדבר על חרדים – לא באופן כללי.

<מוטי פלדשטיין: דיברתי על חרדים.

קריאה: גברים לחוד, נשים לחוד?

<מוטי פלדשטיין: מה זה רלוונטי?

<מוטי פלדשטיין: זה לא רלוונטי לדיון.

<מוטי פלדשטיין: בגדול, פחות או יותר, אם היתה מכינה שבאותה מכינה, אם יש אברך מחיפה, למשל, שעשה מכינה בטכניון, ועבר לגור בירושלים, ורוצה ללמוד באוניברסיטה העברית, הוא צריך לעבור שוב מכינה באוניברסיטה העברית.

יעקב מרגי: אתה רוצה לבטל את מושג העליונים במדינת ישראל?

יעקב מרגי: קודמיך ניסו – לא הצליחו.

יעקב מרגי: זו הציניות שלי...

<מוטי פלדשטיין: גם יש סטודנטים חרדים שהם בגיל מבוגר, שמרמנת לא משלם עליהם.

<מוטי פלדשטיין: היום לא כל סטודנט חרדי מקבל מימון על המכינה.

יעקב מרגי: מה המגבלה של הגיל?

<מוטי פלדשטיין: 36.

מירב בן ארי: ולא חרדים?

קריאה: 26.

קריאה: מאז אין מימון.

<מוטי פלדשטיין: זאת בעיה אחת.

<מוטי פלדשטיין: גם, נדמה לי שבגיל מוקדם מדי יש בעיה.

יעקב מרגי: מלגות שלכם – תלויות במה?

<מוטי פלדשטיין: אנחנו כעיקרון לא רוצים לתת מלגות למכינה, כי מבחינתנו, אם יש מימון של המדינה לעניין הזה, אנחנו רוצים לתת למה שאין מימון; לא למה שיש מימון.

יעקב מרגי: אז אתם נותנים למכינות או לא נותנים?

<מוטי פלדשטיין: מי שמעל גיל 36, ולא מקבל – אנחנו צריכים לתת.

<מוטי פלדשטיין: אין ברירה בעניין הזה.

יעקב מרגי: אבל מלגות שלכם יוצאות למי שכבר נכנס למסלול.

<מוטי פלדשטיין: נכון.

<מוטי פלדשטיין: בכל התחומים.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: זה היגיון בריא.

יעקב מרגי: למה לתת, איפה שהמדינה יכולה לתת?

יעקב מרגי: אפשר לתת במקומות אחרים, לסייע.

<מוטי פלדשטיין: נכון, אבל העניין של מכינה אחידה מבחינתנו זה מאוד קריטי, כי בדרך יש המון חבר'ה שנושרים בגלל העניין הזה, כי אם אדם גר בדירה שכורה, והדירה הקבועה שלו היא במקום אחר, והוא רוצה לגור במקום השני, הוא יודע שחבל לו על הזמן.

<מוטי פלדשטיין: מדובר בדרך כלל בחבר'ה נשואים עם ילדים, שיש להם גם שאלת פרנסה.

<מוטי פלדשטיין: זה גם קטע חשוב, שאנחנו מביאים אותו בחשבון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זוהר אביטן, יו"ר ועד מנהלי המכינות, מנהל מכינת ספיר, בבקשה.

יעקב מרגי: תשתדל לא לחזור, כי אנחנו מתקרבים לסיכום.

<זוהר אביטן: לא אחזור.

<זוהר אביטן: רק אומר תודה לכל הגורמים שמלווים את ועד מנהלי המכינות כבר כמעט עשור בסיפור הזה של הרפורמה המאוד ברוכה, שכדבריך, כבוד היושב-ראש, ניתן היה לבצע אותה על-פי החלטת הממשלה ב-15 באוגוסט 2011 – שם קבעה הממשלה: הגופים צריכים לאגם את המשאבים עד 15 באוגוסט 2011.

<זוהר אביטן: אנחנו ערוכים לביצוע הרפורמה המבורכת הזו מתשע"ב.

<זוהר אביטן: אני אגיד משהו על עצמי.

<זוהר אביטן: אני תושב שדרות מגיל שנה, מנהל המכינות בספיר מ-1982.

<זוהר אביטן: כל ישותנו כמנהלי מכינות – יורם מלווה אותי מאז ראשית דרכי – כל ישותנו כמנהלי מכינות זה הנגשה להשכלה הגבוהה ולהשכלה העל-תיכונית האחרת.

<זוהר אביטן: זה לא רק אקדמיה.

<זוהר אביטן: שלוש ועדות ישבו.

<זוהר אביטן: כולם בירכו על הישגיהן של שלוש הוועדות הללו.

<זוהר אביטן: גם הוועדה האקדמית בראשות הפרופ' משה מאור, השאירה בתוך הרפורמה את מסלולי הבגרות ומסלולי ההשלמה להשכלה תיכונית.

<זוהר אביטן: אנחנו כמנהלי מכינות, ואני אומר לכם, על סף ייאוש שנובע מזה שיותר ויותר קשה לנו לתפקד.

<זוהר אביטן: אנחנו לא יכלים לתכנן.

<זוהר אביטן: אנחנו לא יודעים מה יקרה בסמסטר הקרוב.

<זוהר אביטן: אנחנו לא יכולים לתת תשובות ברורות לסטודנטים שלנו.

<זוהר אביטן: המכינות תקועות על 12,000 תלמידים בממוצע בעשור האחרון.

<זוהר אביטן: פוטנציאל הקליטה של המכינות בישראל הוא מעל 30,000 סטודנטים בשנה.

יעקב מרגי: חולקים עליך במל"ג.

יעקב מרגי: הם אומרים שכבר הגיעו לרוויה- - -

<זוהר אביטן: אני אפנה אותם- - -

יעקב מרגי: שנייה.

יעקב מרגי: וגדולים ממני ובכירים במל"ג אמרו לי: מה אתה מדבר?

יעקב מרגי: הגיעו לרוויה.

יעקב מרגי: היום המכללות נלחמות זו בזו על הפלח של הסטודנטים – אל תקפוץ.

יעקב מרגי: אבל אמרתי כהערת בעיניים מה ששמעתי מפי הגבורה בתוך המל"ג.

<זוהר אביטן: ברשותך, אנחנו נמצאים במוקדי המצוקה של צעירים בישראל, על סף הבטחת עתידם במדינת ישראל, ואנחנו רואים הליך בירוקרטי ששוחק גם את המוסדות שלנו.

<זוהר אביטן: לראיה – אוניברסיטת תל-אביב הרימה ידיים, וסגרה לפני שנה את המכינה.

<זוהר אביטן: הייתי פה בוועדת החינוך כדי לנסות למנוע מהם לסגור את המכינה בתל-אביב.

<זוהר אביטן: אנחנו מטפלים בבדואים, בחרדים, באנשים שבאים מהתחתית של התחתית.

<זוהר אביטן: אנחנו אוספים את התלמידים שלנו מהרחוב.

<זוהר אביטן: תהליך בירוקרטי?

<זוהר אביטן: צדק היושב-ראש – אם עם ישראל היה צריך להתגבש לפני צאתו ממצרים, הוא לא היה מגיע עד היום.

<זוהר אביטן: לכן אנחנו כבר חמש שנים זועקים.

<זוהר אביטן: תראו, אתם הורסים את המכינות.

<זוהר אביטן: יושבת עלינו חברה עסקית מסחרית, שמתעללת בנו, במוסדות שלנו.

<זוהר אביטן: אנחנו, מנהלי המכינות והצוותים שלנו, מבצעים עבודה שמשרד הביטחון היה אמור לעשות.

<זוהר אביטן: התנדבנו לעשות את זה כדי לקדם את הפרויקט.

<זוהר אביטן: אנחנו מעמידים אנשים שיעשו את העבודה הזו כדי לקדם את הפרויקט.

<זוהר אביטן: על הוויכוח עמרם מצנע היום לפני שנה בדיוק שאל פה בוועדה: 5 מיליון זו הבעיה?

<זוהר אביטן: כבוד היושב-ראש שאל את אותה שאלה היום.

<זוהר אביטן: יש לפניו סיכום של שלושת המוסדות האלה.

<זוהר אביטן: הודיעו לנו בכתב מות"ת וממל"ג, שבתשע"ה תהיה שנת המעבר.

<זוהר אביטן: שנת תשע"ה מסתיימת.

<זוהר אביטן: תשע"ו אולי תהיה שנת המעבר.

<זוהר אביטן: כבוד היושב-ראש, בצורה ברורה: אנחנו נמשיך לעבוד למען התלמידים שלנו, דקה לפני שהם מתייאשים, דקה לפני שהם מחפשים את עתידם בברלין, קנדה או במקומות אחרים בעולם.

<זוהר אביטן: נמשיך לאסוף אותם מהרחוב.

<זוהר אביטן: נמשיך לטפל באהבה בבדואים החיים בנגב.

<זוהר אביטן: רק לפני חודשיים קלטתי מהיום למחר קבוצה של חיילים משוחררים בדואים, שאנחנו עושים אתם נפלאות.

<זוהר אביטן: אנחנו נמשיך לעבוד, אבל דעו לכם, שהאמון שהדברים יזורזו – ואגיד את זה בצורה הכי בוטה - נדמה לי שיש כאן מישהו, שאין בכוונתו לבצע את המעבר.

<זוהר אביטן: לו הם היו מצייתים רק, מצייתים להחלטת ממשלה- - -

יעקב מרגי: יש לך חושים בריאים.

<זוהר אביטן: לו הם היו מצייתים להחלטת ממשלה, הם היו צריכים להגיע לסיכום הכספי עד 15 באוגוסט 2011.

<זוהר אביטן: 2011.

יעקב מרגי: תודה.

<זוהר אביטן: רק חצי משפט.

<זוהר אביטן: זה שאני נסער – אני מלווה את הסיפור הזה מראשיתו, מ-2007.

<זוהר אביטן: בקרוב אנחנו נחגוג עשור לרעיון של הכנסת רפורמה שתנגיש השכלה גבוהה בישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בקורות החיים שלי, גם הייתי קדנציה שר בממשלה.

יעקב מרגי: ראש הממשלה מדבר גבוהה על שהבירוקרטיה אוכלת אותנו מבפנים.

יעקב מרגי: אני הייתי מצפה, אם הייתי מזכיר ממשלה, ראש ממשלה, כשמשרד מגיע אליי לביצוע הצעת מחליטים או תקצוב או רפורמה, אני אומר לו, למזכיר: שלוף לי כל החלטות ממשלה שנוגעות למשרד, תביאו לי טופס שזה יושם.

יעקב מרגי: אם המל"ג, משרד החינוך, משרד הביטחון מגיעים לישיבת ממשלה, שהם יודעים שהחלטת ממשלה לא יושמה, הם יחשבו עשר פעמים אם להיכנס בכלל לאותה ישיבת ממשלה.

יעקב מרגי: אני חושב שזו הנחיה שצריכה לצאת ממזכירות הממשלה.

יעקב מרגי: לא ייתכן שהחלטת ממשלה מלפני כשבע שנים מתגלגלת על כלום.

יעקב מרגי: על כלום.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם - זה יהיה הדיון האחרון.

יעקב מרגי: מה שאני דורש מראש הממשלה, איישם על עצמי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, שלושת הגופים - שום דבר שקשור אליכם בוועדה לא יקודם, אם ההחלטה הזאת לא תתקיים.

יעקב מרגי: יש לך תשובה על לוח זמנים, מל"ג?

<יעל סימן טוב: גדי פרנק כתב לי: אוקטובר – דיון בות"ת, נובמבר - דיון במל"ג.

יעקב מרגי: לא, אני לא מוכן.

יעקב מרגי: תחזרי אליו, שאני מבקש בכל לשון, שזה יהיה באותו חודש.

יעקב מרגי: אני מוכן עד אוקטובר.

יעקב מרגי: אין שום סיבה.

יעקב מרגי: תנסי להגיע אתו.

יעקב מרגי: מנהלת המכינה, דפנה מדר, מנהלת מכללת בן-גוריון, בבקשה.

יעקב מרגי: אבל לא לחזור.

יעקב מרגי: ספרי לנו קצת מה שהמכינות עושות לבן-גוריון ולנגב.

<דפנה מדר: המכינה, תפקידה להכין תלמידים לאוניברסיטה.

<דפנה מדר: אנחנו משפרים את יכולת הלימודים של התלמידים, משפרים את יכולת הכניסה שלהם לאוניברסיטה.

<דפנה מדר: לגבי הנושא של ההכרה ההדדית של האוניברסיטאות, אנחנו עובדים על זה די הסבה זמן, מנהלי המכינות, כל מכינה עם הנהלת המוסד שלה.

<דפנה מדר: המוסדות מעורבים בנושא.

יעקב מרגי: כשאת אומרת מוסדות - דווקא אוניברסיטאות או גם מכללות מתוקצבות?

<דפנה מדר: אני מדברת רק על האוניברסיטאות.

יעקב מרגי: כמה כאלה יש בארץ?

<דפנה מדר: חמש.

יעקב מרגי: כמה מתוקצבות?

קריאה: 20.

יעקב מרגי: כמה לא מתוקצבות?

קריאה: 16.

יעקב מרגי: נאמר והגעתם להבנות בחמש האוניברסיטאות.

<דפנה מדר: זו המטרה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה אפילו לא מדגדג את המצע הרחב שאנחנו מדברים עליו, בכלל בהשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: אני שואף, שתתחילו לדבר גם עם המכללות.

<דפנה מדר: קודם צריך לדבר בתוך המשפחה.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: תעבירי את המסר הלאה.

יעקב מרגי: בבקשה, נחזור למכינות.

<דפנה מדר: בסך הכול עשינו עבודה.

<דפנה מדר: אנחנו התאמנו מסלולים, מוסד אחד עם השני, במטרה להכיר אחד בשני, ולהכין תלמידים לכל מוסד אקדמי.

<דפנה מדר: זו המטרה שלנו.

יעקב מרגי: והנושא שזה יעבור למשרד החינוך, לא יעבור למשרד החינוך?

<דפנה מדר: כולנו בעד שזה יעבור למל"ג.

יעקב מרגי: זה עושה לכם משהו, שזה לא? זה מקשה?

<דפנה מדר: אנחנו רוצים לדעת איפה אנחנו נמצאים.

<דפנה מדר: אנחנו מוסד אקדמי.

<דפנה מדר: המוסד האקדמי יודע לנהל מחלקה אקדמית, הוא יודע לנהל מכינה.

<דפנה מדר: המל"ג-ות"ת יודע לפקח על מחלקה אקדמית; הוא אמור לדעת גם לפקח על מכינה.

<דפנה מדר: אנחנו לא רואים איזו בעיה בנושא הזה.

<דפנה מדר: הדבר היחיד שמבחינתנו, אם אפשר היה להגדיל את מלגות התלמידים שזקוקים להן, כי המדינה, להבדיל מלימודים אקדמיים, היא מאוד-מאוד אינטנסיבית: לימודים אקדמיים זה משהו כמו 20 שעות בשבוע, ולימודים במכינה זה 40 שעות בשבוע.

יעקב מרגי: משרה מלאה.

<דפנה מדר: אין להם זמן לעבוד, אין להם זמן למשפחה, אין להם זמן לכלום.

<דפנה מדר: אם אפשר פה בהזדמנות זו לדבר גם על הדברים האלה – זה משהו שצריך לקחת אותו בחשבון.

יעקב מרגי: קריאתך נשמעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לימור כץ, מנהלת מכללת אריאל.

<לימור כץ: שלום רב.

<לימור כץ: ראשית, בתפישת העולם של המכינות אנחנו מבחינת מציל נפש אחת בישראל.

<לימור כץ: אפשר לראות את הסטודנטים שיוצאים מאתנו, אותם 50% שצוינו, כל אחד מהם זה עולם ומלואו, ואת זה צריך להבין.

<לימור כץ: זה חבר'ה שאם אנחנו לא היינו מעבירים אותם את התהליך הזה, ולא היינו מסייעים להם במעבר בתהליך, ייתכן שהיו מסתובבים כרגע ברחובות, או גרוע מכך - לא נמצאים אתנו בכלל במדינת ישראל.

<לימור כץ: התהליך שהסטודנטים עוברים אתנו הוא באמת ייחודי.

<לימור כץ: זה סוג של תהליך עוטף, מלווה, מחמם.

<לימור כץ: הם עוברים לעולם האקדמי, וחוזרים אלינו כל פעם עם מילות הלל ושבח על התהליך שהם עברו אצלנו.

<לימור כץ: אם אנחנו פה שמענו, ההישגים המדשדשים, או מונחים כאלה ואחרים על מה שקורה במכינות, אני חייבת לציין שזה באמת לא כך.

<לימור כץ: הסטודנטים שיוצאים מהמכינות, מוכנים; הם מוכנים לעולם האקדמי.

<לימור כץ: הם גם שורדים את העולם האקדמי לא פחות מאשר הסטודנטים הנורמטיביים לכאורה שהתקבלו על-פי ציוני הקבלה הנורמטיביים, כי נתנו להם את כר התמיכה ואת המיומנויות הנדרשות כדי שיוכלו להשתלב, כך שאותם 50% זה דבר משמעותי, כאשר אני מציינת שמעבר לאותם 50%, באותם מוסדות שבהם מתקיים בית ספר להנדסאים, חלק גדול משתלב בבתי הספר להנדסאים.

<לימור כץ: מבחינתנו, זו מטרה בפני עצמה.

<לימור כץ: אנחנו שמחים על כל אחד שבחר להשתלב בבית ספר להנדסאים.

יעקב מרגי: ואחר כך, כשרוצה להתקדם להנדסה, הוא צריך לעבור את כל הוויה דולורוזה מחדש.

יעקב מרגי: אל תעני – זאת היתה עבודה שלי לקראת הדיונים גם בנושא זה.

יעקב מרגי: אנחנו נפתח את הדלתות גם בסוגיה הזאת.

<לימור כץ: מבחינתנו, הוא קיבל הכשרה שבאמצעותה הוא יכול- - -

יעקב מרגי: אתגרה בך.

יעקב מרגי: מאחר שקיבלתם מעמד מרכז אוניברסיטאי, אתם מקבלים בוגרי מכינות ממכללות אחרות?

<לימור כץ: אנחנו מקבלים בוגרי מכינות גם ממכללות וגם מאוניברסיטאות.

<לימור כץ: תמיד זה היה כך.

יעקב מרגי: טוב לשמוע.

<לימור כץ: אני גם רוצה לומר על בסיס מה: כל מועמד שמגיע ממוסד אחר, אנחנו בודקים, על-פי הסילבוס שהוא למד, אם הסילבוס שהוא למד, תואם את הצרכים, מספר השעות תואם את הצרכים - הוא מתקבל.

<לימור כץ: אני רוצה לומר מהו אותו סילבוס, לכן אני חייבת לציין – למעשה מה שנלמד בכל המכינות, ולא משנה אם זה אוניברסיטה או מכללה, לומדים את הרמה התיכונית פלוס.

<לימור כץ: לא לומדים משהו אחר.

<לימור כץ: כלומר הסילבוסים של כולם הם פחות או יותר דומים.

<לימור כץ: לכן אין כל סיבה שלא תהיה אותה הכרה הדדית.

<לימור כץ: עכשיו זה עניין אולי של אגו או דברים אחרים, אבל קיימת הכרה הדדית בין המוסדות.

<לימור כץ: נכון שהיא לא פורמלית לחלוטין, אבל היא קיימת.

<לימור כץ: מקבלים גם סטודנטים שלנו, בוגרים שלנו למוסדות אחרים, וגם אנחנו מקבלים.

<לימור כץ: אגב, אנחנו לא באותו פול של אוניברסיטאות.

יעקב מרגי: עוד לא קיבלו אתכם.

יעקב מרגי: לאט-לאט.

יעקב מרגי: אולי בעשור הבא מישהו יבלע את זה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: גלעד, רצית להוסיף משהו?

<גלעד ארדיטי: בשלושה משפטים: הסכם הגרעין של איראן – עם איראן נחתם יותר מהר מהסכם המכינות הקדם אקדמיות.

<גלעד ארדיטי: שלוש שנים של משא ומתן, וזו לא הפעם הראשונה שיש התחייבויות מצד שלושת הגופים האלה.

<גלעד ארדיטי: אסור לתת להם למרוח את הדברים האלה.

<גלעד ארדיטי: זה קרה בעבר.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: ליאת, אני לא יכול לוותר עליך.

יעקב מרגי: בבקשה, תשפכי אור נוסף.

<ליאת מייברג: אני ניהלתי את המכינה האוניברסיטאית של האוניברסיטה העברית בירושלים משך 15 שנים.

<ליאת מייברג: מפאת פרישת גיל לא היתה לי ברירה אלא לעזוב, למרות שבארבעים שנותיי באוניברסיטה זה היה התפקיד שהכי אהבתי.

יעקב מרגי: הכנסת מנסה לחוקק חוק, שגיל הפרישה יהיה רצוני, לא חובה.

יעקב מרגי: זו סוגיה משפטית.

<ליאת מייברג: אותי זה כבר לא יתפוס.

יעקב מרגי: אנחנו תמיד עובדים לדורות הבאים.

<ליאת מייברג: היום אני אחראית על המכינה החרדית של האוניברסיטה העברית.

<ליאת מייברג: רציתי לומר בשנים האלה, שישעיהו למד אצלי, האוכלוסייה של המכינה, חילקתי אותה לארבעה – תלמידי תיכון ישראלים רגילים, בני מיעוטים, יוצאי אתיופיה, עולים חדשים, שאז היו קצת; היום אין הרבה עולים חדשים.

<ליאת מייברג: אמרה יעל סימן טוב – הממוצע – לא יודעת מאיפה הנתונים- - -

<יעל סימן טוב: מלמ"ס.

<ליאת מייברג: שמתקבלים למוסדות להשכלה גבוהה, 50%, אבל אני יודעת מה שהיה אצלי – בין 80% ל-85% מהבוגרים התקבלו לאוניברסיטה העברית בירושלים.

<ליאת מייברג: נכון שזה ממוצע ארצי, מה שיעל נותנת, ועל כך גאוותי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעל, לפני הסיכום.

<יעל סימן טוב: קודם כל, היעד שלנו הוא שבוגרי מכינות במכללות יוכלו להתקבל גם לאוניברסיטאות.

יעקב מרגי: יפה.

<יעל סימן טוב: לשם כך יש הרפורמה האקדמית.

יעקב מרגי: זה יירשם.

<יעל סימן טוב: אנחנו מאוד מקווים שהנושא הזה יצלח, ושבאמת המכינות הקדם אקדמיות יעברו אלינו החל מתשע"ז.

מירב בן ארי: זה אך ורק תלוי בכם.

מירב בן ארי: אך ורק.

מירב בן ארי: אנחנו נעקוב כאן שזה קורה.

מירב בן ארי: אתם מכירים אותי.

מירב בן ארי: לא נמרח את העניין הזה.

מירב בן ארי: זה פשוט שערורייה בעיניי.

מירב בן ארי: מפעל כזה חשוב ומרכזי שעוזר לכל השכבות באוכלוסייה, ותקוע, ואנחנו יודעים שיש החלטות והחלטות - זה פשוט מקומם אותנו.

מירב בן ארי: אנחנו יושבות פה, גם ענת, גם חבר הכנסת מרגי, ולא מצליחים להבין איפה טעינו.

<יעל סימן טוב: אני חייבת לציין זה לא תלוי רק בנו; זה תלוי גם בקרן לחיילים משוחררים וגם במשרד החינוך.

מירב בן ארי: היא כאן.

<יעל סימן טוב: אנחנו רוצים לקחת את זה קדימה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני ניגש לסיכום.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם על ההשתתפות הדומיננטית – אבחר את המילה בעדינות.

יעקב מרגי: כל אחד תרם.

יעקב מרגי: אני נכנסתי לדיון קצת מסופק.

יעקב מרגי: אני יוצא יותר מעודד.

יעקב מרגי: הוועדה רואה במכינות הקדם אקדמאיות כאחד המכשירים העיקריים להנגשת ההשכלה הגבוהה וצמצום פערים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את גרירת הרגליים של הות"ת, מל"ג ומשרד החינוך ומשרד הביטחון ביישום התוכנית להעברת המכינות הקדם אקדמית למל"ג-ות"ת.

יעקב מרגי: אנחנו בתחילת שנת לימודים נוספת, ונמצאים באותה נקודה שהיינו בה בשנה שעברה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לות"ת-מל"ג להתכנס ביניהם בטרם הדיונים לקראת תיאום וסיכום העברת נושא המכינות הקדם אקדמיות לות"ת-מל"ג.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה, שמשרד החינוך ומשרד הביטחון באמצעות הקרן להכוונת חיילים משוחררים מאשרות את ההעברה, ואין דבר שמונע מבחינתם את ההעברה, ורשמה בפניה, שבמהלך חודש אוקטובר הות"ת יתכנס, לאשר את המתווה.

יעקב מרגי: בחודש בנובמבר המל"ג מתכנס כדי לאשר זאת.

יעקב מרגי: המל"ג לא יכול להתכנס באוקטובר?

קריאה: למיטב ידיעתי, הדברים האלה אושרו על-ידי המל"ג.

יעקב מרגי: יעל רוצה לתקן אותי.

<יעל סימן טוב: לפני שלוש שנים התקבל אישור עקרוני.

יעקב מרגי: אני יכול לקרוא לך, להכניס את זה בדיון שיהיה ב-27 באוקטובר?

<יעל סימן טוב: חייבים לחזור לות"ת-מל"ג עם הסיכומים הבין-משרדיים, לקבל אישורים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לות"ת ולמל"ג לתאם את זמני הכינוס כדי שכבר בסוף אוקטובר נקבל תשובה חיובית, שהמתווה אושר, והחלטת הממשלה תיושם החל מ-1 בנובמבר השנה, בעגלא ובזמן קריב.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.