ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 12, 2015-07-15 09:30

אורי מקלב: בוקר טוב.

אורי מקלב: שלום לכולם.

אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח של ועדת המדע והטכנולוגיה בנושא חינוך מדעי טכנולוגי, הבסיס לפיתוח המחר.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם שוועדת המדע בכנסת הזו קיימה כמה ישיבות ואני חושב שכל הישיבות שקיימנו הנושא של החינוך למדע וטכנולוגיה תמיד היה שזור בכל מיני אופנים שנכנסו, מהישיבה הראשונה שהייתה לנו עם שר המדע והטכנולוגיה שדיבר על הנושא של החינוך והחשיפה למדע וטכנולוגיה מכמה וכמה היבטים.

אורי מקלב: אנחנו קיימנו ישיבה בשבוע שעבר לציון 'צוק איתן', ישיבה גדולה של רובוטיקה.

אורי מקלב: שם גם דיברו על מחסור בהנדסאים, מהנדסים ועוד כל מיני, בסקטור הזה שיש מחסור כבר עכשיו, בוודאי עתידי, וכולם ציינו שהבסיס לחשיפה, לאתגר, למנף, לחבב את המקצועות האלה מתחיל מהגיל הקטן.

אורי מקלב: רבים טוענים שאפשר מגיל הגן לילדים, קל וחומר כשמדברים ביסודי ועוד יותר בעל יסודי.

אורי מקלב: לכן אנחנו מהסיבות האלה וגם מסיבה לא פחות חשובה, שחברת הכנסת ד"ר יפעת שאשא ביטון, ממש עם תחילת החברות שלה בוועדה ביקשה לקיים דיון, ממש מהדיונים הראשונים, בלי המחויבויות האחרות שהיו לנו כיום אחר או כיום כזה, או ישיבת פתיחה, ואנחנו מיד שמנו על סדר היום את הנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש חשיבות מאוד גדולה, אנחנו רוצים להציף את הדברים כדי לשמוע מכם גם למה, למה זה קורה, מה הסיבות שזה קורה, אבל בעיקר אנחנו רוצים לשמוע מה צריך לעשות, איך צריך לעשות את הדברים.

אורי מקלב: אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה לקידום כל הנושא של המדע והטכנולוגיה במדינת ישראל.

אורי מקלב: יש לנו גם את המסמך של הממ"מ.

אורי מקלב: מי שלא הוריד מהאתר, תיכף הוא יהיה כאן, ייתן כמה היבטים מחקריים שאנחנו ככנסת, זה תלוי בנו או דברים שאנחנו צריכים לקדם.

אורי מקלב: אנחנו גם נראה את זה כחובה לעצמנו.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שחלק מהדברים זה גם נושא של דימוי למקצועות האלה.

אורי מקלב: אני חושב שיש גם חשיבות בהסברה, בלימוד, לא רק לילדים, גם להורים לילדים.

אורי מקלב: אני נפגשתי עם כמה הורים, יצא לי בתקופה האחרונה לדבר על האם הם מודעים לכך שיש מחסור ואיך הם רואים את הדברים.

אורי מקלב: הם רואים את זה כלימודים ארוכים ולא בטוח שהאופק התעסוקתי בזה הוא באמת דבר שרוצים אותו, שהוא נדרש מאוד ושגם מכניס בהכנסה לא רעה.

אורי מקלב: אני ראיתי את זה בקרבת משפחה שלי, שלמדו עכשיו מדעי המחשב.

אורי מקלב: תוך כדי לימודים התקבלו - - - אני לא חושב שיש היום הרבה, גם לא רופאים וגם לא אחרים, אנשים צעירים שמרוויחים יפה מאוד.

אורי מקלב: כשאתה בעל מקצוע טוב ואתה מצליח חוטפים אותך עוד כסטודנט ואחרי זה ממשיכים להעסיק אותך כשאתה מגלה כישרונות גם הלאה.

אורי מקלב: החברות מחפשות, מאתגרות, אם זה נושא של לימודי מחשב, הנדסת מחשבים ומדעי המחשב על כל שלוחותיו.

אורי מקלב: אני גם מבין שאני צריך להתנצל על כך ששר החינוך לא הגיע.

אורי מקלב: בכל אופן ברגע האחרון הוא הודיע שהוא לא יגיע, לא בגלל שהוא לא רואה בזה חשיבות מאוד מאוד גדולה, אבל הוא באמצע תהליכים מאוד משמעותיים והוא רוצה בקרוב לוועדה לבשר על תכנית.

אורי מקלב: אני מבין שיש נציגים ממשרד החינוך, עופר רימון ירחיב בעניין הזה.

אורי מקלב: אני כבר אומר מראש, הוועדות והתכניות כאן בכנסת, לא תמיד אפשר לתכנן אותן מראש.

אורי מקלב: ועדת הפנים יושבת עכשיו ויש הצבעות ואין לי מחליף שם, אז יכול להיות שבשלב מסוים אני אבקש מד"ר יפעת שאשא ביטון שתחליף אותי.

אורי מקלב: נקווה שזה לא יפגע בדיון.

אורי מקלב: ברשותכם, יש כאן דוברים רבים, אנחנו נבקש מכל הדוברים כמה שאפשר לצמצם בלוח הזמנים שיתאים לישיבה, שכולם יוכלו לדבר.

אורי מקלב: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, אני מכבד אותך לפתוח בדברים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב ראש, בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ראשית אני שמחה לראות את ההשתתפות הרחבה בנושא שבעיניי הוא מאוד מאוד חשוב וזה הנושא של החינוך הטכנולוגי.

יפעת שאשא ביטון: החינוך הטכנולוגי, כפי שאני תופסת אותו - - -

<ענת לוי: מדעי טכנולוגי.

יפעת שאשא ביטון: מדעי טכנולוגי, איך שתרצי לקרוא לזה, בסופו של דבר אנחנו מדברים על מערך שהוא מאוד מאוד רחב.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה את כל הנושא של החינוך המדעי טכנולוגי בהקשר שלו, מראשית הרצף, שזה בתי הספר העל יסודיים, אחר כך כל נושא ההסדרה של החינוך הטכנולוגי להנדסאים, כולל את הנושא של ההכשרה המקצועית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם אנחנו נלך וננסה לפלח אנחנו נראה שזה משיק להרבה קטגוריות או תחומים שבסופו של דבר צריך ליצור בהם איזה שהוא סדר, צריך לדאוג לרצף ואני חושבת שזה משמעות הדיון כאן.

יפעת שאשא ביטון: אין לי ספק שלא נצליח לגעת בצורה מיטבית בכל אחד מהנדבכים שמרכיבים את השלם ולכן אני רואה בדיון הזה איזה שהוא דיון שהוא ראשוני, שהוא מנסה להתוות רעיון, דרך, הצהרת כוונות של איך אנחנו רוצים לראות את החינוך המדעי טכנולוגי במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה רק לומר שבתפיסה האישית שלי בסופו של יום, כדי ליצור הסדרה בנושא הזה, אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו מובילים מהלך שבו אנחנו יוצרים מעין מועצת חינוך טכנולוגי מדעי שמאגמת בתוכה את הכול, שמתאמת ומתכללת בין המשרדים השונים.

יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו יודעים שיש חלק מאלה שמוכשרים להנדסאים, אם זה י"ג-י"ד, שחלקם הם תחת משרד החינוך וחלקם הם תחת משרד הכלכלה ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגשרים על הפערים האלה, יוצרים איזה שהיא אחידות, יוצרים סטנדרטים שאנחנו כולנו מסוגלים לדבר אותם ובצורה אחידה וזה אומר שיש לנו הרבה מאוד עבודה לפנינו.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם מעבר לדברים היפים שכן קורים היום בחינוך הטכנולוגי, בחלק מהמקומות, באיים שונים, אנחנו מברכים על זה אבל בואו ננסה רגע לצאת החוצה ולראות איך אנחנו הופכים את זה למשהו שהוא מערכתי ושאנחנו יכולים להחיל אותו בכל הגזרות.

יפעת שאשא ביטון: אז שיהיה לנו בהצלחה.

אורי מקלב: תודה רבה על הפתיחה.

אורי מקלב: אנחנו, ברשותכם, נעבור לד"ר עופר רימון.

אורי מקלב: בבקשה.

<עופר רימון: אז קודם כל שלום לכולם.

<עופר רימון: אני שוב מתנצל בשם השר שהוא לא יכול היה להגיע.

<עופר רימון: אנחנו מאוד שמחים ומברכים על הדיון על החינוך המדעי טכנולוגי.

<עופר רימון: בפתח הדברים אני אגיד - - -

אורי מקלב: אולי גם מה התפקיד.

<עופר רימון: אני מנהל החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך, כל המגמות הטכנולוגיות, כל התחום.

<עופר רימון: במשרד החינוך כ-140,000 תלמידים לומדים מכיתה י' עד כיתה י"ד במסגרת מגמות החינוך הטכנולוגי, כ-20 מגמות, 40 התמחויות.

<עופר רימון: אנחנו מדברים באמת על כל מגוון המקצועות והתחומים, הנדסת תוכנה, אלקטרוניקה, מכטרוניקה, רובוטיקה, מכניקה, CNC, מכונאות רכב, חשמל רכב, מלונאות ותיירות.

<עופר רימון: כל המקצועות, איך אומרים?

<עופר רימון: כל התלמידים יקרים לנו וחשובים לנו.

<עופר רימון: במשרד החינוך הרעיון הוא שתלמידים בחינוך הטכנולוגי לומדים גם לבגרות וגם למקצוע, עושים את שני הדברים ביחד.

<עופר רימון: החיבור אצלנו בין המדע לטכנולוגיה הוא build in בתוך המבנה של מגמה, כי תלמידים אצלנו בוחרים גם הבחירה הראשונה שלהם במקצוע הבסיס הוא מקצוע מדעי והמקצוע המוביל הטכנולוגי וההתמחות.

<עופר רימון: היושבים כאן מסביב לשולחן הרבה מאוד שותפים שלנו.

<עופר רימון: הרשתות הטכנולוגיות ש-build in העבודה שלנו היא עבודה משותפת, התאחדות התעשיינים, האיגודים המקצועיים, צה"ל, שהוא כמובן בסופו של דבר לא בדיוק מעסיק, אבל הגורם המקצועי הראשון שהתלמידים שלנו, רבים מהם, פוגשים.

<עופר רימון: אז אנחנו בתיאום מאוד הדוק עם צה"ל.

<עופר רימון: אני אגיד כמה דברים כדי לא להשתלט על הדיון.

<עופר רימון: אנחנו חושבים שהמטרות המרכזיות שלנו, הדברים המרכזיים שאנחנו רוצים לשפר במסגרת החינוך הטכנולוגי, קודם כל להגדיל את כמות התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, הדבר השני זה יותר hands on, הרבה יותר עבודה מעשית, התנסות מעשית, יותר שילוב עם התעשייה, אנחנו רוצים לראות את התלמידים שלנו הרבה יותר תלמידים שחלק מהלמידה שלהם נעשית בעולם העבודה.

<עופר רימון: אנחנו גם שמים דגש בשיתוף עם משרד הכלכלה והתאחדות התעשיינים על נושא השמחות, זאת אומרת שתלמידים שלנו לצד תעודת בגרות ייצאו גם עם תעודת הסמכה.

<עופר רימון: בכל אחד מהתחומים האלה יש התקדמויות, הקמנו ועדות הסמכה יחד עם התאחדות התעשיינים.

<עופר רימון: יש עוד עניין, מאוד ברור לנו שכדי להצליח אנחנו צריכים ללכת כמה שיותר מוקדם, גני ילדים, יסודי, חטיבות ביניים, אין ברירה, שם הילדים מעצבים את העמדות שלהם.

<עופר רימון: אנחנו יצאנו לקמפיין בסביבות חודש פברואר, מי שראה בטלוויזיה עם הפיה הורסת החלומות, קמפיין שבינתיים לפי הנתונים שאנחנו רואים עבד מאוד טוב, אבל עשינו לפני זה מחקר גם בקרב הורים וגם בקרב תלמידים על הנושא של דימוי של חינוך טכנולוגי ומאוד הופתענו לראות שהיום ב-2015 הורים הרבה יותר פתוחים לראות את התלמידים שלהם נכנסים למסגרות של חינוך טכנולוגי, ברגע שאנחנו מציעים להם את שני הדברים ביחד, גם בגרות וגם מקצוע.

<עופר רימון: מה שמאוד חשוב להגיד, אם אנחנו יושבים כאן - - -

אורי מקלב: כשאנחנו רואים את הממצאים שלנו אנחנו רואים שדווקא הזכאות לבגרות בבתי הספר הטכנולוגיים היא פחותה מהזכאות לבגרות בבתי הספר העיוניים.

אורי מקלב: הנתונים האלה, אם הם עומדים בפני ההורים בסך הכול אני מבין שזה לא מאתגר אותם.

אורי מקלב: לפי ממציאים שיש לנו יש פער בין הזכאות לבגרות בבתי הספר הטכנולוגיים אל מול בתי הספר העיוניים.

<עופר רימון: אז אני רק אומר כאן בעניין הזה שהפער הזה לפני 20 שנה היה פער מאוד דרמטי, עמד על יותר מ-40 נקודות אחוז, הפער הזה כמעט ונסגר, הוא היום עומד על 7 או 6 נקודות אחוז והוא הולך ונסגר והוא נסגר בגלל רפורמה שאנחנו עשינו בסוף שנות ה-90 שבה אנחנו הפכנו את כל המסלולים הטכנולוגיים למסלולים בגרותיים.

<עופר רימון: זה אומר שילדים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, כל דבר שהם עושים כחלק מהלמידה זה צבירה לבגרות.

<עופר רימון: אז בעניין הזה - - -

אורי מקלב: אתם עשיתם מחקר בעניין, לגבי כל ההיבטים, האם יש בעיה בצוות ההוראה.

אורי מקלב: יש עוד כמה פקטורים שיכולים להיות מרכיב, או כמה, שמרכיבים את הסיבה מדוע אין רבים שהולכים לשם, מדוע פחות מצליחים, מדוע הדימוי הוא כזה.

אורי מקלב: האם משרד החינוך עשה משהו בעניין הזה ויש לו ממצאים מקצועיים שלו שזה אבני היסוד שלו, שזה אבני הדרך שלו, כדי לדעת מכאן ואילך מה משנים.

אורי מקלב: שמענו שכבר מגיל צעיר, זה אחד הווקטורים שאתם חושבים שצריך, אז מעניין אותנו לשמוע מה אתם עושים בעניין הזה, איזה תכניות יש לכם כבר לחשיפה, לגרות, לעודד, שאדם יגדיר לעצמו, שהילד יגדיר לעצמו, גם הוא וגם ההורים, מגיל צעיר כבר ללכת למקצועות האלה ואם יש לכם עוד דברים.

אורי מקלב: אני רוצה שגם אחרים יתייחסו לדברים האלה, אנחנו רוצים לכוון את הדיון למסלול מסוים, לא להתפזר.

<עופר רימון: רק לפני שאני אשיב על הדברים, עצרת אותי בנקודה שצריך לזכור שהחינוך הטכנולוגי הוא חינוך יקר, הוא יותר יקר מהחינוך העיוני, הוא יותר יקר בגלל נושא של הצטיידות, הוא יותר יקר בגלל שצריך לחלק קבוצות לקבוצות קטנות.

<עופר רימון: יש כאן גם עניין של משאבים לצד כל הרצון שלנו לקדם את הדברים ולהעצים את הדברים כמה שיותר.

<עופר רימון: בעניין של חשיפה אנחנו נכנסים בשלבי הגיל המוקדמים יותר.

<עופר רימון: אני אתן על קצה המזלג כמה תכניות, שוב כדי לא להשתלט - - -

יפעת שאשא ביטון: עופר, ברשותך, אני לא הייתי רוצה להיכנס לאיפה יש כמה תכניות שאולי עובדות, אני רוצה לנסות שהדיון הזה יבוא בסופו של דבר לאיזה שהיא מדיניות, מדיניות שמוחלת בכל הגזרות.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, כל תלמיד שנכנס היום לבית ספר צריך ללמוד אנגלית, מתמטיקה, לשון, זה קיים בכל המסגרות.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה שעל אותו בסיס תהיה אפשרות לכל תלמיד לבחור להיות גם במסלול טכנולוגי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבתוך ה-140,000 תלמידים שאתה בעצם ציינת לומדים גם למקצועות שהם ב-high level, כמו פיזיקה שנכללים בפנים וביו טכנולוגיה ועוד מקצועות דומים, נכון?

<עופר רימון: בואי רגע נעשה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה רק לחדד אם זה נכון שאין - - -

<עופר רימון: מבחינת הטרמינולוגיה, מה זה בכלל ללמוד בחינוך טכנולוגי.

<עופר רימון: ללמוד בחינוך טכנולוגי זה בחירה של תלמיד.

<עופר רימון: הוא עושה אותה בכיתה ט' לקראת הלימודים בחטיבה העליונה ואז הוא רשום ומקבל שכל"ט של חינוך טכנולוגי וזה אומר שהוא לומד שלושה מקצועות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, שזה כולל גם את המקצועות שאני דיברתי עליהם.

<עופר רימון: פיזיקה הוא מקצוע עיוני.

<עופר רימון: הוא לומד שלושה מקצועות, מקצוע הבסיס שהוא מקצוע מדעי, שיכול להיות כימיה, פיזיקה, ביולוגיה או מדעי הטכנולוגיה, מקצוע מוביל במגמה ועוד מקצוע התמחות.

<עופר רימון: אז אם את לוקחת נניח תלמידי אלקטרוניקה, אז רוב תלמידי האלקטרוניקה, נגיד, הם לומדים מקצוע מדעי הם ילמדו פיזיקה בדרך כלל, מקצוע מוביל זה המערכות האלקטרוניות וההתמחות זה פרויקט הגמר שהם עושים במערכות אלקטרוניות.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה, עופר, אבל בדיוק משם אני מנסה לצאת הצידה בדיון, כי הייתי רוצה לראות איך אנחנו מסוגלים לתת מענה של חינוך טכנולוגי לתלמידים שלא יכולים לבוא וללמוד אלקטרוניקה ב-5 יחידות ופיזיקה וכל המקצועות האחרים שנדרשים.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה לפתוח את היריעה הזו שנקראת חינוך טכנולוגי - - -

<עופר רימון: אז דקה.

<עופר רימון: קודם כל אם אנחנו נותנים, כי גם תלמיד שלומד מכונאות רכב הוא לומד בדיוק באותו פורמט שלושה מקצועות.

<עופר רימון: בדרך כלל המקצוע המוביל - - -

יפעת שאשא ביטון: כמה במכונאות רכב יש לנו במערכת?

<עופר רימון: יש לנו יותר מ-1,500 תלמידים בשכבת גיל, מכונאות רכב, חשמל רכב ואוטוטק, ויש לנו את כל התחומים.

<עופר רימון: יש לנו את התחומים של חשמל, תחום של CNC, תחזוקת מערכות מכניות, ציוד מכני הנדסי.

<עופר רימון: דרך אגב, בחמש השנים האחרונות יש לנו גידול מאוד משמעותי בכמות התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, אני מדבר על גידול של כמעט 20,000 תלמידים והגידול הוא בכל המגמות, גם במגמות העלית, גם במגמות הביניים וגם במגמות ש - - - אני לא קורא להם היום low tech, כי מבחינתנו היום מחשבים ואוטומציה נכנס כמעט בכל תחום.

אורי מקלב: אנחנו עוד נחזור אליך בהמשך, גם כדי להגיב על דברים אחרים.

אורי מקלב: אלה רק דברי פתיחה.

אורי מקלב: צביקה פלג, מנכ"ל רשת אורט.

<צבי פלג: בוקר טוב.

<צבי פלג: אני מברך על היוזמה ואני מברך את הנוכחים.

<צבי פלג: אני רוצה לנסות לעשות קצת סדר באמירות.

<צבי פלג: מילה אחת על רשת אורט ישראל, רשת חינוך מדעית טכנולוגית פרושה על פני מדינת ישראל כולה.

<צבי פלג: אני חייב להודות ולומר, כבוד היושב ראש, שבכל בית ספר שאורט ישראל מנהלת היום שהוא מקיף, 60% מהתלמידים הם תלמידי המגמות הטכנולוגיות.

<צבי פלג: זאת אומרת האמירה שהיום במגמות הטכנולוגיות זה סקנד בסט או שמשיגים פחות זכאות לבגרות היא אמירה של פעם, היא לא אמירה של היום.

<צבי פלג: אני מזמין את האנשים לבוא ולבקר משלומי בצפון ועד ביר הדאג' בדרום, אצל הבדואים, כדי לבוא ולראות שמזמן המצב הוא לא כזה.

<צבי פלג: אבל כדי לעשות סדר יש להבדיל בין בתי ספר תעשייתיים לבין בתי ספר מקיפים.

<צבי פלג: אם ניקח את בית הספר המקיף של יקנעם, שלשמחתי הרבה יהודה ודיתה ברוניצקי ביקרו בו לפני כמה שבועות, זה בית ספר שהוא השגיות בגרות של 90%, עם מגמות טכנולוגיות גבוהות.

<צבי פלג: אבל כדי שלא נתר

<צבי פלג: פק על העבר בואו נראה מה צריך לעשות בעתיד.

<צבי פלג: אני חושב שמדינת ישראל, ואני מסכים עם מה שאמר ד"ר עופר רימון ידידי, צריך לבוא ולהנגיש את החינוך הטכנולוגי כבר ברמת גן הילדים ובתי הספר היסודיים, בוודאי בחטיבות הביניים, שעדיין זה לא נמצא בהן.

<צבי פלג: חינוך טכנולוגי זה שפה, אנחנו יודעים שאנגלית צריך להתחיל בכיתה א' או בגן הילדים, אבל טכנולוגיה אנחנו רוצים להתחיל בכיתה י' והשאלה היא למה.

<צבי פלג: אם לא נחשוף את החינוך הטכנולוגי בגיל צעיר יותר הילדים לא ייחשפו למה זה בכלל ולא יגיעו לשם.

<צבי פלג: אני כרגע מדבר על השלב הראשון, בואו נתחיל להנגיש את זה לחטיבות הביניים.

<צבי פלג: אנחנו עוד לא שם.

<צבי פלג: אנחנו במדינת ישראל של 2015, שתלמידים בחטיבות הביניים עדיין לא יודעים מה הוא חינוך טכנולוגי.

<צבי פלג: בואו נפתח את הסולם החינוכי הגדול שבא ואומר 'חנוך לנער על פי דרכו'.

<צבי פלג: זה לא עוד פסוק ולא עוד אמרה, אלא תורת חיים ותורת החיים באה ואומרת שילד בבית ספר תעשייתי, באורט תעשייה אווירית או באורט תל נוף יכול לעשות את ה-14 יחידות בגרות, יכול לעשות הנדסאי ויכול להגיע למכללות להנדסה.

<צבי פלג: בואו נפתח את החסימה שקיימת היום בין מל"ג ות"ת שהיא מאתגרת אולי ללמוד הרבה תלמידים ראיית חשבון ועריכת דין, אבל שוכחת שהמטרה הכלכלית של עם ישראל היא ללמד מהנדסים.

<צבי פלג: עד היום במשך שנים ות"ת מל"ג לא עשה שום דבר כדי לפתוח את השלב הזה בין הנדסאים לבין מהנדס.

<צבי פלג: לא יכול להיות שתלמיד שגומר הנדסאי בארץ בחוץ לארץ בשנתיים ורבע גומר מהנדס ובארץ הוא כמעט צריך להתחיל את כל ארבע השנים.

<צבי פלג: אני אומר שכל הדברים האלה, זה מה שצריך לעשות.

<צבי פלג: צריך להטמיע את הנושאים הטכנולוגיים בקרב האוכלוסייה של המיעוטים.

<צבי פלג: אני הצעתי לחבר הכנסת שי פירון ממש ערב נפילת הממשלה הקודמת תכנית שנקראת שנה י"ג למגזר המיעוטים, שילמדו עוד שנה.

<צבי פלג: הפופוליזם של הבגרות לא נותן שום דבר.

<צבי פלג: כבוד היושב ראש, ב-24 יחידות בגרות אתה לא יכול להיות אפילו מזכיר ברשות מקומית ולכן גם צריך לתת להם מקצוע טכנולוגי, שיהיה להם מקצוע לחיים.

<צבי פלג: הם הראשונים שנחשפים כי הם לא מתגייסים לצה"ל.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון לא רק למיעוטים.

יפעת שאשא ביטון: פה במקרה הזה הם יכולים להרגיש טוב שזה חוצה מגזרים.

יפעת שאשא ביטון: החינוך הטכנולוגי לא מונגש גם במקומות אחרים.

<צבי פלג: לא, את לא ירדת לסוף דעתי.

<צבי פלג: החינוך הטכנולוגי הוא טוב לכולם וברור שבעיקר אנחנו מתרכזים באוכלוסיות רחבות מאוד במגזר היהודי.

<צבי פלג: אני בא ואומר, האמירה והמנטרה שמדינת ישראל השמיעה בשנים האחרונות שהזכאות לבגרות היא חזות הכול, היא באה ואמרה לנו שמוטב לגמור 24 יחידות בגרות, העיקר שנוכל לתלות בשלטי חוצות את הזכאות לבגרות, אבל בסופו של דבר לא תהיה עבודה.

<צבי פלג: מה לעשות, יש הבדל גדול בין הנער היהודי שהולך אחרי זה לצבא והולך אחרי זה לדרום אמריקה ורק אז חוזר ומתחיל לראות לאן הוא הולך לבין הילד במגזר המיעוטי שלא הולך לצבא, לצערי הרב, אבל נחשף במיידית שתעודת בגרות לא שווה כלום.

<צבי פלג: המרמור הזה קיים ואנחנו שומעים אותו.

<צבי פלג: אנחנו פתחנו כפרי נוער לחרדים, לא ראיתי שמדינת ישראל באה ועשתה מעשה של עשייה.

<צבי פלג: מי שהיה בכפר זיתים ומי שהיה בכפר חב"ד בצפת ומי שהיה בזוהרים בקרית גת ומי שהיה במתיבתא בבית שמש מבין היום שיש נוער חרדי שרוצה ללמוד תורתו אמנותו, אבל גם רוצה ללמוד מקצוע לחיים.

<צבי פלג: מדינת ישראל לא מתקצבת את הדברים האלה בתקציב ראוי שיוכל להתקיים.

<צבי פלג: אני אומר שיש כל כך הרבה דברים לעשות.

<צבי פלג: אני מברך על יוזמת הוועדה, אני רק חושב שצריך לעשות סדר בדברים, כי החינוך הטכנולוגי היום הוא חינוך טכנולוגי שבחלק גדול מהרשויות המקומיות הוא מוביל במדינה, אבל אנחנו צריכים לפתוח את כל הרצף הזה, את כל החסמים והבלמים, לדעת לפתוח אותם.

אורי מקלב: תודה רבה, צביקה, בשלב הזה.

אורי מקלב: לא סתם כנראה, בלי כוונה, דחיתי את דבריו של פרופ' מנואל טרכטנברג, אחריך כנראה שהוא יוכל מיד להשיב לך, במיוחד על החסם הזה שהוא דיבר עליו, שלא מתחשבים בשום דבר בלימודים הטכנולוגיים, כשבא בן אדם ללמוד תואר ראשון הוא צריך ללמוד את מלוא הארבע או למעלה מארבע שנים מלאות, נניח בנושא לימודי מחשב או דברים מהסוג הזה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב, חברי כנסת.

מנואל טרכטנברג: רבותיי, אני מאוד שמח על הדיון הזה.

מנואל טרכטנברג: זה נושא שבאמת היה צריך לעלות לסדר היום הרבה לפני זה וביתר תוקף, כי הוא קריטי מכל בחינה שהיא, גם בפן של החינוך עצמו, גם בפן המשקי וגם בפן, ולא נשכח את זה, של פערים כלכליים חברתיים.

מנואל טרכטנברג: תרשו לי להתחיל מנתון אחד.

מנואל טרכטנברג: כיום במדינת ישראל כ-50% מתוך כל מחזור תיכון מקבל תעודת בגרות שמכשירה אותו להגיע להשכלה גבוהה ואכן מגיעים להשכלה גבוהה, כלומר אנחנו מיצינו במערכת ההשכלה הגבוהה את הפוטנציאל שמייצרת מערכת החינוך להגיע להשכלה גבוהה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מתפארים בנתון הזה ואכן יש על מה לשמוח - - -

<צבי פלג: 65%, פרופ' טרכטנברג.

יפעת שאשא ביטון: עדיין יש את ה-40% שלא מגיעים.

יפעת שאשא ביטון: אליהם צריך - - -

מנואל טרכטנברג: צביקה, למען הסדר הטוב, לא הפרעתי לך על אמירות לא נכונות שאמרת, אל תפריע לי.

מנואל טרכטנברג: בכל אופן, 50% מגיעים להשכלה גבוהה ובכל הזדמנות שניתנת לי אני שואל את השאלה 'ומה עם החצי השני?' מה עם אותם 50% של כל מחזור גיל שמסיים תיכון ומדינת ישראל למעשה מפקירה אותם לגורלם ולא רק זה, אלא שהמשק שמשווע לכוח אדם איכותי טכנולוגי, מערכת הביטחון שמשוועת גם לזה, כל המערכות עומדות דום אל מול התופעה הזאת, שבעצם לא מאפשרת לדורות דורות של צעירים לרכוש את הכלים הבסיסיים כדי שיוכלו להשתלב בתעסוקה נאותה בהמשך.

מנואל טרכטנברג: זה הכישלון הגדול ביותר של מדינת ישראל וזה לא מתחיל שם.

מנואל טרכטנברג: כלומר אני התחלתי את הסיפור מהעובדה ש-50% מגיעים לבגרות שמכשירה אותם להשכלה גבוהה.

מנואל טרכטנברג: בגרות עיונית זה לא חזות הכול, נקודה.

מנואל טרכטנברג: זו טעות איומה שעשינו כאן

מנואל טרכטנברג: בגלל עוונות העבר שבעצם המטוטלת הלכה לקצה השני, בגלל תופעות ההסללה של העבר אז אמרו 'די', צריך מסלול אחד, כל ילד בישראל צריך בסופו של דבר לקבל בגרות עיונית וכל צעיר בישראל צריך בסופו של דבר לקבל תואר אקדמי.

מנואל טרכטנברג: אין דבר כזה בעולם וזה מתנגש חזיתית עם המציאות הבסיסית שיש שונות גדולה של כישרונות ושאיפות וצרכים ומה לא, כי הדבר האחרון שמערכת חינוכית יכולה לעשות זה את כולם להכניס לאותו תלם ולאותו מסלול.

מנואל טרכטנברג: אז הטעות פה היא טעות מערכתית ארוכת זמן, שצריך לא רק לדאוג לכך שבמערכת החינוך יהיו יותר אפשרויות ללמוד טכנולוגיה ומדע, צריך החלטה, ברמה מדינתית של שינוי כיוון שמדינת ישראל לוקחת, וזו צריכה להיות הכרזה, ואני אפעל בכל מאודי לצורך זה, שמדינת ישראל לוקחת אחריות על ההכשרה הנאותה של כל צעיר במדינת ישראל לקראת הקשת הרחבה של צרכים שיש כיום ומצד שני קשת של כישרונות שיש.

מנואל טרכטנברג: לא צריך להיות מסלול אחד.

מנואל טרכטנברג: לגבי הטענות שהושמעו כאן לגבי ות"ת מל"ג.

מנואל טרכטנברג: אני ממש מתפלא עליך, צביקה.

מנואל טרכטנברג: אני הייתי חמש שנים וחצי יו"ר ות"ת, בתור שכזה את הדברים שאמרתי כאן אמרתי בכל הזדמנות וביחד עם שרי החינוך ניסיתי לקדם חינוך טכנולוגי מדעי גם במערכת החינוך כדי להכשיר את הצעירים האלה להמשיך במכללות להנדסה.

מנואל טרכטנברג: אז קצת כבוד לעובדות.

מנואל טרכטנברג: אבל זו לא הנקודה, הנקודה היא כאמור שמהוועדה הזאת צריכה לצאת קריאה לממשלת ישראל, לא רק להוסיף עוד קורס פה ושם, אלא לשנות גישה ולבוא עם תכנית לאומית שעושה את זה.

מנואל טרכטנברג: לא פחות ולא יותר מזה, וזה מה שהמשק והחברה ישראל - - -

אורי מקלב: מתוך שמונה קבינטים שיש היום למדינה אפשר לעשות גם קבינט חינוכי מדעי, השכלתי.

אורי מקלב: אפשר לעשות קבינט על זה.

אורי מקלב: חלק מהבעיות אנחנו יודעים, שיש שאלה של סמכות, איפה נקבע, מי אחראי, מי הקובע.

אורי מקלב: אולי מקדמים את זה אבל אני עוד לא יודע - - -

מנואל טרכטנברג: זה לא קורה וזה מה שצריך לקרות.

אורי מקלב: אבל אין ספק שזו לא רק אמירה ודרישה של שר החינוך בלבד, שאנחנו נטיל את זה, אלא זה צריך להיות משהו הרבה יותר רחב.

יפעת שאשא ביטון: גם כבוד היושב ראש, אני לא הייתי מפחדת להגיד חינוך טכנולוגי בלי המדעי.

יפעת שאשא ביטון: בלי המדעי רגע.

יפעת שאשא ביטון: כי במדעי מאוד מאוד קל, ואני ממשיכה את דבריו של טרכטנברג, שאני ממש מברכת עליהם, וקל אחר כך להישאב למקום כמו שדיברנו, של האלקטרוניקה ושל הביו טכנולוגיה ולהגיד 'הנה, זה קיים במערכת'.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו מדברים בדיוק על אותם ילדים שלא מסוגלים להגיע למסלולים האלה ושם אנחנו רוצים לתת את המענים ובעיניי זאת מהות הדיון.

אורי מקלב: ולמה מדעי לא יכול להתאים להם?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא אמרתי שהוא לא מתאים, אני אומרת שהוא יאפשר את הבריחה למקום שהוא רק מדעי, אלא שהוא גם יאפשר את המקום שאנחנו רוצים, אנחנו רוצים, החינוך הטכנולוגי.

מנואל טרכטנברג: רק כדי לסיים, מילה אחת.

מנואל טרכטנברג: באוקטובר בשנה שעברה הופעתי בממשלה כדי להציג דוח שנתי על השכלה גבוהה, אבל העזתי, תקשיב טוב, להגיד בישיבת הממשלה מה שאמרתי כאן, שתעודת בגרות זה לא חזות הכול ושתואר אקדמי זה לא חזות הכול.

מנואל טרכטנברג: מה קרה בעקבות האמירה הזאת?

מנואל טרכטנברג: אתם קראתם בעיתונים.

מנואל טרכטנברג: התנפלות רבתי של שרים מסוימים שצעקו וזעקו כנגדי וכנגד ראש הממשלה, שנרתם להגן על הדברים, 'מה אתה רוצה?

מנואל טרכטנברג: שהבן שלך יהיה פחח'.

מנואל טרכטנברג: זו התשובה במדינת ישראל של שנת 2015?

מנואל טרכטנברג: שמישהו רוצה פה פחחות כשאנחנו באים ואומרים שצריך לפתוח קשת רחבה של אפשרויות לימוד, הוראה ופיתוח כישורים?

מנואל טרכטנברג: מישהו מתכוון לזה?

מנואל טרכטנברג: ובגלל זה לא נעשה את זה?

מנואל טרכטנברג: אז צריך לדעת איפה אנחנו חיים ומה המחסומים בפני זה.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אורי מקלב: תודה רבה לחבר הכנסת פרופ' טרכטנברג.

אורי מקלב: אנחנו נבקש מד"ר טל לוטן, האחראית על תחום החינוך בהתאחדות התעשיינים.

<טל לוטן: בוקר טוב ושלום לכולם.

<טל לוטן: אנחנו רואים בחינוך הטכנולוגי מדעי מקצועי, בכל הספקטרום, משהו שהוא בדמנו, הוא קריטי לתעשייה הישראלית, הוא קריטי למשק, הוא קריטי לחברה הישראלית בכללותה ואנחנו מדברים על ספקטרום של מקצועות שנדרשים.

<טל לוטן: יש ספקטרום של צרכים בתעשייה, כמו שאני אציג אותם, ואנחנו מאמינים שכפי שיש ספקטרום של צרכים מצרכים בתחום של מחסור במהנדסים, טכנאים ורצפת ייצור, כך יש הלימה ויש הטרוגניות של תלמידים ולא צריך לדבר על או-או אלא צריך לדבר על גם וגם, על כל הטווח של המקצועות.

<טל לוטן: קצת נתונים.

<טל לוטן: נכון להיום, למעשה משנת 2010 שאנחנו בודקים בסקר צרכים של התעשייה, 80% מכלל המעסיקים טוענים שיש להם קושי בגיוס עובדים מקצועיים לאורך השנים בכל הספקטרום.

<טל לוטן: התעשייה משוועת לכוח אדם ויש לי את הנתונים, אנחנו מדברים גם על מהנדסים בתחום המכונות, חשמל ואלקטרוניקה, אנחנו מדברים על הנדסאים, אנחנו מדברים על חשמלאים, אנחנו מדברים על מכונאים, אנחנו מדברים על מסגרים, אנחנו מדברים על עובדי רצפת ייצור וגם בתחום הבנייה ונהגי משא.

<טל לוטן: כלומר איפה שלא ניגע חסר לנו כוח אדם והמחסור הזה לאורך השנים הוא קריטי.

<טל לוטן: זה לא רק הקיצוץ בחינוך הטכנולוגי, גם הקיצוץ בהכשרה המקצועית שהיה בעבר כ-140 מיליון שקל והיום אנחנו מדברים על 40 מיליון שקל.

<טל לוטן: כלומר אנחנו רואים שלמעשה המדינה הזניחה את התחום של החינוך הטכנולוגי מדעי מקצועי ואת ההכשרה המקצועית ואנחנו למעשה פועלים יחד עם משרד החינוך ומשרד הכלכלה, ואני כבר 8-9 שנים בתהליך ובכל ועדה הדברים הם איטיים, לאט מדי, אבל עדיין אני חושבת שהחובה של כולנו להמשיך ולעסוק בזה ולא לוותר, ואני אגיד מה אנחנו צריכים לעשות.

<טל לוטן: קודם לגבי המחסור, כמו שאמרתי, המחסור הוא קריטי בכל התחומים.

<טל לוטן: אני מזמינה אתכם לבוא לתעשייה לראות רצפת ייצור.

<טל לוטן: עובדים בגילאי 55, 58, ואם אנחנו לא נדאג עכשיו להכניס לפייפ ליין עוד ועוד תלמידים שיידעו את המקצועות, אז כבר מה שקורה היום, שמעבירים רצפת ייצור לחו"ל, וזה מה שקורה, אתם יכולים לראות שהתעשייה מתכוונת, אחת הסיבות, זה לא רק בגלל זה, אבל אחת הסיבות זה גם היעדר של כוח אדם מיומן.

<טל לוטן: התעשייה היא ביזנס ואם לא יהיו לה פה עובדים, אז היא תמצא איפה יש לה את העובדים.

<טל לוטן: אנחנו יודעים שזה סובל גם מדימוי נמוך.

<טל לוטן: כולנו יודעים, ההסללה, כל מה שהיה בעבר, ואנחנו חושבים שזה הרבה פעמים מחוסר מודעות, כי התעשייה הישראלית התקדמה, אבל עדיין זה אותו חרט בתפיסה של חלק מהאנשים ולא יודעים שזה כבר CNC, מערכות ייצור מתקדמות וכולנו ביחד צריכים, גם לפעמים היועצות שלא שולחות תלמידים לבתי ספר מקצועיים או למגמות, הן חושבות שלמעשה התעשייה היא שחורה ואני מזמינה אתכם לבוא לראות את העובדים, לראות רצפת ייצור שהייתה שחורה בעבר, כחולה והיום לפעמים לבנה ורואים איך היא התקדמה באמצעות הטכנולוגיה.

אורי מקלב: חלק מהדיון זה לא רק בגלל שזה שחור, אלא בגלל רמת השכר.

אורי מקלב: אם יש לכם נתונים אחרים, אולי כדאי באמת קצת להציג.

אורי מקלב: הדימוי, גם הדימוי בעיקר של ההורים, שבסופו של דבר זה שכר נמוך, לא רק בגלל עבודה שחורה.

אורי מקלב: רבים אומרים 'אנחנו מוכנים לעבוד, אבל שבאמת שתהיה - - -

<טל לוטן: אז אני מודה לך, בדיוק יש לי נתונים לגבי השכר, שגם הוא כנראה איזה שהיא מיס-קונספציה.

<טל לוטן: מסגרים יכולים בממוצע להרוויח 11,000 שקל, רתכים 14,000 שקל, CNC 10,000, עובדי ייצור בממוצע כ-9,000 שקלים.

<טל לוטן: זה בהחלט שכר מכובד, זה הממוצע.

<טל לוטן: יש טווחים, יש לי פה את הטווחים של הרבה מקצועות, זה פשוט כנראה חוסר ידיעה.

<טל לוטן: נכון שאנחנו מדברים על ספקטרום של שכר, אבל בהחלט שכר נאות ש - - -

מנואל טרכטנברג: אם מותר לי להוסיף על זה, אדוני היושב ראש.

מנואל טרכטנברג: באמת יש דעה קדומה שלא מתיישבת עם העובדות.

מנואל טרכטנברג: השכר הממוצע במקצועות האלה, ההתחלתי, הוא לעיתים פי שניים מהשכר הממוצע של בעלי תואר בי.

מנואל טרכטנברג: איי במדעי הרוח והחברה.

אורי מקלב: וגם מעורכי דין.

מנואל טרכטנברג: בשנים הראשונות.

מנואל טרכטנברג: אחר כך ההתפתחות היא אחרת.

אורי מקלב: לא כולם.

מנואל טרכטנברג: אני אומר בממוצע.

מנואל טרכטנברג: ועדיין חושבים שזה הפוך.

אורי מקלב: נכון, וכוח העבודה הזול של עובדים זרים או כאלה שהם לא מקצועיים, הם לא יוכלו להגיע, אלה שמסתפקים בשכר מינימום לא יכולים להגיע לחלק גדול מהתפקידים האלה שמצריכים בכל אופן מיומנות ולכן משלמים על זה גם יותר.

אורי מקלב: אז החלק של הדימוי, דווקא כאן יכול להיות בשבילכם בהסברה בעניין הזה.

אורי מקלב: יש לכם מה להוסיף?

אורי מקלב: גם הממשלה צריכה לעשות באופן כללי, אבל אני אומר שגם אתם.

אורי מקלב: בכלל התעשיינים יכולים גם לתרום בעניין הזה, אולי כמיזם עם הממשלה ביחד.

אורי מקלב: זה מתחבר גם למה שאמר פרופ' טרכטנברג.

<טל לוטן: אני רוצה רק להרחיב, מה צריך לעשות.

<טל לוטן: אמרנו את הבעיות ומה עד עכשיו, אבל מה אנחנו מאמינים שצריך לעשות.

<טל לוטן: קודם כל אנחנו תומכים בתכנית האסטרטגית של משרד החינוך ל-2015-2020, הגדלת היקפי הלומדים.

<טל לוטן: אמרתי, בכל הספקטרום, זה לא רק ביו טכנולוגיה וזה לא מסגרים, זה כל הספקטרום של המקצועות, של מדעי טכנולוגי, טכנולוגי ותעסוקתי.

<טל לוטן: אנחנו מאמינים שצריך להגדיל את זה ל-48%-50% כאשר באיחוד האירופי 64% מכלל התלמידים הם תלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, במדינות ה-OECD בממוצע 48%-50%.

<טל לוטן: כלומר כנראה לא כולם טועים בתפיסה שלהם וגם אנחנו צריכים לחשוב, ללמוד מה קורה בעולם, ללמוד על איך מודלים עובדים וליישם אותם במה שמתאים לתעשייה הישראלית ולחברה הישראלית.

<טל לוטן: אנחנו חושבים שצריך לפתח מגמות חדשות, אם זה גז ואם זה אלקטרו אופטיקה ואנרגיות מתחדשות, יחד עם המעסיקים.

<טל לוטן: משרד החינוך חבר איתנו להסמכות חדשות בהתאם לצרכים, כאשר המעסיקים הם אלה שמובילים יחד עם משרד החינוך ומשרד הכלכלה וכל המשרדים הרלוונטיים להגדיר מה התלמיד צריך לדעת בסוף וכנגזרת מזה מה היא תכנית הלימודים שצריכה להיעשות.

<טל לוטן: אנחנו סבורים שוב, ללמוד חינוך טכנולוגי זה לא חינוך בהתכתבות.

<טל לוטן: אין מה לעשות, זה חינוך יקר וצריך סדנאות מתקדמות, סדנאות בבתי הספר, סדנאות במרכזים טכנולוגיים כמו שעכשיו מוקם בחיפה ובבאר שבע, שיבואו תלמידים מכמה בתי ספר לסטייט אוף דה ארט, והתעשייה, כן, גם התעשייה חייבת להיות מעורבת בהתנסות, תלמידים יבואו ויראו מה זה התעשייה, יגיעו לבתי הספר.

<טל לוטן: אנחנו כולנו מסכימים, אנחנו חושבים שגם צריך לחשוב על הנושא של תקצוב דיפרנציאלי של מורים משום שהיום המורים מתחרים בהנדסה, למה להם לבוא להיות מורים?

<טל לוטן: צריך לחשוב האם לא צריך איזה שהוא תקצוב אחר של המורים לחינוך הטכנולוגי שיהיה קצת שונה?

<טל לוטן: קמפיינים, חשיפה מהגיל הרך, שינוי תדמית גם בקרב היועצות, גם בקרב בתי הספר והמורים, חינוך טכנולוגי אחר.

<טל לוטן: אנחנו חושבים שצריך מנגנון של טווחים לעשר שנים קדימה.

<טל לוטן: היום אנחנו מכשירים את התלמידים למה שהם צריכים עשר שנים קדימה, היום אנחנו מכשירים למה שידענו אולי עשר שנים אחורה, כך שצריך לחשוב מה הם התחומים, בתחומי ההנדסה, בתחומי ההנדסאות, ולפתח בהתאם לזה.

<טל לוטן: ועוד דבר נוסף, אכן אנחנו סבורים שכל החינוך הטכנולוגי הוא כמו איזה סינוס, פעם הוא למעלה ופעם הוא למטה וצריך להקים איזה שהיא מועצה ציבורית לקידום החינוך הטכנולוגי וההשכלה הטכנולוגית שיגדירו יעדים, יעשו מחקרים ויגדירו ויקבעו שזה מה שצריך וזה לא תלוי שר כזה או אחר, או מדיניות כזו או אחרת שמשתנה לפרקים.

אורי מקלב: תודה רבה, ד"ר לוטן.

אורי מקלב: אנחנו נבקש מד"ר אסנת כהן, מנהלת הרשות לקהילה ונוער באוניברסיטה העברית.

אורי מקלב: בבקשה.

<אסנת כהן: בוקר טוב לכולם.

<אסנת כהן: זה מרגש להיות פה, לא חשבתי שיהיו כל כך הרבה אנשים.

<אסנת כהן: אז קודם כל אני רוצה מילה אחת בהתייחסות למה שדיברו, אני חושבת שלא נכון לנתק את החינוך הטכנולוגי מהחינוך המדעי.

<אסנת כהן: אני חושבת שהבסיס הוא המדע, הוא תמיד הבסיס, הפיזיקה, הכימיה, המתמטיקה, בלי זה החינוך הטכנולוגי יישאר, לא יודעת אם ריק, אבל יישאר באוויר.

<אסנת כהן: זה דבר ראשון.

<אסנת כהן: אני רוצה לדבר לאו דווקא על קשיים או על אתגרים, דווקא על הזדמנויות, שני דברים.

<אסנת כהן: נושא אחד שאני רוצה לדבר מבחינת הזדמנויות זה מורים.

<אסנת כהן: אני חושבת שהנושא של המורים צריך להיות בלב הדיון של החינוך המדעי הטכנולוגי.

<אסנת כהן: אני חושבת שבגדול צריך לעשות למורים ולמעמד המורים מה שעשו לפני עשרים ושלושים שנה למעמד אנשי הקבע בצבא, צריך להקפיץ אותו כמה מדרגות למעלה.

<אסנת כהן: אין לי מספיק חוכמת חיים להגיד לכם איך לעשות את זה, אבל אני רוצה כדוגמה להביא דוגמה לפרויקט קטן שממש נולד השנה, שהתחלנו בו השנה, פרויקט שבו הכנסנו מורים חוקרים מתחומי המדעים בכימיה, פיזיקה וביולוגיה, הכנסנו חוקרים צעירים מהאוניברסיטה להוראה בבתי הספר התיכוניים.

<אסנת כהן: זה פיילוט שהתחלנו עם חמישה חוקרים שהשתלבו כמורים בבתי הספר, פרויקט שנקרא מורה-חוקר בשיתוף עם קרן טרמפ ועם עיריית ירושלים.

<אסנת כהן: אני חושבת שזו אחת ההזדמנויות שלנו, זו רק דוגמה, אני חושבת שבנושא של המורים צריך לטפל בצורה הרבה יותר משמעותית.

<אסנת כהן: בגדול בנושא של מורים ועל אחת כמה וכמה בנושא של מורים למדעים.

<אסנת כהן: עוד פעם, מדעים וחינוך טכנולוגי זה ביחד, אני רואה את זה כמקשה אחת.

<אסנת כהן: דווקא בנושא של הוראת המדעים יותר ויותר חשוב הרקע של מורה שמגיע מתחום המחקר שיש לו את הנגישות לחקר, יש לו את הניסיון בחקר וחשיבת חקר.

<אסנת כהן: הוא מחובר לעולם המחקר והוא יודע להביא את זה לכיתה.

<אסנת כהן: זו נקודה אחת שרציתי להעלות.

אורי מקלב: גם בעיה בכוח אדם בטכנולוגיה, או שבמדעים את רואה את זה יותר?

<אסנת כהן: גם וגם, אבל אני חושבת ששינוי הקונספט, אני לא יודעת באיזה רמה מערכתית, אבל שינוי הקונספט של להביא אנשים שהם מהתחום, שהם עם רגל אחת ברת קיימא בתוך המחקר, בעולם המחקר, להביא אותם לכיתות, לבתי הספר, שם זה מתחיל.

<אסנת כהן: ובעניין הגילאים, אני חושבת שצריך להתחיל מוקדם.

<אסנת כהן: במורים האלה כמובן אנחנו מדברים על גילאי תיכון, אבל כמו שאמר ד"ר עופר רימון, אנחנו צריכים להתחיל מוקדם, גני ילדים, בתי ספר יסודיים והלאה.

<אסנת כהן: אי אפשר להתחיל את החינוך המדעי טכנולוגי בתיכון.

<אסנת כהן: נקודה נוספת שרציתי להגיד וזה מתחבר למה שאמרה חברת הכנסת יפעת, ההסתכלות המערכתית יותר על כל המהלך.

<אסנת כהן: כדוגמה אני רוצה להביא את הנושא של מרכזי נוער שוחר מדע.

<אסנת כהן: יש היום בארץ מרכזים שמתמחים בחינוך מדעי טכנולוגי בפריסה ארצית.

<אסנת כהן: זו תשתית שלתדהמתי אין שנייה לה בעולם, של מרכזים שמתמחים בחינוך מדעי טכנולוגי, כמו שאני אומרת, שיושבים בתוך מוסדות להשכלה גבוהה ופרושים ברמה הארצית.

<אסנת כהן: נכון להיום כל מרכז כזה עובד לפי חזון עצמאי, לפי תקציביו הפרטיים ולפי השותפים שהוא מצליח לגייס ועושה עבודה נפלאה.

<אסנת כהן: בכלל, יש לנו בארץ המון המון יוזמות נפלאות, אבל דווקא במקרה הזה שיש פה איזה שהיא תשתית ארצית שהיא בפורמט דומה ואחיד, אני חושבת שזה הזמן לקפוץ מדרגה עם המרכזים האלה ולעשות בהם שימוש.

<אסנת כהן: אני חושבת שפה הפוטנציאל לא ממומש.

<אסנת כהן: המרכזים האלה כבר מרושתים כרשת ויודעים לעבוד ביחד ולשתף פעולה.

<אסנת כהן: התחלנו תהליך עם ד"ר עופר רימון שנקטע באבו עקב חילופי הממשלה, אני חושבת שזה הזמן וצריך לתת לזה את כובד המשקל כי פה יש לנו הזדמנות על תשתית קיימת.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אתם גם מקיימים מחקרים בעניין הזה בקרב הסטודנטים שנמצאים באוניברסיטה, אם הם מרוצים מהלימודים?

אורי מקלב: מה הם אומרים לחברים שלהם?

אורי מקלב: מה שהגיע קצת לאוזניי, שהסטודנטים שנמצאים, חלקם לא כל כך מרוצים מהקושי בלימודים, מכוח ההוראה, שהוא לא מספיק מיומן, מאחוזי ההצלחה שיש להם בגלל אולי שכוח ההוראה לא מספיק מיומן.

אורי מקלב: יש דימוי, גם בקרב אלה שלומדים, שהלימודים הם קשים מאוד והדרישות מאוד גבוהות, ולכן זה גם מעביר הלאה והלאה, שזה גם גורם מדרבן, שהופך את הדברים האלה נחשקים מאוד ומאוד נדרשים.

אורי מקלב: זה אני אומר קצת מתוך ניסיון אישי, מאנשים שקרובים אליי.

אורי מקלב: אתם לא מכירים את התופעה הזאת?

<אסנת כהן: פחות בתחומים של המדעים, מדעי הטבע והמדעים המדויקים.

<אסנת כהן: אם אתה מדבר על כלל הסטודנטים ומרחיב את הדיון ל - - -

אורי מקלב: לטכנולוגיה.

<אסנת כהן: אז אני לא יודעת להגיד את זה.

אורי מקלב: בנושא ההוראה אני מאוד מתחבר בעניין הזה ואני מידע אעביר, אולי אפשרות, וזה רעיון שלי, לשלב דווקא כאלה שעובדים היום ונמצאים בשוק החופשי בהוראה, כדי להעביר קורסים וכדי להשתלב בכוח ההוראה.

אורי מקלב: אני חושב שהאנשים המוכשרים והטובים, במיוחד בתחום הזה, לא הלכו להוראה בגלל השכר ובגלל התנאים והעדיפו באופן טבעי להיות בחוץ, להשתלב בעבודה.

אורי מקלב: אני לא בטוח שאי אפשר לאתגר אותם, גם מבחינת העדפות ודברים אחרים וגם מהבחינה של לתרום בתחום הזה, להשתלב בתחום ההוראה.

אורי מקלב: אני חושב שהם יכולים מאוד להצליח, חלק מהאנשים האלה, יש להם כושר פדגוגי מעולה, הם אנשים שראו שהם טובים במתודיקה, אבל בסופו של דבר שאלתי אותם '

אורי מקלב: למה אתם לא הולכים להוראה?' הם אמרו 'הוראה?

אורי מקלב: לא בשעות ולא בשכר'.

אורי מקלב: עכשיו, יש מקומות שגם צריך לדבר.

אורי מקלב: נניח ניקח מקומות כמו אינטל, שיש במדינה ויש שם עובדים מצטיינים, חלקם, בידיעה אני אומר לכם, יש להם כושר הוראה מעולה, ממש מעולה.

אורי מקלב: עכשיו, מבחינה לאומית גם, לאתגר אותם ולהשאיר אותם להשתלב וכשהם יעבירו קורס במקומות האלה הוא יהיה טוב ואחרי זה גם התלמידים יצליחו, יבינו את מה שאומרים להם.

אורי מקלב: יש תלונות שכוח ההוראה הוא לא כוח ההוראה, בלי לפגוע באף אחד.

אורי מקלב: זה בדברי הסיכום, פשוט הזמן גם רץ ויש בקשות רבות של אנשים שרוצים לדבר, אז אני אבקש להגביל בזמן ולתמצת, כדי שנוכל לאפשר כמה שיותר.

אורי מקלב: יוכי, מראשי המכללות הטכנולוגיות.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני בתפקידי מנהלת המכללה הטכנולוגית באריאל, הנדסאים באריאל ואני גם יושב ראש פורום המכללות הטכנולוגיות בארץ, המכללות הטכנולוגיות שיושבות תחת משרד הכלכלה, לא תחת משרד החינוך.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני קודם כל מברכת על הישיבה הזו, שהיא לוקחת את המערכת קדימה לתוך פעילות ולתוך חשיבה מה אנחנו עושים מכאן הלאה.

<יוכבד פנחסי אדיב: בדבריי אני אתייחס לנאמר כאן על ידי הדוברים, אבל אני קודם כל אציג שאנחנו מעוניינים לפתוח שנייה רגע את הנושא למשהו שהוא הרבה יותר רחב.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו לא מדברים רק על חינוך, אנחנו מדברים על השכלה, כי חינוך באמת מבוצע בבתי הספר, הנושא חשוב, הנושא מדובר, הנושא על סדר היום, אנחנו מברכים על כך, אבל בסוף יש תהליך שצריך להתקיים וזוהי בעצם השכלה טכנולוגית.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מטפלים בסטודנטים שלומדים בתוך מכללות טכנולוגיות שפרושות ברחבי הארץ, אלה סטודנטים שהם אחרי צבא או 18, במידה שאנחנו מדברים על מגזר כזה או אחר.

<יוכבד פנחסי אדיב: למעשה אנחנו נותנים קו חשיבה אחר לסטודנט שאומר 'מה אני רוצה ללמוד' או 'מה אני רוצה להיות כשאני אהיה גדול על פי היכולות שלי, ללא קשר לעיתים למה למדתי בתיכון', אבל למעשה המכללות הללו מאפשרות כניסה לשוק העבודה בצורה מהירה, מה שטל לוטן מהתעשיינים אמרה, ולמעשה אנחנו פותחים בפניהם את המקצועות העתידיים שצריכים להוביל אותם והם צריכים להתכוונן אליהם.

<יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מדברים על 28,000 סטודנטים שיושבים במכללות טכנולוגיות, חלקן עצמאיות, חלקן יושבות לצד אקדמיה, חלקן רשתות, כמו רשת אורט או המכללה למינהל, והחבר'ה האלה לומדים לימודים טכנולוגיים.

<יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מדברים על טכנולוגיה זה לאו דווקא טכנולוגיה מדעית כי יש גם עוד קשת שלמה של מקצועות, שהם לאו דווקא מדעיים, אבל הם עדיין טכנולוגיים.

<יוכבד פנחסי אדיב: העולם התעסוקתי לא נגמר רק בהתאחדות התעשיינים, הקשת היא הרבה יותר רחבה ולכן מקצועות נוספים נכנסים לתוך שוק העבודה.

<יוכבד פנחסי אדיב: המכללות הללו עושות עבודת קודש, הם למעשה לוקחים את אותם סטודנטים שאו לא התקבלו למערכת האקדמית או לא רוצים את המערכת האקדמית אלא רוצים מקצוע בזמן יחסית קצר ולצאת לשוק העבודה, כי שוק העבודה קורץ להם והם מבקשים אותו, או חבר'ה שרוצים לעשות תהליך ביניים, ללמוד את המקצוע, לצאת אדם מקצועי ולאחר מכן להחליט האם בוחרים את העולם האקדמי כן או לא.

<יוכבד פנחסי אדיב: הכול בסדר, אני מאוד מתחברת למה שחבר הכנסת פרופ' טרכטנברג אמר, האקדמיה אינה חזות הכול.

<יוכבד פנחסי אדיב: לא כולם צריכים להיות באקדמיה.

<יוכבד פנחסי אדיב: מי שיכול להיות באקדמיה שיהיה באקדמיה, אבל אנחנו צריכים להוביל למיתוג נכון יותר של המקצועות האלה, אנחנו צריכים להסביר למה צריך ללמוד את המקצועות האלה, מה הם היתרונות ומה הוא הכבוד שנמצא.

<יוכבד פנחסי אדיב: הדיון בכנסת, לקחו איזה שהוא משפט, אני אגיד לכם את האמת, זו היה סוג של אמירה, אני קוראת לה קצת עלובה, זאת אומרת לא במקום, אני חושבת.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני חושבת שהיום אנחנו מדברים על טכנולוגיה ברמה של היי טק, לא יעזור, אנחנו כבר לא מדברים על אותם אנשים שעבדו פעם.

<יוכבד פנחסי אדיב: אבל אנחנו צריכים להסתכל קדימה, כשאנחנו לוקחים את התהליך קדימה אנחנו מבינים שיש פה היום שתי מערכות.

<יוכבד פנחסי אדיב: מערכת החינוך, יפה, גדולה, יציבה, מועשרת בתקציבים, יוצאת לפרסומים, מבינה את התהליך וכן, אני בעד להתחיל מעולם הגן וקדימה, אבל לצידה יש מערכת שהיא גדולה מאוד, ענייה מאוד, לא מטופלת כמו שצריך, נמצאת בתוך משרד הכלכלה, מתוקצבת בפחות מגן ילדים לסטודנט, ואפילו גם לא, כי יש עליה חוקים אחרים שחלים עליה וזו חבורה מדהימה, של 28,000 סטודנטים שבוחרים את הלימודים האלה, הם לא חבר'ה שמתחילים מהעולם החינוכי ואחרי זה יוצאים לטיול הגדול ואז הם חושבים ללכת ללמוד משפטים, כלכלה או משהו אחר.

<יוכבד פנחסי אדיב: זה לא החבר'ה שעושים את השיפט הזה, אלא חבר'ה שהם אחרי צבא, או 18, כמו שאמרתי, ובוחרים את המקצוע שאותו הם רוצים ללמוד ומתקדמים איתו קדימה ישירות לתוך התעשייה.

<יוכבד פנחסי אדיב: תעיד פה טל שהם חוטפים אותם גם ככה.

<יוכבד פנחסי אדיב: הם לא זקוקים לתעודה, הם לא זקוקים לדיפלומה, הם נכנסים פנימה לתוך המערכות האלה.

<יוכבד פנחסי אדיב: אז מי יעשה פה סדר?

<יוכבד פנחסי אדיב: מערכת חינוך, מערכת כלכלה, בעולם של מערכת הכלכלה יש עולם שהוא הכשרה מקצועית, לא כולם יכולים ללמוד הנדסאים, הנדסאים הם לימודים קשים, אתם צודקים.

<יוכבד פנחסי אדיב: הבעיה שאין אבא ואמא שעושים פה סדר בכול, לא ברמה התקציבית, לא ברמה הרעיונית, לא ברמה של איך אנחנו משרשרים את התהליכים, אלא הכשרה מקצועית לא מדברת עם הנדסאים, הנדסאי משרד החינוך יוצאים טובים, מוכשרים מאוד, באמת אני אומרת את זה, אבל הם לא תמיד יגיעו לתעשייה.

<יוכבד פנחסי אדיב: החבר'ה שיגיעו לתעשייה הם חבר'ה של משרד הכלכלה שלוקחים את זה קדימה.

<יוכבד פנחסי אדיב: מה ההצעה שלנו?

<יוכבד פנחסי אדיב: מישהו צריך לעשות פה הסדרה.

<יוכבד פנחסי אדיב: צר לי מאוד ששר החינוך לא נמצא כאן, חבר הכנסת נפתלי בנט, הוא זה שאמר, זה לא פעם ראשונה שאני כאן בוועדות האלה, בתור שר הכלכלה הוא אמר 'לכו תלמדו לימודים טכנולוגיים, אל תלמדו לימודי משפטים'.

<יוכבד פנחסי אדיב: הוא קרא לזה, אז איפה אנחנו היום?

אורי מקלב: אני חושב שחלק מלימודי התעודה - - -

<יוכבד פנחסי אדיב: זה לימודי דיפלומה, אלה לא לימודי תעודה.

אורי מקלב: דיפלומה.

אורי מקלב: יכול להיות שבסופו של תהליך הם גם רוצים ללמוד לתואר, או בגלל שהם רוצים להתקדם בשכר - - -

<יוכבד פנחסי אדיב: חלקם יכולים.

אורי מקלב: אני חושב שהחלק הזה, אני אומר לפרופ' טרכטנברג, שאין התחשבות בכל הלימודים שלהם ובכל הידע שלהם וכשהם באים ללמוד דורשים מהם מהתחלה ללמוד את הכול ואת מלוא השנים שהם כבר עובדים, זה מונע מהם וחבל שאנחנו - - -

מנואל טרכטנברג: זה לא מדויק.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני אתייחס לזה.

<יוכבד פנחסי אדיב: אני לא יכולה להגיד שזה לגמרי לא - - -

אורי מקלב: אחד שלמד לימודי תעודה בהנדסת מחשבים, ממש אולי בקצת, בקורס או שניים מוותרים לו.

מנואל טרכטנברג: לא מדויק.

<יוכבד פנחסי אדיב: תראו, מישהו צריך לטפל בסוף, זה גם נישה, אבל בואו נגיד את האמת, שאנחנו צריכים הנדסאים, אנחנו צריכים מהנדסים, אנחנו צריכים הכשרה מקצועית, אנחנו צריכים הכול, מישהו צריך לעשות פה סדר.

<יוכבד פנחסי אדיב: הבקשה שלנו היא לייצר בעצם - - -

אורי מקלב: אבא ואמא רוצים גם כן שלבן יהיה תואר, או הוא עצמו רוצה שיהיה לו תואר.

<יוכבד פנחסי אדיב: אז השאלה אם - - -

<צבי פלג: חבר הכנסת מקלב, אתה צודק מיליון אחוז.

<צבי פלג: צריך להיות סולם חינוכי שכל אחד יכול לטפס בו ולהגיע עד השכלה אקדמית.

<יוכבד פנחסי אדיב: לא בטוח.

אורי מקלב: מכאן אנחנו נעבור מיד להתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות, ליאת הלבץ.

<ליאת הלבץ: תודה רבה על זכות הדיבור.

<ליאת הלבץ: אני רוצה מאוד לחזק את דבריה של יוכי, אנחנו מאוד רואים את הדברים בעין אחת.

<ליאת הלבץ: אין שום ספק היום שאחת הבעיות, כל הזמן מדברים על ההסללה ובאמת שמענו שרים בממשלה שמתבטאים שאומרים 'שהבן שלך יילך להיות פחח', זה לא דיבור שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו בתוך השיח הזה.

<ליאת הלבץ: אחת הסיבות שזה קורה, סטודנטים היום באים ואומרים 'אני רוצה שיהיו לי אפיקי התקדמות, שאני אוכל לדעת שאני באמת יכול להתקדם ולהגיע גם לתואר דוקטור', תארים שני, שלישי וכדומה, והיום במצב הנוכחי אין את האפשרות הזאת.

<ליאת הלבץ: אין את המעבר הזה.

<ליאת הלבץ: אנחנו כרגע עובדים המון בנושא ומנסים לקדם מול מי שרק רוצה לשמוע את האפשרות באמת, אנחנו קוראים לזה הנדסאי תואר ראשון, שיוכלו אנשים להתקדם מהלימודים הטכנולוגיים לתארים מתקדמים.

<ליאת הלבץ: אם לא יהיה את המעבר הזה אנחנו לא נצליח.

<ליאת הלבץ: זה שנחזק כל הזמן את החינוך היסודי וכל הפרסומות שיש כל הזמן בטלוויזיה שמנסים לשכנע אנשים ללכת לחינוך הטכנולוגי, אם אין את אפיקי ההתקדמות האלה בסופו של דבר הצעירים לא יילכו לכיוון הזה.

<ליאת הלבץ: זה חד משמעי וזה ברור לחלוטין.

<ליאת הלבץ: מעבר לזה, המערכת עצמה, יוכי כל הזמן אבא ואמא, אין אבא ואמא, ההתנהלות תחת משרד הכלכלה, שאין את התפיסה החינוכית בתוך הדבר הזה, זה חלק מאוד משמעותי מהבעיה.

<ליאת הלבץ: מה, הרשות שמנהלת את עניין ההנדסאים והטכנולוגיה זו מערכת שלא מצליחה לטפל בבעיות ורק כל הזמן אנחנו נמצאים בתוך השיח שחסר כסף ואין מכשור מתאים.

<ליאת הלבץ: המבחנים, ראינו רק לאחרונה מה עבר על הסטודנטים במבחני הסיום.

<ליאת הלבץ: המערכת היום דורשת באמת כניסה מעמיקה לכל הדברים וטיפול שורש מעמיק בתוך ההתנהלות הזאת, כי ההתנהלות הזאת, בסופו של דבר, כמו שאני אומרת, אם נמשיך להשקיע בחינוך ולא נשקיע במערכת הזו של ההשכלה דווקא הטכנולוגית באקדמיה או במוסדות להכשרה טכנולוגית, אנחנו לא נוכל להוציא את האנשים האלה לשוק.

<ליאת הלבץ: אני מחזקת את דבריו של טרכטנברג, הצעירים לא מצליחים להבין עדיין שאלה המקצועות הנדרשים בשוק.

<ליאת הלבץ: אלה המקצועות שהם יצליחו להשיג בהם עבודה בשכר גבוה ויעריכו אותם.

<ליאת הלבץ: היום כולם הולכים כמו עדר לכיוון משפטים, ראיית חשבון ומקצועות שיש בהם הצפה בשוק ולא מבינים את זה.

<ליאת הלבץ: חשובה מאוד ההסברה הזאת וההדרכה לצעירים.

אורי מקלב: תודה רבה על הדברים.

אורי מקלב: חיים רוסו, חבר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח.

<חיים רוסו: בוקר טוב.

<חיים רוסו: מעבר למועצה הלאומית למחקר ולפיתוח אני איש תעשייה ומעורב בפעילויות חינוכיות בכל מיני מישורים.

<חיים רוסו: יושבים פה הרבה מאוד אנשים עם הרבה מאוד רעיונות, כולם רוצים לקדם, אני חושב שלכולם יש רעיונות מצוינים איך לקדם את המערכת.

<חיים רוסו: אני לא חושב שהבעיה שלנו זה רעיונות, אני גם לא חושב שיש ויכוחים בין האנשים, אני חושב שגם במשרד החינוך יש רעיונות מצוינים ויש אנשים מצוינים.

<חיים רוסו: אני חושב שיש לנו בעיה מערכתית, יש פה הווי, אני חושב, של אנשים שנפגשים כל שנתיים על אותו דיון וכל פעם חוזרים על אותם דברים וכל פעם שומעים שר חדש שנכנס, עם רפורמה חדשה ועם רעיונות, ואגב, כולם מצוינים, אני מוכרח להגיד.

<חיים רוסו: לגדעון סער הייתה תכנית מצוינת ולשי פירון הייתה תכנית מצוינת ועכשיו אני שומע כיוונים מעניינים, הבעיה שהמערכת שלנו לא יציבה.

<חיים רוסו: מערכת חינוך זו מערכת עם קבועי זמן ארוכים, שום דבר לא קורה בשנתיים, שזו בערך הקדנציה הממוצעת של שר.

<חיים רוסו: ככה אנחנו מתגלגלים מרעיון אחד לרעיון אחד, פעם לוקחים את ההגה ימינה, פעם לוקחים את ההגה שמאלה ושום דבר לא קורה מכל הדברים האלה.

<חיים רוסו: אני חושב שעד שלא נכניס יציבות לתוך המערכת הזאת אז אנחנו נמשיך לדבר.

<חיים רוסו: אנחנו כנראה לא נצליח להשפיע ביציבות על משך הכהונה של שרים, זה כנראה לא בשליטתנו, אל אני כן חושב שאפשר לקחת מודלים שקיימים במערכת החינוך.

<חיים רוסו: הזכירו כאן קודם את המל"ג, אני לא אכנס לוויכוח שהיה, אבל המל"ג עם חוק המל"ג הכניס סדר למערכת ההשכלה הגבוהה.

<חיים רוסו: זאת אומרת יש יציבות במערכת ההשכלה הגבוהה.

<חיים רוסו: לא יכול להגיע שר חדש, למרות שהוא יושב ראש המל"ג, הוא לא בא ומשנה עכשיו ולוקח את הסירה לכיוון אחר, כי יש כאן חוק ויש אנשים שקובעים ואז אפשר לשמור על רצף לאורך שנים.

<חיים רוסו: אני חושב שצריך להקים מל"ג, אני אומר לפחות לחינוך טכנולוגי, אתם רוצים לכל מערכת החינוך?

<חיים רוסו: לכל מערכת החינוך, אבל בוודאי המערכת של החינוך הטכנולוגי שהיא הרבה יותר דינמית, בגלל השינויים שקורים, חייבת מועצה.

<חיים רוסו: חברת הכנסת כאן הזכירה ועדה מתאמת.

<חיים רוסו: אני לא חושב שהבעיה שלנו היא תיאום, גם תיאום זו בעיה, אבל יש גוף - - -

יפעת שאשא ביטון: לא אמרתי מתאמת, גם מועצה שמתכללת, אני לגמרי בעד.

<חיים רוסו: גוף שקובע, גוף שמייצר את המדיניות ולא משנים אותה.

<חיים רוסו: נדמה לי שאם נצא עם מין כיוון כזה אז הרעיונות הטובים כבר יבואו לידי ביטוי בסופו של דבר, ולא כל כך חשוב אם יהיו יותר טובים או פחות טובים, אבל לפחות יהיה וקטור שהמערכת נעה אליו.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: פרופ' חיים אשד.

<חיים אשד: אני יושב ראש החלל במועצה הלאומית למחקר ופיתוח.

<חיים אשד: אני ניהלתי את תכנית החלל הביטחונית וגם יזמתי אותה לפני למעלה משלושים שנה עם פרופ' יובל נאמן, אני גם לימדתי אצלו במכון סקלר בפיזיקה והיום אני בטכניון במכון לחקר החלל.

<חיים אשד: אבל לפני ארבע שנים, כשאני סיימתי במערכת הביטחון, יחד עם פרופ' איציק בן ישראל, הבנו שהבעיה היא להזרים ילדים למערכת הטכנולוגית, לעשות מצוינות.

<חיים אשד: אם מדברים איתם ומסבירים להם אין להם סבלנות, זה הדור של הביג דאטה, אין להם סבלנות לשמוע, ולכן התחלנו עם מרכזים מדעיים.

<חיים אשד: יש לנו 5 מרכזים כאלה, יש גם בפריפריה, יש בירוחם, באופקים.

<חיים אשד: אגב, באופקים, היושב ראש, הזכרת שני דברים, כשאני התחלתי לפני שלוש שנים ללמד אותם חלל הם בסוף בנו לוויין ושיגרו אותו.

<חיים אשד: הוא כעת מעלינו, עובד כבר שנה.

<חיים אשד: ילדים.

<חיים אשד: יש שם חטיבת ביניים והיום אנחנו יורדים למטה.

אורי מקלב: האופקים לא מצומצמים, האופקים רחבים, אני רואה.

<חיים אשד: כן, אבל שתדע, כשאנחנו הגענו לשם היו רק 3 שעשו פיזיקה ומתמטיקה מורחבת, היום יש שם 30.

<חיים אשד: יש לי מכתבים.

<חיים אשד: זאת אומרת הדרך היא מה שנקרא היום, ופרופ' טרכטנברג בוודאי מכיר את זה, זה ה-PBL, Project Base Learning, זאת אומרת התלמידים באים ורואים פתאום רובוט וילדים מתעסקים ברובוט ושואלים 'רגע, מה זה?' אז אומרים 'הילדים בנו את זה, אבל צריך קצת יותר פיזיקה ומתמטיקה', וככה הדברים הולכים וגדלים.

<חיים אשד: במרכז המדעים הרצליה יש 2,000 תלמידים, מתוכם אלה ששיגרו את הלוויין, הם בקצה המסלול, ומה שאנחנו מנסים לעשות זה לעשות מסלול, אדוני היושב ראש, מסלול שייכנסו ילדים מכיתה נמוכה, יתלהבו מהדברים ויתקדמו.

<חיים אשד: אנחנו קושרים את זה גם עם מכללות, אני מלמד גם במכללות, אבל בעיקר אני מלמד ילדים, ילדים בבתי ספר עממיים ותיכוניים ובסוף אני מחובר גם לטכניון, גם למכון רוקח בירושלים.

<חיים אשד: מה שאני מציע זה קצת לחשוב מחוץ לקופסה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה הכי בקופסה שקיים היום.

<חיים אשד: ובתי ספר יסודיים ותיכוניים מקבלים על זה קרדיט, אבל אין לי אף תמיכה.

<חיים אשד: כל מי שאני מדבר איתו, אם משרד המדע או משרד החינוך, יש דיבורים אבל אין תמיכה.

<חיים אשד: אז שיבואו לראות.

<חיים אשד: יש, אגב, הרבה בנות שירות בירוחם ויש גם בדואיות מ - - - שעושות system engineering ללוויין שישוגר עוד שנה.

<חיים אשד: System engineering בנות בדואיות בתיכון.

<חיים אשד: אז זה פריפריה, זה לפתח, זה טכנולוגיה.

<חיים אשד: אגב, לאלה שהתווכחו לגבי מסגרות וכו', אני בוגר בית ספר מקצועי ומאוד נהניתי לבנות מבנים ולרתך.

<חיים אשד: אז חבר'ה, זה כיף, אז נכון שאני היום פרופסור מוכר גם בחו"ל, אבל אני לא מתבייש בזה.

<חיים אשד: אם נותנים לי לרתך אני מרתך.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא צריך להתבייש, זו בדיוק התפיסה שצריך לפרק פה.

יפעת שאשא ביטון: שימו לב, הוזכר פה השיח שהיה בין השרים וחברי הכנסת, אני בכלל לא מאשימה אותם.

יפעת שאשא ביטון: באמת, לא מאשימה את מי שאמר את זה, שימו לב לאן הדיון פה סוטה כל הזמן ואנחנו צריכים שאנחנו לא מתביישים שהיינו בבית ספר כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: את התפיסה הזאת אנחנו חייבים לשנות, אם אנחנו באמת רוצים ליצור שינוי ולא ללכת עוד פעם למקום שהוא בהיי לבל, כי אני רוצה להיות דווקא בצד האחר שמשלים אותו.

אורי מקלב: תודה לךָ, דברים חשובים מאוד.

אורי מקלב: גב' בלה אברהמס, מנכ"ל קשרי חוץ באינטל.

אורי מקלב: הזכרתי אינטל, לא ידעתי שמישהו מאינטל נמצא פה.

<בלה אברהמס: הזכרת מצוין.

<בלה אברהמס: אז קודם כל תודה רבה על הקיום של הדיון הזה.

<בלה אברהמס: הנושא הוא מאוד מאוד חשוב, זה גם הזדמנות בשבילי להזמין את כבוד היושב ואת כל חברי הוועדה לקיים את אחת הישיבות באינטל.

<בלה אברהמס: אני חושבת ששם אפשר לראות טכנולוגיה ומדע הלכה למעשה ואין כמראה עיניים.

<בלה אברהמס: אינטל היא חברת ההיי טק הגדולה בישראל והמעסיק הפרטי הגדול ביותר בישראל ואני חושבת שככאלה אנחנו יכולים לדבר על הרצף.

<בלה אברהמס: הרצף של מדע וטכנולוגיה נע ממהנדסים שעובדים בעולם ה-RND דרך הטכנאים וההנדסאים שעובדים בעולם הייצור, כי היי טק זה גם ייצור ויצירת מקומות עבודה, וכלה באנשי המקצוע, בעבודות הכפיים, ואם אנחנו נתייחס להשקעה הגדולה ביותר שהוכרזה שמושקעת בישראל בימים אלה, של 6 מיליארד דולר, ואפשר לבוא ולראות את זה, צריך שם גם בנאים, רתכים, ברזלנים, תפסנים וכל המקצועות האלה שהם מאוד מאוד חסרים בארץ.

<בלה אברהמס: זה פרויקט בסדר גודל של עשרות אלפי עובדים.

<בלה אברהמס: ככאלה, אני חושבת שאינטל מייצגת את כל הקשת ואת כל הרצף של כל בעלי המלאכה, באמת מעבודת הכפיים ועד - - -

אורי מקלב: אתם מתקשים להשיג עובדים, או שיש?

<בלה אברהמס: חלק מעובדי הכפיים הם לא ישראלים, אנחנו מביאים עובדים זרים.

אורי מקלב: עובדי הכפיים שאת מדברת עליהם אלה אנשים ש - - -

<בלה אברהמס: אני מדברת על אלה שעוסקים בבינוי המפעל החדש.

אורי מקלב: אבל החלק של התעשייה שאצלכם, הרתכות של היום, הרי יש לכם גם שילובים ודברים כאלה שאתם מסתפקים גם בלימודי דיפלומה ותעודה.

<בלה אברהמס: יש לנו הנדסאים, טכנאים, ובמקומות מסוימים, בעיקר בירושלים, בעולם הייצור, גם בעלי תעודה עם דיפלומה מעבר לזה.

<בלה אברהמס: אני כן רוצה לסיים ולספר שבהשקעה של מעל 20 מיליון שקלים אינטל עובדת על כל הרצף הזה, עוסקת גם בהכשרת הנדסאים וטכנאים ביחד עם המכללות הטכנולוגיות.

<בלה אברהמס: המהנדסים והמנהלים שלנו פוגשים אלפי תלמידים וזה בהחלט משותף עם משרד החינוך, שגם שם לעצמו מטרה כדי להסביר להם שאם הם בוחרים במסלול המדעי טכנולוגי הם בעצם קונים מפתחות טובים יותר לעתיד.

<בלה אברהמס: אתה הזכרת את נושא ההוראה.

<בלה אברהמס: עשרות מהנדסים שלנו, שזה בסופו של דבר במערכת הגדולה טיפה בים, עוברים הכשרות, נכנסים לכיתות, משמשים כתומכי הוראה, יש לנו גם מהנדסים שמלמדים באקדמיה.

אורי מקלב: אתם מעודדים את הדברים האלה?

<בלה אברהמס: אנחנו מעודדים את זה.

<בלה אברהמס: אנחנו משלמים על ההכשרה שלהם, משלמים על שעות העבודה שלהם.

<בלה אברהמס: זה פרויקט מאוד מאוד יפה שהיינו מאוד רוצים להגדיל אותו, לקרוא לעוד חברות להצטרף.

אורי מקלב: זה צריך להיות פרויקט לאומי יותר ולא רק יוזמה שלהם.

אורי מקלב: צריך לעשות שילוב בעניין הזה.

אורי מקלב: אני רואה את זה כחלק מאוד חשוב ב - - -

מנואל טרכטנברג: במשרד החינוך, אתה יכול לדווח על זה - - -

<בלה אברהמס: דרך משרד החינוך הפרויקט הזה.

מנואל טרכטנברג: כן, זה של משרד החינוך.

אורי מקלב: אבל לפעמים אתם מזהים עובדים אצלם שהם מוכשרים, לא רק בתחום המקצועי אלא גם בתחום ההוראה, שהיו יכולים להעביר - - -

מנואל טרכטנברג: כן, יש תכנית כזאת.

מנואל טרכטנברג: אתה רוצה להעביר?

אורי מקלב: אני אתן לך, רק כמה דברים.

<בלה אברהמס: רק עוד שני דברים.

<בלה אברהמס: יש את הנושא של ההוראה, שאנחנו עובדים עם משרד החינוך.

<בלה אברהמס: שוב, זה עשרות, זה לא גדול, אבל עדיין זה משפר.

<בלה אברהמס: עוד נושא אחד שלא דובר כאן, זה שבנות לא בוחרות במסלולים האלה של מדע וטכנולוגיה.

<בלה אברהמס: זה כן דורש טיפול אחר וטיפול מיוחד.

<בלה אברהמס: רק אתמול מקסין, המנכ"לית של אינטל ישראל, הכריזה שהשנה תכנית המלגות והפרסים של אינטל תהיה מרושתת בסטודנטיות.

<בלה אברהמס: בדרך כלל אנחנו עושים את זה קצת אחרת.

<בלה אברהמס: נקודה אחרונה היא שאינטל היא בין החברות שיזמו וחברות ביוזמה של 5 פי 2, להכפיל את כמות הבוגרים ב-5 יחידות מתמטיקה, שזה למשוך את הרצף מהצד השני, לכיוון המהנדסים.

<בלה אברהמס: משרד החינוך מוביל את הדבר הזה, שזה מאוד מאוד חשוב.

<בלה אברהמס: שיתוף פעולה בין מגזרי הוא משהו שמביא לתוצאות יותר טובות ואנחנו מאוד מאוד מאמינים בזה ואנחנו בעצם כאן ונשמח לכל שיתוף פעולה שיקדם את הנושא.

אורי מקלב: כמה מהסטודנטים שעובדים ולומדים אצלכם אתם מכניסים אותם כעובדים קבועים?

אורי מקלב: מה האחוז?

<בלה אברהמס: לטעמי מעל 90%.

<בלה אברהמס: מראש תהליך הסינון לתוך ההכשרה הוא אנשים שיכולים להיקלט במקום העבודה.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: אנחנו ניתן גם למשרד הביטחון להגיב בעניין הזה.

אורי מקלב: אני חושב שהוא גם פקטור חשוב.

אורי מקלב: בבקשה.

<יובל גרינברג: שמי יובל, אני ראש המינהל לכוח אדם טכנולוגי אקדמי באכ"א, מינהל שעוסק בכל מסלולי העתודה האקדמית ואקדמיזציה למיניה לפי צרכי צה"ל.

<יובל גרינברג: קודם כל חשוב כצה"ל להגיד שהמערך הטכנולוגי הוא מערך בעל חשיבות אסטרטגית, גם למוכנות וגם לשימור היתרון היחסי והעליונות של צה"ל, וזה מול כל האתגרים שאנחנו מתמודדים איתם.

<יובל גרינברג: אם גם מסתכלים על המספרים הוא חלק מאוד משמעותי בסד"כ צה"ל הכולל.

<יובל גרינברג: אנחנו בגדול נוהגים לחלק אותו בצה"ל שלני מערכים, מערך טכנולוגי אקדמי ומערך טכני, שיותר מדבר על הנדסאים, טכנאים, בעלי מקצועות טכנולוגיים.

<יובל גרינברג: בעשור האחרון אנחנו מרגישים את הירידה הזאת בבוגרי מסלולים של נתיב טכני, זאת אומרת נתיב טכנולוגי שמכשיר את אותם בעלי מקצועות טכנולוגיים, או בוגרי תעודת בגרות שהיא באה מהמקום של תעודת בגרות איכותית בתחומי המתמטיקה והמדעים.

<יובל גרינברג: זה משפיע לנו קודם כל על הפערים בהזנה של מהנדסים.

<יובל גרינברג: קודם כל נתחיל משכבת התכנון והיחידות הטכנולוגיות, משכבת המהנדסים.

<יובל גרינברג: אנחנו נמצאים שם בפערים ומתקשים למלא את השורות ועושים הרבה פעילויות בעניין הזה, מערכי ההתראה והסייבר, שגם הם ניזונים מאותו כוח אדם והמערך הטכני עצמו של אותם בעלי מקצוע שעובדים בסופו של דבר ומתחזקים את כל מערכות האמל"ח שנמצאות בשימוש שלנו.

<יובל גרינברג: צה"ל, קודם כל כצבא העם, דואג ודוגל בגיוס ומיצוי של כלל האוכלוסיות ואנחנו נמצאים בהרבה מקומות ואני אפרט ממש בקצרה כמה דברים.

<יובל גרינברג: קודם כל יש לנו שלושה כובעים מרכזיים.

<יובל גרינברג: אנחנו גם סוג של, במרכאות כפולות, מעסיק גדול מאוד, אם לא הכי גדול, אנחנו מכשירים היקפים מאוד מאוד משמעותיים בטכנולוגיה למקצועות טכנולוגיים.

<יובל גרינברג: בעניין הזה, כדי לפצות על אותו פער אנחנו יכולים לראות שאנחנו מתקרבים למצב של בערך כ-50% מאלה שעושים קורסים טכנולוגיים, אנחנו מכשירים אותם למקצועות טכנולוגיים.

<יובל גרינברג: כאלה שלא היו בטכנולוגיה לפני.

<יובל גרינברג: זאת אומרת אלה בוגרי תיכון ותעודת בגרות עיונית לחלוטין ואנחנו בעצם מביאים אותם לעסוק בעיסוק טכנולוגי.

<יובל גרינברג: זה מצד אחד הזדמנות ויתרון מבחינתם, מצד שני אנחנו מקבלים כוח אדם שלא החזיק לפני זה, לא כלי עבודה ולא נגע בכלים.

<יובל גרינברג: אנחנו גם מפתחים.

<יובל גרינברג: אנחנו מפתחים הרבה אוכלוסיות.

<יובל גרינברג: אנחנו נמצאים בפריפריה, מבצעים הרבה תכניות בשיתוף משרד החינוך, בשיתוף התאחדות התעשיינים, בשיתוף רשויות מקומיות.

<יובל גרינברג: אנחנו נמצאים מכיתה י'-י"א חזק מאוד בכל המקומות האלה ואני יכול למנות שורה ארוכה של תכניות ומסלולים שאנחנו מנסים באמצעותם לתת מענה לצרכים שלנו.

<יובל גרינברג: לגבי נשים.

<יובל גרינברג: אנחנו רואים חשיבות עליונה בחיזוק ועידוד הנשים להשתלב בעולמות המדע והטכנולוגיה.

<יובל גרינברג: יש לנו תכנית שרצנו איתה בשנה האחרונה, של עידוד בתיכונים, אנחנו מתכוונים להרחיב אותה בשנה הקרובה.

<יובל גרינברג: תוצאות יש לנו כבר בשטח, בעשור האחרון עלינו משיעור של כ-6%-7% במערך הטכני נשים ל-21%-22%.

<יובל גרינברג: זה, אגב, לא מתפזר על כל המקצועות באופן שווה, אלה מקצועות יותר מסוימים, באלקטרוניקה, מקצועות יותר מתאימים ואפשר להביא את הנשים לשם.

<יובל גרינברג: הוזכרו פה המרכזים הטכנולוגיים באוניברסיטאות.

<יובל גרינברג: אנחנו נמצאים שם, אנחנו קוראים לזה תחת הכותרת של אקדמיזציה, אנחנו לוקחים את אותם חבר'ה, מאפשרים להם דחיית גיוס כדי להשלים תואר ראשון, בין אם במדעים, רובם אגב נמצאים בפיזיקה, מתמטיקה, מדעי המחשב, מאפשרים להם להשלים את התואר הראשון ואז מציעים להם שירות במקצוע, משהו דומה למסלול העתודה האקדמית.

<יובל גרינברג: דבר נוסף, לקראת שחרור.

<יובל גרינברג: אנחנו מבצעים פעילות מאוד ענפה.

<יובל גרינברג: כרגע גם הוחלט על הקמת צוות במשרד ראש הממשלה לתת קרדיטציה על הקורסים שאנחנו מבצעים לאותם משרתים במהלך השירות כדי שישמשו אותם כאסמכתה מקצועית ליציאה לאזרחות.

<יובל גרינברג: אנחנו גם מעודדים משוחררים שהיו אצלנו במסלולים טכנולוגיים להמשיך להיכנס למכינה קדם אקדמאית וללמוד ללימודי מדעים להיות מהנדסאים, או הנדסאים, כל אחד על פי בחירתו.

<יובל גרינברג: יש לנו גם מסלולים שמעבירים מהנדסאי למהנדס, אפרופו מה שדובר קודם.

<יובל גרינברג: אנחנו מאוד שותפים בכל היוזמות של משרד החינוך, של העמותות, 5 פי 2.

<יובל גרינברג: שורה תחתונה, אנחנו מרגישים את הצורך חזק.

<יובל גרינברג: אנחנו לא יכולים לחכות, אנחנו עושים הרבה דברים, כמו שאתם רואים, הרבה תכניות, ולא מניתי אפילו עשירית מהן, שאנחנו נמצאים שם.

<יובל גרינברג: יחד עם זאת אנחנו עדיין מתמודדים עם חוסר ועדיין השורות חסרות.

<יובל גרינברג: אנחנו נשמח לשתף פעולה עם כל יוזמה, עם כל תכנית, עם כל גוף כאן כדי להתחבר, לחבר, ולהשתמש, במרכאות, בפלטפורמה של השירות הצבאי והמערך הטכנולוגי שלנו כדי לקדם ולדחוף את זה קדימה.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: אין ספק שהחשיבות שלכם בתוך המערכת היא חשיבות מאוד גדולה.

אורי מקלב: בכל מה שנחליט שאנחנו שואפים לעשות משהו, מועצה, צה"ל ומערכת הביטחון צריכים להיות משולבים בתוך העניין הזה.

אורי מקלב: אליאב בטיטו, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אליאב בטיטו: קודם כל שלום לכולם.

<אליאב בטיטו: אני רוצה באמת להודות על עצם הדיון הזה כאן, זה נושא חשוב, גם לנו כתלמידים ואני מאמין שגם לנו בחיים האזרחיים בעתיד.

<אליאב בטיטו: אני קודם כל אציג את עצמי, אליאב בטיטו, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית, מהעיר עפולה, עולה לכיתה י"ב.

<אליאב בטיטו: התחברתי מאוד לדבריה של חברת הכנסת יפעת.

<אליאב בטיטו: בגדול מאוד מאוד חשוב לי להכניס עוד נושא שלא ראיתי מספיק שדובר עליו, זה נושא הפריפריה.

<אליאב בטיטו: צריך לשים לב, אנחנו מדברים כאן על חינוך טכנולוגי, אבל עיקר החינוך הטכנולוגי כיום, ואני יכול להעיד על זה כמי שבא מהפריפריה וכמועצה שמייצגת את כל בני הנוער ברחבי הארץ, מכל המגזרים ומכל הדתות, שיש הבדלים מאוד גדולים בין הפריפריה למרכז.

<אליאב בטיטו: בנוסף יש גם הבדל בין בית הספר לבית.

<אליאב בטיטו: בסופו של דבר היום לרוב בני הנוער ולרוב התלמידים יש את הטלפונים החכמים, יש מחשבים בבית.

<אליאב בטיטו: היום בחיפוש קצר בגוגל אתה יכול לקבל את אותן תשובות שאתה תוכל לשמוע מהמורה במשך 45 דקות.

<אליאב בטיטו: האתגר האמיתי שלנו, ואני רואה את זה כאתגר ולא כקושי, זה אתגר ואפשר להשתמש בו לחיוב, זה איך אנחנו יכולים להשתמש במכשירים האלה, שאמנם מאוד מסוכנים, יש בתי ספר שנורא מפחדים מהטלפונים, שתלמידים לא יגיעו עם טלפונים, אני חושב, אנחנו באמת חושבים כמועצה שאפשר לשלב את הטלפונים האלה גם בלימודים, להשתמש בהם, להיעזר בהם.

<אליאב בטיטו: בסופו של דבר צריך לקחת את הטכנולוגיה הזאת ולהפוך אותה לטובתנו.

<אליאב בטיטו: רק התייחסות לגבי מה שאמרת, שאין לנו סבלנות.

<אליאב בטיטו: אז אני באמת באמת רוצה להגיד שקודם כל לבני הנוער יש סבלנות.

<אליאב בטיטו: לתלמידים בישראל יש סבלנות ורואים את זה במהלך ימי הלימודים, שאנחנו יושבים ולומדים ופשוט העניין הוא בגישה.

<אליאב בטיטו: אם ייפנו אלינו, ואני בטוח שבסופו של דבר לכולנו יש רצון טוב וכולנו רוצים שהמערכת תצליח, ברגע שייפנו לבני הנוער בגובה העיניים ויראו להם שמאמינים בהם, זה ישנה את כל הגישה.

<אליאב בטיטו: לגבי חשיפה של מגמות, ממש במשפט.

<אליאב בטיטו: דובר כאן הרבה על מגמות טכנולוגיה, לחשוף את בני הנוער למגמות טכנולוגיה.

<אליאב בטיטו: אני חושב ואנחנו באמת מאמינים בזה שאת כל בני הנוער צריך לחשוף לכל תחום, שכל נער בסופו של דבר במדינת ישראל יוכל לבחור לאן הוא מתחבר.

<אליאב בטיטו: דיברנו על פחחות, דיברנו על טכנולוגיה, נער יכול לקבל את ההחלטות שלו לעתיד ואני לא חושב שיש צורך לעודד רק מצוינות.

<אליאב בטיטו: אפשר לעודד מצוינות, זה דבר חשוב, ואפשר לחשוף את כולם, אבל חשוב מאוד לשלב את כל התחומים וזהו.

<אליאב בטיטו: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: יפה מאוד, באמת יפה מאוד.

אורי מקלב: מה אתה לומד?

<אליאב בטיטו: אני לומד ביולוגיה.

אורי מקלב: סגן נשיא מכון לב, מר הרשקוביץ.

<סטיוארט הרשקוביץ: דיברו על הנגשת הלימודים הטכנולוגיים.

<סטיוארט הרשקוביץ: יש אוצר גלום בציבור, גם החרדי וגם האתיופי, שלא הוזכר פה כמעט היום, שלמרות הקשיים הרבים הם מצטיינים בלימודים טכנולוגיים.

<סטיוארט הרשקוביץ: יש אצלנו מאות או בעצם כ-2,000 סטודנטים חרדים שלא למדו בתיכון לימודי ליבה ובכל זאת מצליחים ברמות הכי גבוהות אצלנו, גם במחשבים, באלקטרו אופטיקה ובהנדסה.

<סטיוארט הרשקוביץ: מה שיחזק אותם, גם הציבור החרדי וגם הציבור האתיופי, שמאוד מאוד מצליחים אצלנו, זה אם אנחנו נעודד יותר את המכינות.

<סטיוארט הרשקוביץ: כמעט שאין מימון למכינות וזה דבר שיעזור מאוד מאוד בהנגשת ציבורים חלשים ללימודים אקדמיים טכנולוגיים.

<סטיוארט הרשקוביץ: יש לנו 600 נשים שלומדות הנדסה היום, וזה גם דבר שאנחנו מאוד מתקשים לגייס אותם מהתיכונים, אין הרבה מאוד התעניינות בקרב הבנות בתיכון ואנחנו עובדים על זה כל הזמן, לעניין אותם ולראות איך אפשר לשלב יותר נשים בתחום ההנדסה.

<סטיוארט הרשקוביץ: המכינות.

<סטיוארט הרשקוביץ: בעצם הם עוברות מהפכה, הסטודנטים האלה בשנה אחת, כשלומדים ברמה של מ-0 עד 5 יחידות, הן במתמטיקה, הן בפיזיקה והן באנגלית בשנה אחת.

<סטיוארט הרשקוביץ: בלי עזרה ממשית לתכנית של המכינות אז פשוט לא יכולים כל הציבורים האלה להגיע לרמות שהם יכולים להגיע אליהן.

<סטיוארט הרשקוביץ: צריכים לעודד את זה וזה נופל בין הכיסאות.

אורי מקלב: מה היחס בין הסטודנטים לסטודנטיות אצלכם?

<סטיוארט הרשקוביץ: יש לנו כ-2,500 סטודנטים ו-2,500 סטודנטיות.

<סטיוארט הרשקוביץ: זה כמעט 50-50.

אורי מקלב: במקצועות הטכנולוגיים?

<סטיוארט הרשקוביץ: בהחלט.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו נבקש משולי אייל, ראש אגף בכיר להכשרה מקצועית במשרד הכלכלה.

<שולי אייל: משרד הכלכלה, יש לו גם בתי ספר לנוער.

<שולי אייל: אנחנו אחראים על לימוד של 13,000 תלמידים.

<שולי אייל: תלמידים שמגיעים אלינו הם אך ורק על בסיס נשירה ממשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: זו תקלה, בגלל זה יש לזה מיתוג כזה.

<שולי אייל: את אומרת תקלה, התקלה היא חמורה פי כמה.

<שולי אייל: משרד החינוך לאחרונה באמת נכנס לסוגיה הטכנולוגית.

<שולי אייל: כחלק מזה, מה שאנחנו חווים בשנה-שנתיים האחרונות זה עצירה של העברה של תלמידים אלינו.

<שולי אייל: ראשי מינהל חינוך ברשויות עושים הכול כדי לעצור את המעבר אלינו.

<שולי אייל: התלמידים אצלנו לא מתמודדים עם בגרות, התלמידים אצלנו מתמודדים במקצוע, התלמידים אצלנו, להבדיל ממשרד החינוך, שלומדים 4 שעות במעבדה וזה, ממוקדים יותר בבגרות, הם יומיים בשבוע בכיתה י"א-י"ב עובדים במקצוע, הם יוצאים עם תעודה.

<שולי אייל: החבר'ה שלנו שנמצאים באורט תל נוף נקלטים לחיל האוויר לשום קורס, טירונות ולדת"קים ישר, לעבודה, כלומר יוצאים עם מקצוע ביד.

<שולי אייל: אנחנו מרגישים עצירה בכל החזיתות, לא מאפשרים לנו לגדול, אין לנו שום תקציב להצטיידות, אין לנו עדכונים בתקציבים להסעות וכדומה.

<שולי אייל: אנחנו בעצירה, בבלימה של המגמה הזאת.

<שולי אייל: בנושא של הכשרות מבוגרים, אמרו פה 40 מיליון שקל, האמת היא שהרבה פחות.

<שולי אייל: התקציב שאני באמת מנהל אותו ומשפיע עליו עומד על 3 מיליון שקל.

<שולי אייל: כשאתם שומעים כמה חסר בתעשייה, אני מזמין אתכם לבוא לראות מרכזי הכשרה עם סדנאות מפוארות, סגורות, כי יש הכוונה מלמעלה לסגור את המקומות האלה.

<שולי אייל: סדנאות ל-CNC, סדנאות לנגרות, סדנאות למקצועות הבנייה.

<שולי אייל: לא עובדים אצלי, כי המגמה היא שכל מורה שהוא עובד מדינה, כשהוא הולך, לא ייכנס אף אחד במקומו.

<שולי אייל: כל המורים שסיימו אצלי את עבודתם, לא נכנס בשנים האחרונות אף אחד במקומם.

<שולי אייל: הכיתות פשוט סגורות.

<שולי אייל: מדיבורים לא נגיע לשום הכשרה ולשום - - - מורים להכשרה טכנולוגית?

<שולי אייל: עד 2005 הנדסאים יכלו ללמד, יכלו להיות מורים, הנדסאים היום לא יכולים ללמד וזו תקלה חמורה.

<שולי אייל: מי אתם רוצים שילמד מסגרות או ריתוך או נגרות?

<שולי אייל: בעלי תואר שלישי?

יפעת שאשא ביטון: לא רק זה, הם גם לא מוכרים במערכת כמורים היום והם ניגשים לתעודת הוראה רגילה.

<שולי אייל: ברור, ואז גם השכר שלהם בהתאם, אז איך נביא אותם?

<שולי אייל: כולנו דיברנו בשנים האחרונות על מחירי הנדל"ן, כל הזמן דיברו על הריבית האפסית ועל ההיצעים, אנחנו מדברים על תשומות הבנייה.

<שולי אייל: כל מי שבונה היום, שיבדוק כמה שכר העובדים עלה בגלל שאנחנו לא מייצרים, אנחנו לא מכשירים.

<שולי אייל: תבואו, מצד אחד תראו אצלי כיתות סגורות של שרברבות וטיח וגבס, ומצד שני אין בעלי מקצוע ואלה שיש גובים היום הון.

<שולי אייל: בסוגיית ההנדסאים, אני מאוד מזדהה עם מה שיוכי אמרה פה.

<שולי אייל: התקצוב להנדסאים הוא נמוך באופן בוטה, אפילו הייתי אומר, באופן יחסי לכל מקצוע אחר.

<יוכבד פנחסי אדיב: הוא פחות מגן ילדים.

<יוכבד פנחסי אדיב: תסתכל על הטבלאות.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא ברור, זה רק מחזק את מה שצריך לעשות.

<שולי אייל: כדי להציג תקציב למבוגרים אני נדרש על ידי האוצר להציג את רשימת המעסיקים שמבקשים אותם בקצה, מה שלא עושים למי שהולך ללמוד משפטים או ראיית חשבון.

<שולי אייל: מישהו דורש מהאוניברסיטאות, לפני שהוא תוקצב, לראות מי משרד עורכי הדין שיקלוט אותו בקצה?

<שולי אייל: תמוה בעיניי.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: ד"ר דליה פדילה.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: את ראש מכללת לטכניון ומדע אלקאסמי.

<דליה פדילה: בבאקה אל גרבייה.

אורי מקלב: זה בעצם בחינוך הטכנולוגי בחברה הערבית.

<דליה פדילה: שלום לכולם.

<דליה פדילה: אני רוצה להציג כמה נתונים.

<דליה פדילה: הזכאות לבגרות בחברה הערבית עומדת על בקושי 40% בחמש השנים האחרונות וזה לא ממש מתקדם.

<דליה פדילה: 10% מכלל בוגרי התיכון בקושי מגיעים לאוניברסיטה ובקושי הבגרות שלהם איכותית מספיק כדי לאפשר להם להתקבל ללימודים מתקדמים.

<דליה פדילה: לרוב הם מתקבלים במדעי החברה ורק 8% מהם שורדים את הקמפוס הישראלי, שורדים את התואר הראשון, 4% מתקדמים לתואר שני ו-2% בקושי מתקדמים לתואר שלישי.

<דליה פדילה: 90% שנשארים מחוץ לקמפוסים האוניברסיטאיים במדינה הולכים או לרחוב או לירדן.

<דליה פדילה: אלה שהולכים לרחוב ואלה שהולכים לירדן חוזרים עם סט ערכים לחברה שלא ממש מניב תוצאות, לא ברמה הערכית, לא ברמה הכלכלית ולא ברמה של איכות החיים.

<דליה פדילה: נכון לעכשיו יש יותר מ-10,000 סטודנטים בירדן מהחברה הערבית, ערבים ישראלים, יש יותר מ-10,000 בוגרות מכללות להוראות מובטלות ואנחנו במכללה הטכנולוגית אלקאסמי, מדע וטכנולוגיה, שנוסדה ב-2004, כחלק ממוסדות אלקאסמי, חלק מלאפשר מתווה הכשרה נוסף ולאפשר ראייה מחודשת למקצועות מחודשים שיקדמו את הכלכלה, יקדמו את החברה הערבית, בנינו מודל מיוחד.

<דליה פדילה: אנחנו קודם כל הצהרנו על עצמנו שאנחנו בעצם השלב הבא של החברה הישראלית, השלב שמקדם הכשרה, מקדם גם השתלבות במשק הישראלי וצריך להצהיר באופן ברור שצריך לשלב את החברה הערבית בתוך החברה הישראלית ככלל.

<דליה פדילה: מה שעשינו זה זה, מצד אחד הושטנו יד לבתי הספר הטכנולוגיים של משרד החינוך, אנחנו משרד הכלכלה, אנחנו חלק מהמכללות הטכנולוגיות, כל בעיית התקצוב, כל בעיית התדמית וכל הבעיות הנלוות אנחנו שם.

<דליה פדילה: יצרנו את הרצף ביחד עם ראשי רשויות באזור המשולש, באזור המרכז, ובשותפות עם מנהלי בתי הספר, משרד החינוך, רצף שמאפשר לתלמידים בתיכון להתחיל מתוך מסלולים שאנחנו בנינו בשותפות עם בתי הספר, להכין את עצמם להיות סטודנטים במכללה להנדסאים.

<דליה פדילה: בזה אנחנו שינינו את התדמית, התחלנו לשנות את התחושה של איך הם תופסים את עצמם.

<דליה פדילה: הבעיה של תדמית זה בעיה מאוד אבסטרקטית, אבל הפתרונות לתדמית הם פתרונות מאוד פרקטיים.

<דליה פדילה: ברגע שיוצרים רצף ואמונה שאפשר להתקדם מבית ספר טכנולוגי למכללה להנדסאים מכאן מתחילה תדמית אחרת, מכאן מייצרים תקווה שאפשר להתקדם למשהו מעבר לעבודת כפיים, לעבודה של 'לא, אין כאן ג'וב'.

<דליה פדילה: בצד השינוי אנחנו יצרנו גם רצף עם האקדמיה.

<דליה פדילה: נמצא כאן פרופ' פיני דהן ואיתם, עם המרכז האקדמי רופין, יצרנו גם בצד השני התקדמות, תכנית משולבת ל-BSC למהנדסים, בתחומי חשמל, בתחומי תוכנה וביו רפואה וגם בשלב הרביעי יצרנו קשר עם המעסיקים.

<דליה פדילה: הקשר שיצרנו עם המעסיקים.

<דליה פדילה: בגלל החסמים הפנימיים של החברה הערבית במדינה אנחנו הבאנו את המעסיקים לתוך הקמפוס, אנחנו הבאנו את גליל סופטוור לפתוח סניף של החברה בתוך הקמפוס, בתוך באקה אל גרבייה, באזור של המשולש, בין אום אל פחם לג'ת, שזה אזור מאוד בעייתי.

<דליה פדילה: המשמעות של זה שאנחנו עוקפים את החסם של זכאות לבגרות בתוך החברה שלנו, אנחנו חוסמים את החסם של נשים ערביות, שלא ממש נוסעות רחוק בשביל השכלה ולא בשביל טכנולוגיה, אלה שלומדות בסוף להוראה ונשארות בבית מובטלות ולא ממש נהיות שותפות פעילות ביצירת התרבות ולא ביצירת הכלכלה המקומית.

<דליה פדילה: אנחנו גם שינינו, ברגע שהבאנו, ואנחנו עכשיו חותמים את ההסכם עם גליל סופטוור ומתקדמים גם לעוד תכניות משולב עם מרכז אקדמי רופין, אנחנו ככה שינינו את התדמית.

<דליה פדילה: אנחנו ככה משנים את המיקום וממתגים את המקום של חינוך טכנולוגי בתוך החברה הערבית.

<דליה פדילה: כתוצר נלווה של השינוי הזה החינוך בתוך בתי הספר עכשיו נראה כהקדמה או כמבוא, כשלב ראשון להשתלבות במכללה להנדסה.

<דליה פדילה: אנחנו, למרות שזה לא מעוגן בחוק, מתייחסים לדיפלומה הנדסאי כמקביל לתואר ראשון ורוצים שזה באמת יהיה מעוגן בחוק, כי זה יעקוף את כל החסמים שעומדים בפני סטודנטים ערבים במדינה הזאת ויאפשר להם להתקדם לאקדמיה, להשכלה גבוהה, בתוך המדינה ולא מחוץ למדינה, והם יביאו את הערכים ואת הכלים המקצועיים ואת הכלים הערכיים והמקצועיים שמתאימים להשתלבות בחברה הישראלית של המאה ה-21 ולא לירדן או לג'נין או לרשות.

אורי מקלב: יפה מאוד, חשוב מאוד, באמת הדברים מרשימים, זה מראה שיש מה לעשות ואפשר לעשות ויכול להיות שזה שווה דיון מיוחד בעניין הזה.

<דליה פדילה: אני מאוד רוצה לחזק את הדעה שצריך לא רק מועצה שתטפל ותאגם בין משרד החינוך למשרד הכלכלה את החינוך הטכנולוגי ותחזק אותו.

<דליה פדילה: גם הדיור זה עכשיו משבר של המדינה, אבל חינוך טכנולוגי זה גם משבר של המדינה, של החברה הערבית שהיא חלק מהמדינה.

יפעת שאשא ביטון: עצם האמירה כבר תורמת.

<דליה פדילה: ואני מציעה שייווצר מטה מיוחד לטפל בזה עכשיו לתקופה של ארבע עד חמש שנים ומשם לייצר את המדיניות הלאה למועצה, כמו המועצה להשכלה גבוהה, המועצה להשכלה טכנולוגית, שתמשיך את הדרך.

אורי מקלב: חשוב מאוד.

אורי מקלב: אני חושב שזה אפילו שווה דיון מיוחד על הנושא בחברה הערבית.

אורי מקלב: יש מה לעשות, אולי אפילו ללמוד מהרבה דברים אחרים בעניין הזה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: רונן לוי, אנחנו כבר אחרי הדקה ה-90, אז כל אחד דקה.

אורי מקלב: רונן לוי, יושב ראש איגוד המוסכים, בבקשה.

<רונן לוי: הענף שלנו זקוק, פלוס מינוס, ל-16,000 מועסקים כרגע.

<רונן לוי: בתהליך של למידה אני מדבר על ארבע שנים, זה בערך הצרכים שלנו ואנחנו צריכים משהו כמו 3,000 מורים ברמה גבוהה, מה שהוא בעצם ענף שחוסל לחלוטין.

<רונן לוי: אם היה חיסול של החינוך הטכנולוגי והסטנדרטים באמת מה זה מורה, אם הנדסאי יכול להיות מורה, כמו שאמר כאן שולי - - -

אורי מקלב: מה רמת השכר אצלכם?

<רונן לוי: כמו שהוא אמר, התשומות עולות.

<רונן לוי: אצלנו רמת השכר היום של מתחיל היא בסביבות 6,000.

<רונן לוי: יותר ממשרדי עורכי דין.

<רונן לוי: עובדים מקצועיים מקבלים 10,000 ו-11,000 ופחחים 12, 13, 14.

<רונן לוי: כי אין, פשוט אין, אז התשומות של העבודה עולות, כל הסיפור על המשכורת כחסם, אני אגיד מה החסם.

<רונן לוי: אני חושב שאנשים פה דיברו, כל אחד סיפר כמה דברים יפים הוא עושה וגם אנחנו עושים דברים יפים, אבל אני רוצה לדבר רגע על החסמים ולא דווקא על הדברים - - - כולנו עושים דברים כי אין לנו ברירה, אנחנו צריכים להסתדר ואנחנו מסתדרים היום, האיגוד שלנו מסתדר בזה שאנחנו פונים ל - - -

אורי מקלב: פתחתם בית ספר?

<רונן לוי: אנחנו עכשיו בדרך לפתוח בית ספר במשרד החינוך, אבל זה גם ארוך קשה, אנחנו מסתדרים בזה שאנחנו פונים לגרמנים היום.

<רונן לוי: אני פונים לשר החינוך בגרמניה, בכל מחוז בגרמניה, ואנחנו מקבלים תשובה תוך שבוע בערך.

<רונן לוי: פה אני פונה לשר החינוך או לשר הכלכלה ואני מקבל תשובה תוך חמש-שש שנים.

<רונן לוי: עברתי כבר כמה שרי כלכלה, עברתי כבר כמה שרי חינוך.

<רונן לוי: הבירוקרטיה פה היא בעצם החסם העיקרי, אנחנו יותר מפרנסים כאן את הפקידות, אנחנו מפרנסים את הבירוקרטיה, בעצם השיטה, התהליך הוא החסם העיקרי.

<רונן לוי: לכן אני מסכים ומקבל את העמדה שצריך מישהו אחד, אחראי אחד לחינוך הטכנולוגי.

<רונן לוי: זה דבר מאוד מאוד חשוב.

<רונן לוי: וצריך לשנות את הגישה.

<רונן לוי: הגישה צריכה להיות שהתעשייה צריכה לקבוע מה היא צריכה והמדינה צריכה לתת את השירות ולא הפוך.

<רונן לוי: בגרמניה מושיטים לנו יד ופה אנחנו הופכים לפושטי יד בשביל לקבל את מה שאנחנו צריכים באופן בסיסי.

<רונן לוי: יש לנו מקומות עבודה, יש לנו יכולת להכשיר את האנשים, יש לנו את הידע.

<רונן לוי: רק בענף הרכב, הפער הטכנולוגי, הרכב היום הוא מתקדם בצורה טכנולוגית מטורפת ועדיין יש תכניות לימוד של שנות ה-50 וה-60 במדינת ישראל.

<רונן לוי: זה רק בגלל השיטה.

אורי מקלב: אין ספק, אתה צודק.

אורי מקלב: היום מי שמגיע למוסך זה מחשב, זה מה שמדברים איתו, לא מדברים איתו על משהו אחר.

אורי מקלב: הפחחות והדברים האלה זה כבר - - -

<רונן לוי: זה מקצוע מדהים, צריך להנגיש אותו.

<רונן לוי: זה אחד המקצועות היפים ביותר שיש ברכב זה פחחות, זה אלומיניום, זה פלסטיק.

<רונן לוי: זה מקצוע מרהיב.

<רונן לוי: מה שסילבן שלום זוכר, אולי את הקונטסה, זה עולם של פחחות של לפני - - - אבל זה באמת מקצוע מדהים, אחד המקצועות היפים ביותר שאני מכיר.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: יואל קרסו.

<יואל קרסו: כבוד היושב ראש, שמעתי מה שנאמר כאן, נאמרו הרבה דברים חכמים.

<יואל קרסו: בשלב הזה אין לי מה להוסיף.

<יואל קרסו: תודה.

אורי מקלב: זה גם, זה דבר הכי מלמד, הכי משכיל.

אורי מקלב: עומר גמרמן, בבקשה.

<עומר גמרמן: אני נציג של IATI, איגוד ההיי טק הישראלי, האיגוד הגדול ביותר בישראל היום בתחום ההיי טק שמונה מעל ל-500 חברות שחברות בארגון.

<עומר גמרמן: בין הדברים שנאמרו כאן, דיברנו בעיקר על החינוך הטכנולוגי, אבל גם בתחום המדעי ובתחום הנדסת המחשבים יש בעיה מאוד גדולה, שבכל שנה אנחנו נכנסים לפער של 35% בין המשרות שנפתחות בתעשיית ההיי טק לבין בוגרי האקדמיה.

<עומר גמרמן: דבר שבעתיד הלא רחוק מדי ייצור בעיה כלכלית מאוד גדולה בישראל.

אורי מקלב: לא הבנתי.

אורי מקלב: לא משלבים את כולם?

אורי מקלב: יש הרבה בוגרים שלא משלבים אותם?

<עומר גמרמן: כל שנה נפתחות קרוב ל-7,000 משרות בתעשיית ההיי טק ומסיימים באזור ה-4,500 בוגרים בתארים רלוונטיים.

אורי מקלב: בחלק מהדברים השכר מאוד נמוך, כאלה שגמרו תואר ראשון בהנדסה, במדעי המחשב, ומשלבים אותם בכל החברות, אני לא רוצה להזכיר את החברות, כמעט בעבדות, בשכר מאוד מאוד נמוך, ממש בניצול.

אורי מקלב: פחות משכר מינימום, בכל מיני שיטות, קושרים אותם למקום העבודה בחוזים מסוימים שאם אתה עוזב באמצע אתה צריך לשלם קנס על מה שהכשירו אותך בעבודה.

אורי מקלב: אוסרים על החברה שעבורם עובדים חברות ההיי טק, אוסרים לשלב אותם בעבודה כמה שנים.

אורי מקלב: אנחנו היום ערים לכך שיש אלפי עובדים שגמרו תואר ראשון בהנדסת מחשבים והם עובדים גם בשכר מינימום ובפחות מזה גם.

<עומר גמרמן: אין ספק שיש בעיה - - -

אורי מקלב: דורשים מהם דרישות, כל יציאה שלהם נמדדת בדקות, אם הם עוזבים את העבודה, בתפוקות.

אורי מקלב: שעון הנוכחות ממש בפתח החדר כמעט ולא למטה במעלית.

אורי מקלב: אני קיבלתי פנייה שאישה שנתקעה במעלית שלושת רבעי שעה בעלייה לעבודה הורידו לה את זה, החשיבו לה את זה כהיעדרות, וגם כל מיני פרמיות שיש להם, היא הפסידה הרבה, בגלל שאת זה החשיבו לה כחסר.

אורי מקלב: ועוד דברים כאלה.

אורי מקלב: זה מחזק את דבריך.

אורי מקלב: יש בעיות לא מעטות גם בתחום הזה.

<עומר גמרמן: נכון.

<עומר גמרמן: אבל הבעיה היא לא במספר העובדים כמו במספר הבוגרים שמגיעים למקום הזה, דבר שמתחיל עוד קודם בתיכון ומתחיל עוד קודם בחטיבות הביניים וביסודי, כמו שדיברנו קודם גם על תחומים אחרים.

<עומר גמרמן: ב-IATI פתחנו בתכנית לאומית בשיתוף עם משרד החינוך וקרן רש"י במטרה להכפיל את מספר עובדי ההיי טק תוך עשר שנים.

<עומר גמרמן: אחד הדברים הראשונים שאנחנו יוצאים לפועל בשנה הקרובה זה באמת הכנסה של עובדי תעשייה, מהנדסים, כעוזרי הוראה בתוך מערכת החינוך, דבר שעלה כאן מקודם וייצא לפועל בימים אלה.

אורי מקלב: מכירים בהם כעוזרים?

אורי מקלב: מה זה עוזרי הוראה ולא הוראה?

<עופר רימון: הם עדיין לא המורים, אבל הם מצטרפים ככוח עזר.

אורי מקלב: אבל נותנים להם להעביר שיעורים?

<עומר גמרמן: כוח עזר במטרה לחזק את המורים ולחזק את התלמידים במקצועות המדעיים טכנולוגיים.

<עומר גמרמן: בשנה הקרובה נפתח במספר פעולות, חמישה פרויקטים מרכזיים בתחומי התכנות, המדעים, הפיזיקה והמחשבים והגברת המודעות והתודעה למקצועות המדעיים טכנולוגיים, שיתוף עם משרד המדע, אני מקווה גם ובשיתוף עם משרד החינוך בתקווה שתוך עשר שנים באמת נראה את התוצאות.

אורי מקלב: מצוין, יפה מאוד.

אורי מקלב: מרשים מאוד.

אורי מקלב: שחר בר אור, חברת stem.

<עומר גמרמן: שחר יצא, שחר הוא השותף שלי.

אורי מקלב: ד"ר קלאודיה ברזילי, יושבת ראש פורום מדע וטכנולוגיה, עמותת פני"ם.

<קלאודיה ברזילי: שלום.

<קלאודיה ברזילי: אני ד"ר לכימיה בכובע של יושבת ראש פורום מדע וטכנולוגיה בתוך העמותה, מקדמת במיוחד כל מה שקשור לנושא של קידום מדע וטכנולוגיה בכלל, אך בפרט אצל נשים, כמו שנאמר פה קודם.

<קלאודיה ברזילי: כל מה שנאמר פה לפניי אכן זה רלוונטי, אכן זה מאוד חשוב שניקח בחשבון, במיוחד את הנושא של המועצה, שאכן חייב שיהיה גוף שיקדם את הדברים, חוצה מפלגות, חוצה ממשלות, אחרת אף פעם הדברים לא יתקדמו.

<קלאודיה ברזילי: מתחברת למעשה לכל מה שנאמר פה קודם, בדיוק כמו שנאמר, יש רק שני דברים שאני רוצה להוסיף.

<קלאודיה ברזילי: דבר אחד, שמתקשר למה שהתלמיד מכיתה י"א אמר.

<קלאודיה ברזילי: אם אני רוצה אך ורק להתייחס אך ורק מההיבט החינוכי ולא ההיבט ההשכלתי, שיש לו חשיבות כמובן, אבל התכנסנו במיוחד להיבט החינוכי וכמובן לאורך כל הדרך חייבים לפרק מגן חובה עד לדוקטורט ואפילו הפוסט דוקטורט שצריך להכניס היבטים בתעשייה, אבל אם אני רוצה להתייחס רק להיבט החינוכי, צריכים להקשיב היטב למה שפה התלמיד אמר בנושא של מה שהנוער רוצה ומצפה לראות בחינוך אצלו בבתי הספר.

<קלאודיה ברזילי: אנחנו נמצאים בעידן מאוד מתקדם בהיבט טכנולוגי, עם מידע שנמצא זמין לכל אחד בכל גיל ואנחנו עדיין ממשיכים ללמד במערכת החינוך בשיטות מאוד מיושנות, עם מערך מקובע מאוד, עם ההיבט של המגמות וכו' וכו'.

<קלאודיה ברזילי: חייבת להיות מחשבה פתוחה יותר, לשנות לחלוטין את ההיבט החינוכי, לדעת ולהבין שאנחנו חייבים לחנך לקריאטיביות ולפתיחות מחשבתית ולא לקבע אותם במחשבות ובבחירה בגיל כל כך צעיר במגמות.

<קלאודיה ברזילי: חד משמעית חייבים לשנות את הגישה, לפתוח אותם לכמה שיותר תחומים, ללמד אותם את כולם, שכולם יהיו חשופים לכמה שיותר תחומים, כדי שתהיה להם אפשרות לבדוק.

<קלאודיה ברזילי: זה בפירוש מכניס אותנו חד משמעית לשינויים רפורמיים מאוד גדולים שאם לא יהיה מערך מועצה גדולה שתוכל לטפל בו, כמו שאמרו אבא ואמא, או רק אבא או רק אמא, לא משנה מה, אבל מערך חוצה מפלגות, חוצה ממשלות, שיטפל בו מהשורש, הדברים לא יתקדמו.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: ד"ר מריטה ברבש, בבקשה.

<מריטה ברבש: תודה רבה.

<מריטה ברבש: שלום.

<מריטה ברבש: אני באה מהכשרת מורים ויש לי תמונה מאוד רחבה של מה שקורה בהכשרת מורים ואני רוצה להגיד שיש עתודה עשירה ביותר של אנשים מעולים, עתודה מאוד מאוד מבטיחה של אנשים מעולים שיכולים לבוא ולהיות מורים במסגרת קריירה שנייה.

<מריטה ברבש: למרבה הפלא יש הרבה מאוד אנשים מהיי טק, מהנדסים, בוגרי ופורשי צבא שמאוד מעוניינים לרכוש את מקצוע ההוראה.

<מריטה ברבש: אני רוצה לציין שזה מקצוע, אי אפשר להיות מורה על רגל אחת.

<מריטה ברבש: זה מאוד מוערך ומאוד חשוב שבאים אנשים מתעשייה עתירת ידע לתת שיעורים ולתת הרצאות בבתי הספר, זה לא פותר את סוגיית ההוראה ויש בעיה לוגיסטית בהכשרת האנשים האלה.

<מריטה ברבש: הם באים לעשות קריירה שנייה, הם הרבה פעמים מאוד מאוד מודעים לכך שזה מקצוע לא כל כך מתוגמל, הם מוכנים לזה.

<מריטה ברבש: הבעיה היא במעבר, משום שכדי שהם יקבלו הכשרה אמיתית, איכותית, שתבטיח להם לא רק הישרדות אלא גם הצלחה במקצוע החדש שלהם, הם צריכים לפחות שנה של לימודים מאומצים ואחר כך השלמת לימודים תוך כדי עבודה.

<מריטה ברבש: צריך לאפשר להם - - -

אורי מקלב: יש מסלול כזה?

<מריטה ברבש: כן, יש.

אורי מקלב: איפה, במשרד החינוך?

<מריטה ברבש: במכללות לחינוך, במכללות להכשרה.

<מריטה ברבש: הם מקבלים תעודת הוראה, הם מקבלים שכר כאקדמאים בהוראה.

<מריטה ברבש: יש קושי רב במעבר משום שכאשר הם לומדים למעשה הם לא יכולים להתפרנס, או שכושר הפרנסה שלהם מאוד יורד - - -

אורי מקלב: הנושא הזה של הוראה צריך לקבל אצלנו - - -

יפעת שאשא ביטון: זו סוגיה נפרדת.

אורי מקלב: כל הדוברים נגעו בזה בצורה זו או אחרת ואני חושב שאנחנו בחלק מהמסקנות שלנו גם ניקח את זה בחשבון.

<מריטה ברבש: צריך לחשוב איך מתגמלים אותם בתהליך ההכשרה.

אורי מקלב: תודה.

<דיתה ברוניצקי: תודה על זכות הדיבור.

<דיתה ברוניצקי: אם היה לי יותר זמן אז הייתי נוגעת ביותר אספקטים של הדיון היום.

<דיתה ברוניצקי: אנחנו באורמת מנסים לשלב בית ספר תעשייתי, שזה הילדים שאפילו לא עברו את ההזדמנות האחרונה עם שילוב של השיטה הדואלית שעובדת יפה, והיא לא הוזכרה כאן, בגרמניה, בשווייץ, בפינלנד, עם תוצאות מצוינות של נוער שמשתלב בעולם העבודה.

<דיתה ברוניצקי: בישראל צריך לראות איך מתגברים על הדימוי של ההסללה על מנת ליישם אותה.

<דיתה ברוניצקי: אנחנו היום בשלב של ניסוי כדי להתגבר על זה.

<דיתה ברוניצקי: אני חושבת שאם חברי הוועדה יהיו מעוניינים לשמוע על זה בנפרד נעשה את זה, כי אני חושבת שאין עכשיו זמן.

<דיתה ברוניצקי: מה שאני רציתי להדגיש, דובר בתחילת הדיון על כך שעבודה יוצאת אל מחוץ לישראל מכיוון שאין כוח עבודה מקצועי ואין כוח עבודה מקצועי מכיוון שבעלי המקצוע הם מבוגרים, הם יפרשו לפנסיה, וצעירים לא הכנו כדי לתפוס את מקומם.

<דיתה ברוניצקי: כל העבודה שעושה משרד החינוך היא מצוינת, אבל היא תביא פירות בעוד הרבה שנים.

<דיתה ברוניצקי: מה עושים בינתיים?

<דיתה ברוניצקי: וכאן אני חושבת שקצת פספסנו את הדגש על הכשרת מבוגרים.

<דיתה ברוניצקי: מה שיכול לגשר בין המחסור שיש היום ושעוד יעצים בשנים הקרובות לעד שכל התכניות תבאנה פירות זה הכשרת מבוגרים.

<דיתה ברוניצקי: אם אפשר לפתור - - -

אורי מקלב: חברת הכנסת שאשא ביטון, ציינת את זה, נכון מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אני ציינת את זה, הכשרה מקצועית כחלק - - -

<משה כץ: הבעיה זה ה-3 מיליון שקלים שהוא לא יכול לעשות עם זה כלום.

אורי מקלב: אנחנו סיימנו בזה ונעבור לערן שמואלי.

<ערן שמואלי: במשפט קצר.

<ערן שמואלי: אני בשנים האחרונות מתעסק בחינוך וטכנולוגיות חינוך.

<ערן שמואלי: בשנתיים החולפות כיועץ לשר החינוך לשעבר, שי פירון.

<ערן שמואלי: שתי תובנות.

<ערן שמואלי: אחת, בכל נושא החינוך, רוב האתגרים שלנו יבואו לידי פתרון באמצעים טכנולוגיים באותה צורה שבה התמודדנו עם אתגרי הביטחון בטכנולוגיה, עם אתגרי חקלאות בטכנולוגיה.

<ערן שמואלי: גם הפתרון במערכת החינוך לא יהיה עוד מאותו דבר, עוד שכר לעוד מורים וכו', אלא הנקודה הארכימדית תהיה נקודה טכנולוגית.

<ערן שמואלי: כולם פה היו תמימי דעים שצריך להתחיל מגיל מאוד צעיר, אחת הבעיות המרכזיות היא שמורים בבתי ספר יסודיים הם כמו אולר שוויצרי, הם צריכים לדעת לעשות הכול, הם מלמדים בבוקר תנ"ך ואחר כך טבע ואחר כך מדעים.

<ערן שמואלי: יש היום טכנולוגיות שיכולות להעצים את הכישורים שיש למורים ולמורות בבתי הספר היסודי ולעזור להם, להפוך אותם ממורים כלליים כאלה - - -

אורי מקלב: של פעם.

<ערן שמואלי: של פעם, או כלליים, למורים למדעים וטכנולוגיה ברמה גבוהה.

<ערן שמואלי: לישראל יש את היכולת להוביל את כל הנושא הזה.

אורי מקלב: יש הכשרה, יש מסלול כזה?

<ערן שמואלי: יש הרבה טכנולוגיות - - -

אורי מקלב: צריך לבנות צוות בתוך ההוראה, לתת להם מסלולי הכשרות .

<מריטה ברבש: כן, יש מסלולים כאלה.

אורי מקלב: בתוך צוותי ההוראה שקיימים כבר, בתוך צוות ההוראה.

אורי מקלב: בבתי הספר העל יסודיים אתה מדבר?

<ערן שמואלי: אני מדבר החל מגני הילדים ועד בתי הספר העל יסודיים כמובן.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: יעל פישביין.

אורי מקלב: הדוברת האחרונה.

<יעל פישביין: אני קצת אספר תחילה על היחידה שלנו.

<יעל פישביין: יחידה צעירה וצומחת שזכות גדולה נפלה בחלקנו לנסות ולפתח תכניות שעונות על צרכים של מוסדות חינוך.

<יעל פישביין: אותם צרכים שעולים פה בקול מאוד מאוד חזק שיוצא מקהל היושבים כאן.

<יעל פישביין: זיהינו באמת שלושה צרכים שעלו פה יפה, הצורך הראשוני זה באמת לפתח תכניות כלל מגזריות, צורך נוסף על הרצף הגילאי וכמובן הנושא של השוויון המגדרי בתחומים מדעיים טכנולוגיים.

<יעל פישביין: אני רוצה לפרט בקצרה על קצה המזלג מספר פרויקטים שנוגעים בשלושת הצרכים האלה.

<יעל פישביין: אני אתחיל בנושא של רצף הגילאים.

<יעל פישביין: אנחנו היום מאפשרים מגן ועד תיכון, בעיקר בתחום רובוטיקה, לחשוף ולהעשיר תלמידים שמגיעים אלינו לקמפוס במעבדות רובוטיקה.

<יעל פישביין: פוגשים אנשי סגל, פוגשים סטודנטים בתחום התוכן ומעשירים אותם.

<יעל פישביין: אנחנו מפעילים תכנית פדגוגית בנושא רובוטיקה בבית ספר יסודי תורני אקדמי בפתח תקווה, כשהמשובים דווקא בשכבות הצעירות, מ-א' עד ג', הם המשובים הגבוהים ביותר שאנחנו מקבלים בתכנית הזו.

<יעל פישביין: התכנית עובדת על פי מודל שברובו התנסותי חווייתי עם דגמים שמוכרים בתחום של רובוטק, של ערכות רובוטק, שהילדים מתנסים בהם ומפתחים בעבודת צוות, ביזמות, ביצירתיות, מודלים חדשים.

<יעל פישביין: בנושא הכלל מגזרי.

<יעל פישביין: המרחב הגיאוגרפי שלנו, אנחנו עובדים ברשויות חזקות במחוז דרום ובמחוז מרכז ומחוז תל אביב.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, משפט סיכום.

<יעל פישביין: משפט סיכום.

<יעל פישביין: באמת המרחב הגיאוגרפי שאנחנו עובדים בו היום ואנחנו רוצים להתרחב בו זה מחוז מרכז ומחוז תל אביב, אבל גם מועצות אזוריות שומרון, מועצה אזורית בנימין, בקעת הירדן, בבתי הספר שאין באפשרותם, הרצון הוא מאוד גבוה ומאוד חזק, מנהיגות חינוכית שאומרת 'אני רוצה', אבל לא מתאפשר להם לפעמים בשל מגבלות תקציביות וזה דבר שחשוב שייאמר כאן.

<יעל פישביין: אנחנו פיתחנו מודל שבו סטודנטים, אנחנו רואים בכוח של הסטודנטים כוח הוראה איכותי.

<יעל פישביין: זהו.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: באמת, אני מתנצל, מתנצל.

<יעל פישביין: אנחנו מזמינים את כל מי שיושב כאן לשיתופי פעולה נוספים ונשמח לעבוד ביחד.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: אני תרמתי מזמני לסכם בשביל לתת לכם לדבר, היה לי חשוב מאוד.

אורי מקלב: אני אבקש ממש את משפטי הסיכום מחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, גם כיוזמת הדיון, להגיד את דברי הסיכום.

אורי מקלב: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, באמת כל הדברים שנאמרו פה הם דברים חשובים ואין ספק שבכל אחד מההיבטים שעלו כאן אפשר לקיים דיון שלם ובאמת הוועדה תקיים דיונים נפרדים בסוגיות השונות.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי בהתחלה, מבחינתנו זה מפגש ראשוני כדי להעלות את הנושא.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה תמליץ על הקמת מטה שיעסוק בקידום החינוך המדעי טכנולוגי ויפעל לקידום חוק להקמת מועצה שבחקיקה יוגדרו סמכויות ותפקידי המועצה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שמשרד החינוך במהלך השנים עשה עבודה יוצאת מן הכלל בתחום המדעי וקידם אותו והוסיף שעות במערכת ובאמת נתן פה איזה שהוא פוש מאוד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה שהמערכת בכלל, לא רק משרד החינוך, גם משרד החינוך, יילכו לכיוון של חיזוק הצד הטכנולוגי כשאני רוצה לשים דגש, ואני חושבת שזה מה שיתרום למיתוג אחר, החינוך הטכנולוגי לא מיועד לנושרים, לא מיועד לאוכלוסיות חלשות ומוחלשות, לא מיועד למגזרים כאלה ואחרים, הוא מיועד לכל אותם תלמידים שמה לעשות, החוזקה שלהם היא בצד הטכנולוגי ולא בצד של לימודי הליבה.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נכוון לתפיסה כזו ונשריש אותה במערכת אנחנו נראה גם תלמידים יותר מאושרים, יותר מצליחים, מממשים את עצמם בבית ספר, אם לא בלימודי הליבה אז בצורה אחרת ואני חושבת שבכך אנחנו גם נתרום לתעשייה ולחברה וזה לחלוטין win win situation.

אורי מקלב: את המועצה נעלה או בחקיקה או - - - ואת הישיבה הנוספת שנעשה נעשה גם עם משרדי הממשלה, יותר מקצועית, כדי לקדם את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: <

אורי מקלב: תודה רבה.