הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 20, פרוטוקול מספר 6, 2015-07-13 14:00

ישראל אייכלר: שלום, אני רוצה לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור, בנושא ימי נופשונים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.

ישראל אייכלר: אנחנו מחכים לנציגי משרד הרווחה שיצטרכו לענות לשאלות.

ישראל אייכלר: חלק מהתשובות הם כבר נתנו, יש פה 13 סוגי תשובות.

ישראל אייכלר: קראתי את החומר שקיבלתי גם מהפונים וגם מהמשרדים.

ישראל אייכלר: יש לנו תחושה שציבור הזכאים לא מודע או שיש לו סיבות לא להשתמש בנופשונים, צריך להבין מדוע.

ישראל אייכלר: בתשובות שקיבלנו מדובר בקבוצה של 11 אלף או 9,800 שזכאים לדבר הזה, אבל כשאנחנו רואים כמה אנשים השתמשו בשירות הזה אנחנו מבינים שבשנת 2014 ניצלו 785 - - -

<הילה רכס מליק: אתה מדבר רק על האוטיסטים, אלו שלושה שירותים שונים: אוטיסטים, שיקום - - -

ישראל אייכלר: אבל ה-11 אלף כוללים את כולם.

<הילה רכס מליק: ממש לא.

<הילה רכס מליק: רק באגף שלי יש 24 - -

ישראל אייכלר: אז זה יותר חמור ממה שאני חושב.

ישראל אייכלר: בואו נתמקד באוטיסטים.

<הילה רכס מליק: אבל נציגת האוטיסטים עדיין לא הגיעה.

ישראל אייכלר: אני מבקש לפתוח את הישיבה בינתיים.

ישראל אייכלר: אם בשנת 2014 רק 785 ילדים, מתבגרים ובוגרים, ניצלו את הזכאות, אם כך אני עדיין לא מבין אם 785 ניצלו את כל ה-15 יום או שזה 785 ימים של אותם ילדים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, שעוד פחות השתמשו בדבר הזה.

סופה לנדבר: חישבנו שסך הכול לפי הסכום שהם העבירו לוועדה, מדובר ב- 460 ילדים.

ישראל אייכלר: זה אומר שיש איזה כשל בסיסי.

ישראל אייכלר: אולי תסבירו אתם מהי הסיבה שאנשים לא משתמשים בנופשון הזה.

ישראל אייכלר: הרי אנחנו יודעים, וגם נשמע כמה אנשים זקוקים לסיוע הזה.

ישראל אייכלר: יש כאן פער עצום בין המציאות לבין הצורך.

ישראל אייכלר: <קריאה:> יש הורים שלא משתמשים בזה.

ישראל אייכלר: 15 ימים ל- 365 ימים, זה אולי 15%.

ישראל אייכלר: כמנהגנו, ניתן קודם לפונים את רשות הדיבור.

ישראל אייכלר: אהרון ברגר בבקשה תאמר לוועדה מה הבעיה.

<אהרון ברגר: נותנים לילדים 15 ימי נופשון לשנה שהיא 365 יום.

<אהרון ברגר: לי נראה שזה כמה אחוזים בודדים.

<אהרון ברגר: אנחנו מקבלים את הימים, יש לנו שבועיים של חופש שמגיע עכשיו.

<אהרון ברגר: הורים חושבים על יום כיפור, על תשעה באב ושאר ימים כמו יומיים שיש שמחה בבית ודברים דומים.

<אהרון ברגר: למשל הייתה לנו נסיעה לחו"ל.

<אהרון ברגר: יש לי אח שיש לו בן יחיד שכולם רצו לנסוע והנה כבר הלך שבוע ימים.

<אהרון ברגר: אני לא יודע אם כולם יודעים, תחת ההגדרה ילדים אוטיסטים נכללים כל מיני סוגי ילדים.

<אהרון ברגר: יש ילדים מאוד מאוד קשים עם אובססיות והפרעות מאוד קשות.

<אהרון ברגר: הילד שלי הוא ילד עם הפרעות, הוא לא מודע לסכנות ולשום דבר.

<אהרון ברגר: הוא בגיל 13.

<אהרון ברגר: אספר סיפור שהיה לנו לפני שנה.

<אהרון ברגר: יש לי אח באשדוד ונסענו אליו לשבת.

<אהרון ברגר: הילד הגיע, הוא התכווץ.

<אהרון ברגר: כל השבת היינו בבית החולים קפלן ברחובות.

<אהרון ברגר: הילד אחרי שעתיים-שלוש התעורר לחיים רגילים.

<אהרון ברגר: לילד יש אובססיות מאוד קשות שאחת מהן היא למעליות.

<אהרון ברגר: הוא יכול לעמוד במעלית 12 שעות.

<אהרון ברגר: בשעה 12:00 בשבת בצהריים הוא התעורר, הוא ישב כמה שעות ליד המעלית.

<אהרון ברגר: משעה 08:00 עד למוצאי שבת הילד ישב ליד המעלית, לפתוח לסגור, לפתוח לסגור.

<אהרון ברגר: האנשים ראו אותי והם לא הבינו איך אני יכול להתמודד בעמידה 12 שעות עם הילד.

<אהרון ברגר: המזל שלי שהאח שלי הגיע חצי שעה לפני שבת ועזר לי כמה שעות.

<אהרון ברגר: אבל הילד עמד 12 שעות ליד המעלית.

<אהרון ברגר: הוא עם אובססיות קשות ועם עם הפרעות, הוא לא מודע לסכנות.

<אהרון ברגר: לפני שבועיים הייתי אתו בשוק, הוא ראה כלב, הוא התיישב ולא הייתה חסרה שנייה שהוא יכניס את היד לפה.

<אהרון ברגר: יש לו הפרעות מאוד קשות.

<אהרון ברגר: זה לא רק הבן שלי, זה אצל הרבה ילדים.

<אהרון ברגר: העזרה הזאת של - -

ישראל אייכלר: הילד נמצא בבית?

<אהרון ברגר: בלילה.

<אהרון ברגר: במהלך היום הוא לומד במוסד ובלילה מגיע הביתה.

<אהרון ברגר: אנחנו גרים בירושלים.

<אהרון ברגר: ימי הנופשון האלה מאוד עוזרים לנו, שתהייה לנו קצת רווחה.

<אהרון ברגר: ברוך ה' אנחנו מטפלים בו יפה.

<אהרון ברגר: הוא בן 13, אבל מגיעים השבתות.

<אהרון ברגר: עכשיו מגיעים ימי הנופשון להם אנחנו מאוד זקוקים, 15 ימים זה ימים בודדים.

<אהרון ברגר: כמו שאמרתי זה לא עוזר לנו בחגים ושבתות.

<אהרון ברגר: תודה ובתקווה להבנה.

ישראל אייכלר: השאלה שעומדת בפני ואולי הראשונית.

ישראל אייכלר: מי שהגיש לנו נייר עמדה הוא ארגון אהב"ה (ארגון נכים בישראל המיוחד), דפנה אזרזר, אולי תביעי עמדה וגם תסבירי מהי הסיבה שאנשים לא משתמשים בשירות הזה.

<דפנה אזרזר: אני חייבת לציין שיש כאן מספר דברים שצריכים לעלות כדי שתבינו את התמונה הכללית.

<דפנה אזרזר: המון הורים לא יודעים בכלל על ימי נופשונים, כמה מגיע, למי מגיע ומה מספר הימים שלהם.

<דפנה אזרזר: המון הורים לא מיישמים מהמקום הזה.

<דפנה אזרזר: אני אדבר מהמקום שלי, את הבן שלי שהוא עם פיגור עמוק אני לא אשלח לעולם לבד מכיוון שהוא בדרגת תפקוד כל כך נמוכה שאף אחד לא ידע מתי כואב לו, אף אחד לא יבין ומה הוא רוצה כשהוא בוכה.

<דפנה אזרזר: אני לעולם לא אדע איך יטפלו בו ואני לא סומכת על אף אחד – זו העמדה שלי.

<דפנה אזרזר: אני מאמינה שמפה זה מגיע לעוד הרבה הורים.

<דפנה אזרזר: או, קיי, זה יכול להיות אוטיזם, פיגור או כל לקות שקיימת, מהמקום הזה ההורים לא מיישמים את הנופשונים.

<דפנה אזרזר: מפניות שמגיעות אלינו אני שומעת מהורים שגם הורים שמגיע להם, כשהם מגיעים לרווחה והם מבקשים את ימי הנופשון אומרים "נגמר, אין יותר, לא יישמת בזמן, כולם השתמשו בזה".

<דפנה אזרזר: עכשיו לפי הנתונים אני לא מצליחה להבין.

<דפנה אזרזר: בכלל לא מבינה מתוך הנתונים איך כולם יישמו את זה.

<דפנה אזרזר: אבל בסדר, נגיד ש- - -

ישראל אייכלר: איך אפשר לומר שנגמר תקציב של שני מיליון שקל כשמדובר כאן על 400 או 500 ימים?

ישראל אייכלר: הרי לפני הנתונים שנמסרו לנו כל יום עולה 300 שקל.

סופה לנדבר: עלות של 343 ₪.

ישראל אייכלר: אז איך זה מגיע לשני מיליון?

<דפנה אזרזר: אלו נתונים שאני לא מצליחה להבין.

<דפנה אזרזר: דבר נוסף שחשוב להתייחס אליו, למשל ההורה שדיבר כאן על המצוקה והוא כן שולח את הילד לנופשון וזה כן עוזר.

<דפנה אזרזר: זאת אומרת שצריכה להיות אופציה שההורה יחליט אם הוא שולח את הבן שלו ואז אם הוא מגיע לבד זה מגיעים לו 30 יום, בהנחה שפחות הורים מיישמים.

<דפנה אזרזר: ואם הוא רוצה מלווה שיגיעו לי 7 ימים.

<דפנה אזרזר: צריכה להיות אופציה להורים כן להוציא את הילד ביחד עם ליווי צמוד.

<דפנה אזרזר: אני כל הזמן טוחנת את הראש איפה הכסף.

<דפנה אזרזר: זה כסף צבוע שמגיע לרשויות המקומית, איפה הכסף הזה אם כולם לא מיישמים אותו?

<דפנה אזרזר: מה קורה אתו?

ישראל אייכלר: ברשות

ישראל אייכלר: כם, אני רוצה להעביר את ניהול הוועדה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

ישראל אייכלר: לפני כן, אני מבקש שתוצג השאלה ואולי גם החלטה שאם הורה לא השתמש בכל ה-15 ימים, או אם הורים אחרים לא ישתמשו, שהפקידים יהיו יותר גמישים ויוכלו להוסיף ימים למקרה מסוים, או לאפשר מלווה.

ישראל אייכלר: להיות יותר גמישים.

<דפנה אזרזר: אני חושבת שבמקרה של הרווחה, כשאנחנו יודעים בדיוק איך מתנהלים, לא צריכה להיות אופציה.

<דפנה אזרזר: צריך להיות משהו ברור, כתוב, מסודר לפי מספר ימים.

<אבנר עורקבי: יש בעיה מרכזית בסיפור הזה.

<אבנר עורקבי: אין בכלל מקומות, אין בכלל מבנים מתאמים לנופשון לילדים האלה כי העלות שלהם - - - <קריאה:> אתה מכיר את השכונה הר- נוף בירושלים?

<אבנר עורקבי: (היו"ר סופה לנדבר)

סופה לנדבר: רבותיי אני מבקשת להגיד שברבע לשלוש אני יוצאת מכאן, בואו נהייה ענייניים.

<יצחק מימוני: תודה.

<יצחק מימוני: אני אב לילד אוטיסט בן 18 בתפקוד נמוך.

<יצחק מימוני: נתחיל עם השאלה: "למה אנחנו צריכים את הנופשון?".

<יצחק מימוני: גם כשנותנים לנו את הנופשון, אין לנו איפה לשים את הילד כי אין בכלל מבנים.

<יצחק מימוני: למשל, בירושלים היה "שקל".

<יצחק מימוני: "שקל" שנסגר כי אין מי שמתקצב אותו, הוא פעל רק עם תרומות.

<יצחק מימוני: אחר כך יש את "עלי שיח", שגם הוא נסגר.

<יצחק מימוני: יש לי היום ימים שלא ממשתי אותם - - -

סופה לנדבר: מאיפה אתה מקבל את הרשימה של הנופשונים?

<יצחק מימוני: בדרך כלל העירייה עוזרת ונותנת את השמות של מי שפועל.

<יצחק מימוני: למשל בירושלים אלו שלושה גופים שרובם הם במגזר החרדי: "עלי שיח", "שיח סוד" ומשפחות שמוכנות לקחת את הילד.

<יצחק מימוני: אני בסך הכול - - -

סופה לנדבר: בוועדה קיבלנו מידע, שיש 11 ספקים, במקום אחד 48.

סופה לנדבר: אני ארצה לדעת כמה בכלל.

<יצחק מימוני: במרכז אני כלל לא מכיר, אם יש שניים הם לא בכלל לוקחים, אין להם גופים כי לא כדאי ולא משתלם להפעיל נופשון.

<יצחק מימוני: מה שקורה, 15 יום הוא צריך לקחת את הנער, מי שמחזיק בנופשון צריך לקחת דירה ולתחזק אותה כל השנה.

<יצחק מימוני: מתי מגיעים אליו כל האנשים?

<יצחק מימוני: בחודש אוגוסט, כי אתה שומר את זה לימי החופשה.

<יצחק מימוני: אני למשל, לא מבקש לטוס לחו"ל, אני בסך הכול רוצה לעבוד.

<יצחק מימוני: 40 יום בשנה יש לנו חופשות של הילדים, אני רוצה לעבוד.

<יצחק מימוני: אני ואשתי עובדים ואתה כל הזמן צריך או לרמות או לתמרן ולא יודע מה לעשות.

<יצחק מימוני: הילד שלנו זה לא שמישהו יכול להחזיק אותו, זה לא בייביסיטר, אתה לא יכול.

<יצחק מימוני: איזה מעסיק מוכן להעסיק?

<יצחק מימוני: אני עובד במגזר הפרטי, המעסיק אומר לי "שמע, יש לך המון בעיות, תמצא מה לעשות כי אני לא יכול שלא תבוא 40 יום".

<יצחק מימוני: זה בעניין החופשה ומה קורה כשהוא חולה?

<יצחק מימוני: זה בלי קשר למחלות, זה רק חופשות.

סופה לנדבר: מה הבקשה שלך?

<יצחק מימוני: א - שיסבסדו.

<יצחק מימוני: שיביאו מקום, שהעירייה או משרד הרווחה ידאגו שיהיה קודם כל מקום או לבוא ל"עלי שיח".

<יצחק מימוני: אגב, "עלי שיח לא מתאים למגזר החילוני.

<יצחק מימוני: למה אני משתמש ב"עלי שיח"?

<יצחק מימוני: כי אין לי בררה.

<יצחק מימוני: כשאני שם אותו אני מרגיש כאילו אני שם אותו בכלא.

<יצחק מימוני: למה, כי אני גם מוציא אותו ממני וזה כואב לי שאני יוצא לאיזה מקום והוא לא נהנה אתי כשאני יוצא.

<יצחק מימוני: אני שם אותו שם, אין לו טלוויזיה, אין לו שום דבר כי שומרים על קדושת השבת.

<יצחק מימוני: כלום, הוא לא יכול לעשות כלום.

<יצחק מימוני: אני בוכה.

<יצחק מימוני: אני אומר שאני לא שם אותו, אני בוכה.

<יצחק מימוני: אם אני יוצא לטיול, אשתי כל הזמן אומרת "מסכן, מה הוא עושה עכשיו?

<יצחק מימוני: " כל הזמן הוא במחשבה.

<יצחק מימוני: סליחה, גם הטיול הוא לא- - - אני בוכה כשאני שם אותו.

<יצחק מימוני: למה לילדים האלה לא מגיע?

<יצחק מימוני: אני שואל, למה לילדים האלה לא מגיע מקום?

<יצחק מימוני: גם כך אלו ילדים שהגורל שלהם התאכזר אליהם.

<יצחק מימוני: תנו לנו להם קצת ליהנות מהחיים ולא יותר מזה.

סופה לנדבר: תודה רבה לך, ליבי אתך.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר, שבשנת 1975 נולד לי ילד שהיה עם שיתוק.

סופה לנדבר: אני יודעת בדיוק מה עובר כל הורה עם ילד כזה, ליבי אתכם, אני מבינה את הצרה.

סופה לנדבר: אתם שולחים את הילדים לא לחופש, כי המציאות קשה ביותר.

סופה לנדבר: זה מגיע לכם וגם מדינת ישראל נתנה לזה כסף.

סופה לנדבר: אני גם רוצה לדעת, לאן נעלמים הכספים של הורים שלא מסוגלים לנצל את הנופשון.

<יהושע בידר: גם אני אבא לילד אוטיסט, ילד קשה שצריך 60 שניות בדקה שמירה, 60 שניות לא מספיקות.

<יהושע בידר: הוא מסוגל לכול.

<יהושע בידר: הוא כמעט בן 11.

<יהושע בידר: אני גם "זכיתי" לקבל מכתב פיטורים מהעבודה בשבילו, כי הוא מסכן את עצמו ולא פעם זה גורם למצב שאני צריך לקחת אותו לבית החולים כתוצאה מכך.

<יהושע בידר: ימי נופשון בשבילי, הם ממש מרווח נשימה לאחיו, לאשתי ולי.

סופה לנדבר: גם לילדים האחרים מגיע.

<יהושע בידר: גם לילדים האחרים מגיע, כדי שיהיה להם קצת את האבא.

<יהושע בידר: אני עדיין לא בדמיון של יציאה לחופשה.

<יהושע בידר: אני עדיין רחוק מזה.

<יהושע בידר: רק מעט בשביל לחיות בבית ועם המשפחה מבלי שגם הילדה שלי בת הארבע תהייה בתורנות שמירה, כי אין שום אפשרות אחרת.

<יהושע בידר: אין שום מסוגלות ללכת שנייה לשירותים כשהוא בבית.

<יהושע בידר: לי אין את הפריבילגיה של הורים רגילים לעשות כוס קפה כשהילד בבית.

<יהושע בידר: לי אין את ה פריבילגיה הזאת.

<יהושע בידר: אנחנו ממש צריכים את ימי הנופשונים האלה.

סופה לנדבר: מה בקשתך?

<יהושע בידר: בשנים עברו, אני מדבר בעיקר על העירייה אצלנו ומודיעין עילית, אם הייתי אלוף הצלחתי לקבל 8 ימים, זה היה הישג אדיר.

<יהושע בידר: בכל הפעמים האחרות "אין תקציב, נגמר.

<יהושע בידר: תתקשר למשרד הרווחה".

<יהושע בידר: לא פתחתי משרד בשביל הדברים האלה.

<יהושע בידר: התקשרתי לרווחה ושולחים אותי מפקידה לפקידה, אם הייתי מחבר ספר מהתשובות שקיבלתי זה היה ספר עב כרך עם המון כרכים.

<יהושע בידר: כל פקידה נתנה לי תשובה אחרת.

סופה לנדבר: גם לנו נתנו מיליון תשובות.

<יהושע בידר: השנה אמרו לי, שבכלל אין.

<יהושע בידר: עכשיו אם אני ארצה לשלוח אותו לשבועיים נופשון בחופשה, 5 ימים לנופשון התשובה: "אין לנו לתת לכם השנה כלום".

<יהושע בידר: למה?

<יהושע בידר: "שמענו שיש כסף ברווחה לאוטיסטים ומשום מה זה לא מגיע".

<יהושע בידר: <קריאה:> הפקידים של הרווחה בעיר שלי בסדר אתי, אבל הם אומרים לי "אין לי איך לעזור לך".

<תמר יונה בן דוד: בכל הארץ כמעט ואין מבנים לנופשונים.

<תמר יונה בן דוד: אני שואלת איפה הנציג של השלטון המקומי.

<תמר יונה בן דוד: הוא כן נמצא כאן.

<תמר יונה בן דוד: למה אנחנו לא מקבלים מבנים ציבוריים למטרות האלה?

<תמר יונה בן דוד: זה הקצה של הקצה של סבל האנושי.

<תמר יונה בן דוד: אלו משפחות שצריכות לאסוף את כל הכוח כדי לתפקד, כדי לעבוד, כדי לחיות, כדי לשבת שבעה, כדי לטפל באחים.

<תמר יונה בן דוד: למה השלטון המקומי, קרי העיריות בארץ לא מקצות מבנים להכי חלשים בחברה?

<תמר יונה בן דוד: ההורים פה לא מבקשים יותר מדי.

<תמר יונה בן דוד: מה זה 15 יום?

<תמר יונה בן דוד: והנה, עכשיו הילדים שלהם יהיו שבועיים בחופשה מהמסגרות והם יצטרכו לקחת את הילדים ולצאת לחופשה, וגם באמצע השנה יש שבת פה ואחד שם.

<תמר יונה בן דוד: למה השלטון המקומי לא נותן?

<תמר יונה בן דוד: אני חושבת שעד שהוא לא ייתן צריך לחייב גם את העיריות וגם את משרד הרווחה לתת מבנים או לקנות מבנה, לבנות או להשכיר מבנה.

<תמר יונה בן דוד: העלות שמקבלים עבור ילד בנופשון עומדת על 300 שקל - - -

סופה לנדבר: 343 שקל.

<תמר יונה בן דוד: איך אפשר לממן עובדים בסכום הזה, כשאתה צריך לממן לו משמרת אחה"צ ומשמרת לילה?

<תמר יונה בן דוד: אגב, מעבר לתוספת של ההורים יש את התוספת הזאת.

<תמר יונה בן דוד: גם זה קיים.

<תמר יונה בן דוד: אני אומרת שאם הייתי הולכת למלון דן פנורמה הייתי משלמת את אותו דבר.

<תמר יונה בן דוד: העמותות לא יכולות לקיים את הדבר הזה, או שהן עוברות על החוק ולא משלמות לעובדים לפי החוק.

סופה לנדבר: מה הבקשה שלך?

<תמר יונה בן דוד: שיחייבו את הרשויות המקומיות, את השלטון המקומי ואת הרווחה לתת מבנים או להשכיר מבנים.

<תמר יונה בן דוד: שנית, לעלות את התעריף שיהיה מציאותי.

<תמר יונה בן דוד: לא יכול להיות שהמדינה, הרווחה, השלטון המקומי קובעים חוקים שהעמותות צריכות לעמוד בהם, אבל הוא לא נותן להן כסף כדי לקיים את זה.

<תמר יונה בן דוד: מה קורה, אני ירושלמית, שתי העמותות האחרונות "שקל" ו"עלי שיח" שזכו בעיר החזירו את המכרז כי הם לא יכולים לעמוד בזה.

<רויטל לן כהן: אני מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן כהן: אני בדיוק רוצה להתייחס לדברים שלא נאמרו.

<רויטל לן כהן: אם תשימו לב, אנחנו מדברים כאן רק על אוכלוסיית האוטיסטים ובעצם זה כל מי ששייך לאגף מוגבלות והתפתחותית.

<רויטל לן כהן: עדיין הם לא מקבלים.

<רויטל לן כהן: יוצא שיש ילדים רבים שבכלל זכאים, והם לא מדברים אתם, הם לא פחות מורכבים והם לא פחות עם צרכים מיוחדים וקשים ועדיין לא מדברים עליהם.

<רויטל לן כהן: זה דבר אחד.

סופה לנדבר: במשרד הרווחה יש רשימה מי זכאי לנופשון.

<רויטל לן כהן: דיברנו על ציבור הנכים, לא דיברנו על - - -

סופה לנדבר: עכשיו אנחנו לא צריכים לדבר על אוכלוסייה מיוחדת.

סופה לנדבר: אנחנו יודעים שבמשרד הרווחה יש רשימה של זכאים.

סופה לנדבר: מי שזכאי צריך לקבל.

<רויטל לן כהן: ויש מי שלא זכאי.

<רויטל לן כהן: שנית, אני מבקשת לדבר על כך שגם בכנסת הקודמת וגם בזו שלפניה דיברנו על כך שיש ילדים עם צרכים מיוחדים שהיכולת, דרגת הקושי היא לא ברמה שהם צריכים באמת מסגרת שאליה הם הולכים לבד, כדי לתת הקלה להורים.

<רויטל לן כהן: יש את הילדים המשולבים שגם להם יש חופשות.

<רויטל לן כהן: בגלל שהם במערכת החינוך הרגילה כמות ימי החופשה, הם רבים יותר.

<רויטל לן כהן: דיברנו כבר כמה פעמים לאפשר להם לקבל את הדבר הזה כואוצ'ר בקייטנות קיימות.

<רויטל לן כהן: <קריאה:> הם מקבלים.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: רק אוטיסטים והם מקבלים את זה רק בקייטנות של הרשות המקומית.

<רויטל לן כהן: אז מה יוצא?

<רויטל לן כהן: ילד יותר גדול, למשל הבן שלי שבמקרה הוא אוטיסט ואני אראה לכם איך הוא לא מקבל, הוא בן 12.

<רויטל לן כהן: אין קייטנות יומיות לגיל 12, אבל יש קייטנות לילדים בגילו שאליהן הוא כן יכול לצאת.

<רויטל לן כהן: לא, לשם הוא לא יכול כי הם תחת פיקוח של משרד החינוך, לא.

<רויטל לן כהן: לא משנה מה.

<כרמל אבנד: יש הנחייה חדשה, שמדובר בקייטנות באישור של משרד החינוך.

<רויטל לן כהן: אני אומרת בצורה ברורה, זה עדיין לא קורה כי זה לא כתוב בצורה מפורשת.

<רויטל לן כהן: זה שיצאה הנחייה, הם חוזרים חזרה למסמכים שלהם, לתקנות ואומרים "אין".

<רויטל לן כהן: לכן אני אומרת שראשית צריך להסתכל למי לא מגיע בכלל, שהוא כביכול בכלל לא נמצא בדיון הזה.

<רויטל לן כהן: שנית, גם להסתכל על ילדים שצריכים את דווקא הקייטנות האלה כדי להישאר בתוך קהילת הילדים הרגילה, אחרת בחופשות הם יוצאים מחוץ לקהילה וכשהם חוזרים בתחילת השנה הם מחליפים.

סופה לנדבר: מובן מאליו שאם אנחנו נבקש אופציה להורים, כמו שביקש היושב ראש, אנחנו גם נבקש לתת וואוצ'ר במידת הצורך.

סופה לנדבר: אני חושבת שזה מאוד נחוץ.

<רויטל לן כהן: דבר אחרון וקטן, אני מאוד מתחברת פה לכאב של הורים אחרים גם כהורה.

<רויטל לן כהן: לפעמים הייתי רוצה שהילד יצא אתי, אבל כשהוא יוצא אתו ואני רוצה להיות גם עם הילדים האחרים שלי, בבית יש לי את האמצעים ובמקום אחר יש לי פחות.

<רויטל לן כהן: אם היו נותנים לי את הואוצ'ר הזה בתור תמיכה של מישהו שיכול לסייע לנו, הרבה פעמים זה היה מאפשר לנו להיות גם כמשפחה יחד, כמובן עם עזרה.

<נירית סעדון: לכל מה שנאמר כאן אני מתחברת.

<נירית סעדון: הדבר שאני מתחברת לדבריה של רויטל, אני מייצגת כאן הילדים שקוגניטיבית הם בסדר.

<נירית סעדון: כלומר, ילד שקוגניטיבית הוא בסדר הוא יכול לצאת מהבית.

<נירית סעדון: אני אפילו לתאר את הסיטואציה כשהיא אומרת, 'תנו לנו את הואוצ'ר'.

<נירית סעדון: כשהילדים האלה יוצאים לשבועיים חופשה, באמת נוכל עם הסכום של הואוצ'ר לתת לו שבועיים שיהיו בשבילו הנאה ובשבילנו מנוחה, עזרה.

<תמר שי: אני מארגון "קשר" ואימא לילדה בת ארבע עם פיגור קשה.

<תמר שי: אני מבקשת לומר משפט אחד.

<תמר שי: לארגון קשר" מגיעים מאות פניות בתקופה הזאת עם הסיפור של השבועיים באוגוסט.

<תמר שי: הילדים הם מאוד מאוד מורכבים, להורים אין להם באמת את השבועיים האלה.

<תמר שי: כל הורה שמגיע אלינו זה אחרי שהוא פנה לרווחה והרווחה השיבה לו שאין מקום.

<שלומית אבינח: באיזה מקום?

<תמר שי: זה כללי, זה ארצי.

<תמר שי: אומרים להם שלשבועיים של אוגוסט צריך להיערך.

<תמר שי: כלומר, אתם יכולים להיערך עכשיו לשנה הבאה כי לשבועיים של אוגוסט הקרוב אין מקום.

<תמר שי: ההורים פשוט נמצאים במצוקה מאוד קשה מהשבועיים האלה.

<תמר שי: הם מבועתים.

סופה לנדבר: בבקשה נמשיך, אני מבקשת מהדוברים לא לחזור על הדברים אלא לעלות דברים שלא שמענו.

<נעמי מורביה: יש לי שתי בקשות צנועות.

<נעמי מורביה: הבקשה הראשונה היא שקיפות.

<נעמי מורביה: מאחר ומדובר על תקציב לכ-35 אלף ילדים.

<נעמי מורביה: אלו נתונים שדפנה מסרה לי.

<נעמי מורביה: כ-3,000 ילדים מנצלים את הזכות הזאת, כלומר עשירית.

<נעמי מורביה: במסגרת השקיפות הייתי מבקשת מהוועדה להנחות את כל הגורמים לדווח בדיוק מה גובה התקציב שהם קיבלו ובכמה השתמשו.

<נעמי מורביה: במה שלא השתמשו להחזיר.

<נעמי מורביה: , אני בטוחה שאם הם יהיו חייבים להחזיר ולא לעשות בזה שימושים אחרים זה יגיע לאן שזה צריך להגיע.

<נעמי מורביה: הבקשה השנייה שלי היא במסגרת תפקידי כיושבת ראש מאבק הנכים וכנציגת פורום ארגוני הנכים.

<נעמי מורביה: מדובר במגוון רחב של לקויות, לא יכול להיות שרק, כמו שסבתא שלי אומרת, מי שבוכה יונק.

<נעמי מורביה: לא יכול להיות שרק לקויות מסוימות מסוגלות לא לוותר, להגיע ולממש את הזכאויות ושלקויות, נקראה להן יותר צדדיות או פחות בולטות או מחלות יתומות, לא מסוגלות ולא יכולות לממש פסיק ממה שניתן להם על פי חוק.

<נעמי מורביה: <קריאה:> למה שלא תצטרפי לקריאה, שיפתחו נופשונים בכל הארץ?

<נעמי מורביה: זה נשמע שאני לא מבקשת?

<נעמי מורביה: אני מבקשת - -- <קריאה:> אין נופשונים.

<רויטל לן כהן: כי המדינה מחפשת ספקי שירות במקום לקחת על עצמה את האחריות.

<רויטל לן כהן: כל עוד נהייה תלויים בספקים המצב - - -

סופה לנדבר: אני מבינה את הכאב, אבל כדי להגיע למשהו כאן נמשיך לשמוע דברים נוספים.

<אבנר עורקבי: המנכ"לית שלי כבר דיברה.

<אבנר עורקבי: אני חושב שצריך למצוא את הפתרונות לעניין הנופשונים כי כבר חבר הכנסת אורי מקלב כבר דן בזה בכנסת הקודמת וגם בכנסת שקדמה לה.

<אבנר עורקבי: נדמה לי שגם את היית כיושבת ראש הוועדה.

<אבנר עורקבי: אנחנו עדיין טוחנים מים.

<אבנר עורקבי: פשוט טוחנים מים.

<אבנר עורקבי: צריך להגיע למעש, לתכלס, אם לא יהיה תכלס, חבל שהגעתי לכאן.

<כרמל אבנד: אני מאלו"ט, אגודה לאומית לילדים אוטיסטים.

<כרמל אבנד: אנחנו גורם שמפעיל נופשונים רק לאוכלוסייה האוטיסטית.

<כרמל אבנד: לצערי הרב, מכיוון שהתעריף לא מספיק אנחנו נותנים לחלקיק קטן.

<כרמל אבנד: יש לנו ביקוש לקראת השבועיים של סוף אוגוסט.

<כרמל אבנד: הביקוש הוא אדיר והיכולת שלנו לתת מענה היא קטנטנה.

<כרמל אבנד: אם לא יכפלו את התעריף לא יכנסו עוד גופים וחבל.

<כרמל אבנד: רוב האוטיסטים אפילו לא מגיעים למימוש של יום נופשון אחד בשנה.

<כרמל אבנד: וחבל.

<יפה צישינסקי: אני אימא לילדה בת 18, אני גרה בעמנואל.

<יפה צישינסקי: עם כל הקושי, והקושי לא קטן כי היא לא עושה שום דבר בכוחות עצמה, הקושי הבירוקרטי סביב קבלת הנופשון והזורע המבצעת, "עזר מציון", והדיווחים מכל הכיוונים מקשים.

<יפה צישינסקי: ברשות הוועדה, אם ניתן לבקש איזו הקלה בזה כדי שזה יהיה בצורה מסודרת וחלקה, זה גם יקל עלינו.

<ויויאן אזרן: שלום לכולם, אני מנהלת שירות קהילה באגף למוגבלות שכלית התפתחותית.

<ויויאן אזרן: נמצאים אתנו פה עוד מספר נציגים של משרד הרווחה.

<ויויאן אזרן: נמצאת ליליאן שהיא משירות האוטיסטים, נמצאת כאן גלית גבע שהיא מנהלת שירות קהילה בשירות שיקום בקהילה של אגף השיקום.

<ויויאן אזרן: נמצאת כאן המפקחת הארצית הדס ועוד מפקחת ארצית הילה.

<ויויאן אזרן: שתי המפקחות הארציות אחראיות על התחום של הנופשונים.

<ויויאן אזרן: קודם כל כדי להסביר ליושבת הראש למה קיבלת שלוש תשובות.

<ויויאן אזרן: חשוב לדעת, אנחנו במשרד מנסים לעבוד בצורה אינטגרטיבית.

<ויויאן אזרן: הכוונה שלנו לעבוד בסופו של דבר כמינהל נכויות.

<ויויאן אזרן: אבל עדיין אנחנו עובדים בשלושה אגפים.

<ויויאן אזרן: עדיין יש אגף למוגבלות שכלית, אגף שיקום ושירות של האוטיסטים.

<ויויאן אזרן: לכן מתוך חשיבות של העניין ניתנו תשובות לשאלות על ידי כל אגף בנפרד, אבל אנחנו כאן כדי לענות על הכול.

סופה לנדבר: אתם לא מסוגלים לאחד את הדברים?

<ויויאן אזרן: אנחנו איחדנו אותם ואנחנו ניתן תשובות.

<ויויאן אזרן: העקרונות הם עקרונות זהים, אבל הביצוע, התוצאות והעבודה ודרכי הפעולה הן פעולות שונות.

<ויויאן אזרן: גם אתם תסכימו שלא כל הילדים זהים ולא כל הילדים שווים ולכן יש ניואנסים שונים של כל אגף ואגף.

<ויויאן אזרן: ברשות

<ויויאן אזרן: כם אני אתייחס קודם כל לנתונים של שלושת האגפים מבחינת מספר ימים.

<ויויאן אזרן: אנחנו מדברים על מספר לינות שיש לנו במשרד.

<ויויאן אזרן: לאגף למוגבלות התפתחות שכלית יש 24 אלף לינות בשנה.

<שלומית אבינח: זה מכסה.

<ויויאן אזרן: זה לא מכסתי וזה לא על פי חוק, אם זאת השאלה, זאת לא מכסה.

סופה לנדבר: תסבירו לי, אם זה 30 אלף ילדים, שעל פי קריטריונים מגיע להם - - -

<ויויאן אזרן: אני לא אמרתי 30 אלף ילדים.

סופה לנדבר: ככה אמרו לוועדה.

סופה לנדבר: תתקנו.

סופה לנדבר: רבותיי, כמה ילדים יש בשלושת האגפים האלה שמגיע להם נופשון?

<גלית גבע: אני גלית גבע, מנהלת השירות לשיקום בקהילה.

<גלית גבע: היום יש לנו 7,000 ילדים שקיבלו את השירות במהלך שנה.

סופה לנדבר: 7,000 זה המספר של אלה שקיבלו.

סופה לנדבר: אבל אני שואלת על המספר הכולל.

סופה לנדבר: שוב, כמה זכאים לנופשון הזה על פי הרשימה?

<ליליאן שפרן: אני אוכל למסור לגבי השירות שלנו.

<ליליאן שפרן: קודם כל זה לא רק ילדים, באופן עקרוני.

<ליליאן שפרן: אצלנו זה מגיל 3 עד 99.

<ליליאן שפרן: אני לקחתי את מספר המוכרים שהם 11 אלף איש פחות הדיור, זה יוצא כ- 9,300 איש שבעיקרון זכאים לנופשון.

<ליליאן שפרן: אלו אוטיסטים שמוכרים מגיל 3 עד 99 שגרים בבית.

סופה לנדבר: באגף השני כמה זכאים?

<גלית גבע: אגף השיקום מטפל בילדים עד גיל זקנה.

סופה לנדבר: אני יודעת.

סופה לנדבר: כמה זכאים?

<גלית גבע: זה יכול להגיע לעשרות אלפים.

סופה לנדבר: אתם יודעים למה אני שואלת?

סופה לנדבר: מפני שאחרי שביקשנו הגיע לוועדה המידע על מספר הזכאים, לפי הרשימה זה שמגיע ל-30 אלף.

סופה לנדבר: זה המספר של הזכאים, לא של מי שמקבל.

סופה לנדבר: זה נכון או לא נכון?

<קריאה: אפילו יותר, 35 אלף עומדים בקריטריונים.

<קריאה: גם זה לא נכון כי לא כולם רשומים ברווחה ולכן הם לא יודעים עליהם בכלל.

<רויטל לן כהן: זה בדיוק חלק מהעניין, רק אם אתה רשום ברווחה.

סופה לנדבר: אני מבקשת לקבל את מספר הילדים שהם זכאים לשירות הזה לפי הרשימה.

סופה לנדבר: את אומרת שזה בסביבות 30 אלף.

סופה לנדבר: אם כן כמה קיבלו את השירות?

סופה לנדבר: 7,000.

סופה לנדבר: מתוך ה- 30 אלף רק 7,000.

סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו מספר שהוא עוד פחות.

סופה לנדבר: מה קורה עם יתר הילדים?

<ליליאן שפרן: האוטיסטים מקבלים.

סופה לנדבר: למה יתר הילדים לא קיבלו?

<ליליאן שפרן: לא כל הורה רוצה להוציא לנופשון, מכלל הזכאים לא כולם רוצים.

<ליליאן שפרן: בעבר נפגשתי עם הורים לילדים צעירים, הם לא מוכנים להוציא לנופשון, אולי הרעיון של משפחה יותר טוב.

<ליליאן שפרן: אבל לנופשון, שהוא מעבר מהבית למסגרת, הורים לילדים צעירים מתקשים להוציא וזה בסדר גמור.

<ליליאן שפרן: הסיבה השנייה שאני מסכימה עם תמי, זה סיפור של הנגישות על כך שאין לנו מספיק נופשונים בפריסה ארצית.

<ליליאן שפרן: אף הורה לא ייקח את הילד שלו לנופשון בחיפה כשהוא גר בתל-אביב

סופה לנדבר: אז למה לא לתת להם ואוצ'ר?

<ליליאן שפרן: אני מציינת כרגע, שהבעיה היא נגישות ומספר המפעילים הקיימים להפעלת הנופשון.

<ליליאן שפרן: אני חושבת שאם היו יותר נופשונים, אם הייתה יותר נגישות יותר הורים היו משתמשים.

<ליליאן שפרן: אוכל לומר שאצלו בשירות לאוטיסטים הסיפור של התקציב בקטע היה שולי.

<ליליאן שפרן: ירושלים, מודיעין עילית ובית שמש, זו אוכלוסייה חרדית, שם יש יותר דרישה ולכן התקציב שם לא הספיק.

<ליליאן שפרן: אבל ברוב הרשויות, גם בשנת 2014 וגם השנה לא תהייה כל כך בעיה תקציבית כי קיבלנו תוספות בזכות הוועדה.

סופה לנדבר: מהו סך התקציב?

<ליליאן שפרן: לנו בשירות היה כ- 1.9 מיליון לשנה לנופשונים, השנה יהיה כ-2 מיליון.

סופה לנדבר: כמה נוצל?

<ליליאן שפרן: בשנה שעברה נוצל 1.9 מיליון.

<ליליאן שפרן: אני מתייחסת רק לאוטיסטים ורק לנופשונים, הורדתי את הקייטנות.

<קריאה: אני רוצה לנצל ואין נופשונים.

<ליליאן שפרן: לגבי האוטיסטים אני אומר דבר אחד, בהחלט במשך שנים רבות היה חוסר תקציבי כי הייתה לנו גדילה מאוד רבה.

<ליליאן שפרן: עכשיו יש וועדה בין-משרדית שדנה בהסדרת הטיפול באוטיסטים.

<ליליאן שפרן: במסגרת הזאת עשינו תקצוב, יש וועדה שמוגשת לממשלה עם תקצוב.

<ליליאן שפרן: לקחנו את כל הצרכים לכל הילדים, בהתייחס שאולי יהיה חוק.

סופה לנדבר: אני לא רוצה כאן רק על ילדים אוטיסטים או רק על ילדים כאלה ואחרים.

סופה לנדבר: אני רוצה את הסך הכול ולא מעניין לי.

סופה לנדבר: תלכו, תאספו נתונים ותחזרו.

סופה לנדבר: השבוע נקיים עוד וועדה.

<רויטל לן כהן: תגידו מה עושים כדי להרחיב את המענים האלה?

<רויטל לן כהן: תגידו.

סופה לנדבר: תתנו לי לנהל, אני ניהלתי במשך שש שנים את המשרד לקליטה ועלייה והוא הגיע למצב טוב.

סופה לנדבר: אני רוצה שתחזרו לשר ותגידו שהוועדה דורשת לאחד את האגפים כי אנחנו צריכים כתובת אחת ולא מיליון כתובות.

סופה לנדבר: אני לא רוצה שעם הילדים וגם עם הורים יהיה פינג-פונג, תלכו תחזרו, תלכו תגיעו, תקבלו לא תקבלו.

סופה לנדבר: לא מגיע להם היחס הזה.

סופה לנדבר: בבקשה חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

אורי מקלב: את מנהל את הדיון הזה שהוא דיון מאוד מאוד חשוב.

אורי מקלב: אם מישהו רואה את הכותרת שלנו לסדר היום: "נופשונים לילדים בעלי צרכים מיוחדים" הוא בוודאי יחשוב שמדובר כאן על איזה אקסטרה.

אורי מקלב: לא מודבר כאן על כך שרוצים לתת ארטיקים בקיץ.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על דברים לנפש, זה החמצן המעשי שנתונים להורים האלה, לא רק להורים אלא גם לאחים באותן משפחות.

אורי מקלב: לפעמים האפשרות לצאת לחופשה של ההורים עם הילדים האחרים בלי הילד המיוחד שלהם נותנת את הכוח לכל השנה.

אורי מקלב: אני רואה שלא מעט הורים מתחננים לזה וזה יותר מכסף.

אורי מקלב: לכן שאנחנו נמצאים במצב שאין לנו מענה זה דבר כואב מאוד.

אורי מקלב: לא סתם דנים על זה כעת תוך חודשי יולי-אוגוסט, אנחנו רואים שהדבר נדרש גם לפני החגים ואנחנו נתקלים בזה בצורה גבוהה.

אורי מקלב: הנושא שיש רשויות שיש בהן יותר דורשים אל מול רשויות אחרות שאין שם ניצול, את זה צריך לבדוק - - -

<קריאה: עושים את זה.

<קריאה: מה זאת אומרת "עושים", במודיעין עילית אין.

סופה לנדבר: זה שיש ילדים שלא מקבלים, הרשות המקומית וסליחה שאני אומר, הנושא הזה הוא כמעט החצר האחורית שלה.

סופה לנדבר: צריך פקיד ייעודי שיטפל בזה ושידרוש את התוספת לתקציב.

סופה לנדבר: זה לא בכדי.

סופה לנדבר: הפניות מגיעות אלינו.

סופה לנדבר: אני חושב שתוספות תקציב שרשות אחת מקבלת, אם היא לא נותנת אז צריך לעשות הלימה בין הרשויות.

סופה לנדבר: בזה אני חושב נעשה טוב להורים, טוב למשפחה וטוב לאחים.

סופה לנדבר: יש משפחות שבאמת לא יכולות לנצל את זה, יש משפחות כאלה.

סופה לנדבר: אתם יודעים, אתם הגוף המקצועי שיודע לזהות אותם.

סופה לנדבר: צריך שאותן משפחות שרוצות ואינן יכולות גם עם הסכום הזה, צריך לראות איך נותנים להם.

סופה לנדבר: אולי לחבר אותם לארגונים, לעשות וועדת חריגים שתאפשר להם.

סופה לנדבר: למשפחות האלה זה נותן את הכוח לעבוד עם הילדים האלה כל השנה.

סופה לנדבר: תודה.

<גלית גבע: חשיבות השירות הזה ברורה לנו, אנחנו רואים בו כאחד השירותים, כמו שאמרתם, שהוא אוויר לנשימה, שזה נותן גם איזו התייחסות להורים שיכולים להתייחס לפרק זמן מסוים לעצמם, לשאר התא המשפחתי - - -

<קריאה: גם לעבוד.

<קריאה: אני רק רוצה לעבוד.

<גלית גבע: ולאפשר באמת איך שהוא שיגרה, חיים עם עבודה, זה ברור לכולנו.

<גלית גבע: אם נכנס היום למספרים, אנחנו מדברים על כך שהתקציב הכולל היה בסביבות 11.5 מיליון שקל לנושא של הנופשונים.

<גלית גבע: זה חיבור של שיקום, אגף מש"ה (מוגבלות שכלית התפתחותית) - - - ככה קוראים להם, זה הכבוד של הילדים ואנחנו מעירים, מעירים ומעירים וקוראים להם "מש"ה".

<קריאה: "משה רבנו", ככה מתייחסים לילדים שלנו ברווחה.

<גלית גבע: שמענו, הנושא טופל.

<גלית גבע: אנחנו מבקשים להגיב.

<גלית גבע: תודה.

<גלית גבע: אנחנו מדברים כאן על תקציב בסביבות של 11.5 מיליון שקל בשנה האחרונה.

<גלית גבע: זה אומר 38.5 אלף לינות.

<גלית גבע: זה לא מספיק, נכון.

<גלית גבע: בבקשות לתקציב 2016 מתוך בקשה כוללת של המשרד של 2.28 מיליארד שהמשרד ביקש, אנחנו ביקשנו תוספת מאוד - - -

סופה לנדבר: בבקשה לתת לה לסיים.

<גלית גבע: מבחינתנו באגף השיקום אין לי אפילו בוגר אחד, הרוב הם ילדים.

<גלית גבע: אין לי בוגרים בשירות הזה.

<גלית גבע: הרוב המוחלט הוא ילדים, אין כמעט בוגרים.

<גלית גבע: לבוגרים זה לא מתאים, הם לא מנצלים גם את ה-15 בגלל המצוקה התקציבית ושזה תלוי תקציב.

<גלית גבע: ולכן הרבה פעמים ישנם מצבים כמו למשל מודיעין עילית.

<גלית גבע: אני אוכל לומר שבאגף השיקום הייתה בשנים הקודמת וגם השנה דרישה לקבלת תוספת תקציבית, והם יקבלו תוספת תקציבית.

סופה לנדבר: מה סך התקציב ל-30 אלף?

<גלית גבע: כמה נדרש ל-30 אלף?

סופה לנדבר: כמה נדרש אני יודעת, 154 מיליון.

סופה לנדבר: כמה קיים?

<ויויאן אזרן: כמו שאמרתי כרגע, 1.5 מיליון זה התקציב הקיים היום.

<ויויאן אזרן: בנושא התעריף, חשוב להגיד שההערה שעלתה כאן לגבי התעריף גם היא מטרידה אותנו.

<ויויאן אזרן: גם אנחנו במסגרת הבקשות לתקציב 2016 ושל השנים הבאות מנסים לעשות שני דברים.

<ויויאן אזרן: האחד, לעשות התאמה של התקציב גם לפי רמות תפקוד של הילדים, משום שלא תואם ילדים סיעודיים לילדים שהם ילדים אחרים.

<ויויאן אזרן: לכן אנחנו כן הולכים לעשות בוועדת התעריפים איזו התאמה של התעריף.

<ויויאן אזרן: חשוב לנו גם להגיד לכם, נכון מה שאת אומרת לגבי הרשויות המקומיות, אני בהחלט מסכימה שהרשות המקומית, יש רשויות מקומיות שמרגישות אחריות ונותנות מבנים ועושות.

<ויויאן אזרן: אבל עדיין, רק לאגף מוגבלות שכלית התפתחותית יש, נכון להיום, 44 מסגרות נופשון בכל הארץ.

<ויויאן אזרן: 44 מסגרות.

<ויויאן אזרן: אנחנו גם עשינו מכרז חדש, חשוב לי להגיד את זה גם ליושבת ראש, עשינו מכרז חדש, קיבלנו 100 הצעות.

<ויויאן אזרן: 100 הצעות כרגע של מסגרות.

<ויויאן אזרן: כעת אנחנו נמצאים בדיוק בשלב של בדיקה של כל המסגרות.

<ויויאן אזרן: למה אני אומרת את זה, כי חלק גדול מהמסגרות יוכלו להיות סמלים תואמים לאוטיסטים ולשיקום.

<ויויאן אזרן: אנחנו מודעים לכך שאנחנו על פי חוק.

<ויויאן אזרן: אנחנו בהרבה מקרים הולכים בראש המחנה.

<ויויאן אזרן: אנחנו כן נאפשר כמו שאפשרנו פה בירושלים וכמו שיש היום סמלים תואמים.

סופה לנדבר: למי פונים?

סופה לנדבר: כתובת.

<ויויאן אזרן: הכתובת שיש לה את רשימת כל הנופשונים עם רמות התפקוד, כי לא כל הנופשונים מתאימים לכולם, מבחינתנו זה קודם כל ובראש וראשונה המחלקות לשירותים חברתיים.

<ויויאן אזרן: אין מה לעשות - - -

<דפנה אזרזר: למה לא כל הורה מקבל מה מגיע לו?

<דפנה אזרזר: במקום שהורה יצטרך לפנות לרווחה שהרווחה תפנה.

<דפנה אזרזר: הוא בכלל לא יודע שמגיע לו.

<דפנה אזרזר: למה הורים לא מקבלים ישירות את הרשימה?

<דפנה אזרזר: אני לא מצליחה להבין את זה.

<ויויאן אזרן: זה מופיע באתרים של הרווחה.

<דפנה אזרזר: מה אם מי שאין לו אינטרנט ולא יודע?

<דפנה אזרזר: זה חייב להיות נגיש.

<רויטל לן כהן: הילד שלי אובחן בגיל שנתיים וחצי והיום הוא בן 12, בחיים לא קיבלתי דף מאף אחד, מעולם.

<רויטל לן כהן: אתם יודעים מי הם הילדים, תשלחו להם בדואר.

סופה לנדבר: נכון, את צודקת מאוד.

סופה לנדבר: זאת תהייה דרישה של הוועדה לפניות הציבור.

<גלית גבע: האגף למוגבלות שכלית התפתחותית.

<גלית גבע: הילדים ורוב האוכלוסייה שמקבלת שירותים מוכרת והיא על פי חוק.

<גלית גבע: ישנה אוכלוסייה גדולה כמו האוכלוסייה של אגף השיקום, כמו אתם ציינתם חלקם גם לא מוכרים במחלקות לשירותים לחברתיים.

<גלית גבע: היום אנחנו כן פועלים במשרד על כל הנושא של הנגשת המידע של השירותים, בין אם זה בשירותים למשפחה ובכל מיני מקומות אחרים.

<גלית גבע: חשובה לנו הנגשת המידע להורים ולאנשים.

<גלית גבע: כל הנושא של הזכויות מופיע גם בשפות שונות.

<גלית גבע: כל הנושא של הזכויות, של הנגשת מידע זה דבר שבראש סדר העדיפויות שלנו כשירותים השונים בקהילה.

<גלית גבע: ברור מאוד שהנגשת המידע זה א' ב' בצריכת השירותים.

<גלית גבע: אנחנו כן רוצים לעודד, כן להראות דרישה ובהתאם לזה לדרוש את התקצוב הנדרש במלחמות שלנו אל מול האוצר ובגיוס המשאבים שלנו לשירותים השונים.

<גלית גבע: אין ספק שכל המחלקות לשירותים צריכים להעביר את המידע באופן שוטף לכל מקבלי השירות.

<גלית גבע: מבחינתו, הזרוע הביצועית היא המחלקה לשירותים חברתיים ואנחנו לא יכולים לדלג עליהן.

<גלית גבע: לכן, המידע הזה אמור להגיע מהמחלקה למשפחות שרשומות ולהם יש תיקים.

<גלית גבע: אנחנו נדאג ונראה איך אנחנו אכן יכולים להעביר את כל המידע שלנו.

<גלית גבע: אוכל לומר שלפחות באגף השיקום כל עובד שעובד, עובד רווחה, עובד של השירותים החברתיים שיושב מול מקבל שירות כזה או אחר, לו יש לו את כל הרשימה עם כל השירותים שהשירות נותן כולל אנשי קשר.

<גלית גבע: זאת על מנת לעשות את החיבור כמה שיותר מהר לאדם עצמו.

<גלית גבע: אין ספק שיש לנו כאן הרבה שירותים - - - יש לנו שירותים, שגם הספקים אמורים להביא ולהמציא את המבנים כמו מעונות יום שיקומיים וכדומה.

<גלית גבע: אנחנו נשמח שיהיו כמה שיותר מבנים שהרשות תוכל להקצות לטובת שירותים.

<גלית גבע: מבחינתנו זה מקבע ומיטיב את השירות.

<גלית גבע: אבל השירותים שספקים זכיינים נותנים, הם אמורים להביא אתם את המבנה, אין ספק שהנושא הזה הוא נושא חשוב.

<גלית גבע: אנחנו צריכים לפעול ולהמשיך לקדם אותו.

<גלית גבע: דובר כאן על תקציבים, אף שנה לא סיימתי את הסעיף הזה ביתרות, כל שנה הניצול הוא מקסימאלי ואני מבקשת תוספת.

<רויטל לן כהן: למרות שאני לא ניצלתי את הזכות כי אין מקום כאן בירושלים.

<רויטל לן כהן: אין מקום.

<גלית גבע: גם בשנה שעברה קבלתי בסוף השנה תוספת תקציבית לתקנה על מנת לסגור את השנה כי סיימתי בגרעון.

<גלית גבע: מבחינתי זה גם משהו שהוא צפוי לשנה.

<רויטל לן כהן: וזה מבלי שאני מעולם ניצלתי.

סופה לנדבר: אנחנו רוצים להגיע כאן למשהו אחרת נעשה פינג-פונג.

<פיני קבלו: אני מבקש להבהיר, אנחנו כרשויות מקומיות או מנהלי רווחה, אנחנו בעצם מקבלים הוראות או הנחיות ממשרד הרווחה, אנחנו בעצם קבלנים.

<פיני קבלו: כל נושא של קביעה מי זכאי ומי לא זכאי עובר דרכם.

<פיני קבלו: אנחנו המבצעים.

<פיני קבלו: נשאלה השאלה אם נשאר כסף במוסדות רווחה.

<פיני קבלו: אנחנו עובדים מול משרד הרווחה.

<פיני קבלו: אנחנו מקבלים את הכסף רק אחרי שאנחנו מבצעים את הפעולה ולא לפני ולכן כספים לא נשארים אצלנו.

<פיני קבלו: מי שמכוון ושולח זה המשרד.

<פיני קבלו: אנחנו מכבדים את הקביעה של הרשות שעובדת מולנו.

<פיני קבלו: אנחנו מבצעים.

<פיני קבלו: מבנים, רשויות מקומיות שיש להן מבנים, אני לא חושב שיש ראש רשות שמתנכל לאוכלוסייה שלו.

<פיני קבלו: אם יש בעיה כזאת אני מוכן לבדוק.

<פיני קבלו: לא שמעתי.

<פיני קבלו: המשרד מוציא מכרזים למפעילים, הוא הפריט את השירות.

<רויטל לן כהן: הרשות לא יכולה לתת את השירות לבד, בכסף שאתם לא נותנים.

<רויטל לן כהן: אני אשים לרגע את הכובע של חברת מועצה.

<רויטל לן כהן: אתם משיתים על מועצות משימות כאילו יש לנו תקציב בלתי מוגבל.

<רויטל לן כהן: בבקשה, זה בסדר להגיד הרשות המקומית.

<רויטל לן כהן: אני מרשה לעצמי להגיד אפילו בשם ראש העיר שלנו, אנחנו מאוד נשמח לתת לתושבים שלנו את השירותים, אבל לא יכול להיות שאתם לא נותנים את החלק שלכם.

<רויטל לן כהן: זה האחריות של השלטון המרכזי.

<רויטל לן כהן: זו אחריות של השלטון המרכזי.

<רויטל לן כהן: למה, כי החוק החליט.

סופה לנדבר: לא שומעים אף אחד, אני לא רוצה צעקות כאן.

סופה לנדבר: אני מסיימת בסיכום - - -

<רויטל לן כהן: גברתי, אני אשמח אם אדון פיני קבלו ידבר עם הרשויות המקומיות שיאשרו ואוצ'רים.

סופה לנדבר: תרשו לי לסכם.

סופה לנדבר: אני דורשת ממשרד הרווחה רשימה של זכאים ורשימה של נופשונים.

סופה לנדבר: אני רוצה שאת כל מה שאני דורשת יהיה תוך שבוע בוועדה.

סופה לנדבר: אם לא נקיים ישיבה נוספת לפני הפגרה.

סופה לנדבר: פנייה למנכ"ל משרד הרווחה.

סופה לנדבר: מנכ"ל למוסד לביטוח לאומי.

סופה לנדבר: אם אין מנכ"ל משרד הרווחה קיים שר הרווחה והשירותים החברתיים שהוא ימצא למי להעביר.

סופה לנדבר: אני דורשת מכתב לכל הורה מכל ה-30 אלף הורים שזכאים לקבל את השירות.

סופה לנדבר: שכל אחד יקבל בבית מה הוא זכאי לקבל, כמה זכאי לקבל ומה האפשרויות שהמשרד מעמיד לו.

<רויטל לן כהן: תודה רבה מאוד.

סופה לנדבר: בגלל מחסור במספר הנופשונים ומקומות אני מבקשת ממשרד הרווחה לתת במקום נופשון אפשרות לקבל ואוצ'ר.

סופה לנדבר: אני חושבת שמגיע להורים האלה.

סופה לנדבר: לשר הרווחה בקשה להוסיף מקומות נופשונים כפי שביקשו כאן.

סופה לנדבר: אני מבינה שאוטוטו יש מכרז חדש, להרחיב את רשימת הנופשונים – זה מצב נדרש.

סופה לנדבר: אני מבקשת משר הרווחה לאחד ולעשות כתובת אחת ולא מיליון כתובות.

סופה לנדבר: אנחנו כוועדה, שולמית שהיא מומחית בעניין פנתה למשרד ולא הייתה יכולה למצוא כתובת.

סופה לנדבר: האחד אומר מספר כזה, השני אומר מספר שני והשלישי מספר שלישי.

סופה לנדבר: מהחשבון שאני עשיתי הטיפול ל-30 אלף כשמגיע לכל אחד עד 15 יום, מגיע סכום התקציב הכולל ל- 154 מיליון שקל.

סופה לנדבר: עם כל המיליונים שאתם מקבלים זה לא מגיע.

סופה לנדבר: נמסר לנו בוועדה שרק 10% מנצלים את הכסף הצבוע.

<קריאה: מה לגבי הורים?

<קריאה: פרט לאוטיסטים שזה 200 אלף שקל.

סופה לנדבר: רבותיי, זה מצביע על כך שצריכה להיות כתובת אחת ויחידה ולא מיליון כתובות.

סופה לנדבר: אתם צריכים לאחד.

סופה לנדבר: חשוב שנדע שיש כתובת אחת ושהאנשים יידעו להגיע למה שמגיע להם.

סופה לנדבר: דבר אחרון, הוועדה מבקשת שכאשר הורה מבקש לאפשר במקום 15 יום, לחלק את זה להורה ומלווה, כן לאשר את זה.

סופה לנדבר: זאת אומרת שבוע ימים במקום 15 יום, במקום שבועיים יהיה שבוע להורה עם מלווה.

סופה לנדבר: המשפחה תחליט מי ילווה את הילד.

סופה לנדבר: תוך שבוע ימים רוצים לקבל את התשובות לדברים אלה.

סופה לנדבר: תודה ולהתראות, הישיבה נעולה.