ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 25, 2015-07-21 14:00

אברהם נגוסה: שלום וצהריים טובים לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לכנסת ישראל.

אברהם נגוסה: התכנסנו היום לישיבה חגיגית לציון 25 שנה לעלייה ממדינות חבר העמים.

אברהם נגוסה: מכבדים אותנו בנוכחותם, שר העלייה והקליטה זאב אלקין, הוא יהיה עוד מעט, הוא כבר מגיע, וגם יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי, הידוע לכולם בעשייתו הציונית עוד טרם עלייתו.

אברהם נגוסה: לכל עלייה יש תרומה, תרומה משמעותית לכלכלת מדינת ישראל ולתרבותה, כולנו מסכימים שיותר ממיליון עולי ברית המועצות לשעבר שעלו בשנות ה-90 תרמו רבות, לאקדמיה, לכלכלה, לתרבות ולאמנות, לספורט ולכל תחום במדינה.

אברהם נגוסה: יש דוגמאות רבות לכך שהם הגיעו לראש הפירמידה.

אברהם נגוסה: היום אנחנו יודעים שהם מכהנים כשרים, כחברי כנסת, יושב ראש הכנסת, יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית ובתפקידי מפתח בכל המשק.

אברהם נגוסה: אין חולק על כך שהם השתלבו מצוין בחברה בישראל ובני הדור השני הם צברים לכל דבר ועניין.

אברהם נגוסה: אני מבקש מכל הדוברים, כיוון שיש לנו רשימה ארוכה של דוברים אנחנו מבקשים באמת כשאנחנו מדברים לדבר שלוש דקות, לסכם את הדברים בקיצור, כדי שנוכל לכבד את כל מי שנרשמו לדבר.

אברהם נגוסה: מצטרפת אלינו שרת המשפטים לשעבר וגם שרת הקליטה לשעבר, חברת הכנסת ציפי לבני.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב צריך לצאת לוועדה אחרת והוא יפתח את הדוברים.

אברהם נגוסה: תודה.

יואל רזבוזוב: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, יושב ראש הסוכנות היהודית נתן שרנסקי, יושבי ראש ארגונים שיושבים איתנו כאן, חברים יקרים, אני חושב שהדיון הזה זה לא דיון, זה יותר חגיגה, אני חושב שחגיגה לא רק בשבילנו, כל מי שנמצא כאן, העלייה הגדולה, שעלו בשנות ה-90, אלא בשביל כל מדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: אני חושב שמדינת ישראל צריכה ויודעת להוקיר מעל מיליון אנשים שהגיעו לכאן בשנות ה-90 וכמו שנאמר כאן, תרמו לצמיחתה של הכלכלה, של המדע, של התרבות, של הספורט, ובאמת אני שומע כאן בכנסת ואני מאוד גאה קודם כל להיות חלק מהעלייה הזאת, אמנם הגעתי בגיל יותר צעיר, בתור ילד, אבל מי שיושב כאן, אתם לקחתם על עצמכם את כל הנטל, כי לעזוב מקום עבודה נוח, להיות אקדמאי ולהגיע לכאן ולהחליף מקצוע למקצוע שהרבה פעמים הוא לא משהו שאתם רגילים לעשות אותו ועבדתם קשה, עברתם את כל המכשולים.

יואל רזבוזוב: אני זוכר את ההורים שלי, מה הם עברו, אני זוכר את הסבתא שלי, מה היא עברה.

יואל רזבוזוב: העלייה הזאת והתוצאות של העלייה, זה מוקדש לכם.

יואל רזבוזוב: אני באמת רוצה להגיד תודה על זה שנתתם לנו הזדמנות, לדור הצעיר, להתפתח ולהתקדם לכנסת ישראל והיום אנחנו נמצאים כאן.

יואל רזבוזוב: תרמתם למדינת ישראל רבות.

יואל רזבוזוב: מכיוון שבאמת יש לנו הרבה דוברים והרבה אנשים מכובדים באו לברך את כולם אני אסיים, ואני רוצה להגיד לכולכם תודה בשם מדינת ישראל, כי מה שנתתם למדינת ישראל, אף אחד לא יכול לקחת מכם.

יואל רזבוזוב: מדינת ישראל היום מחויבת לכם, גם לעזור בשכר דירה לאותם עולים שמגיע להם, כי הם עבדו קשה, וגם בהשלמת הכנסה בכל מה שאפשר, כי אנחנו יודעים עד כמה קשה לכם היום.

יואל רזבוזוב: מדינת ישראל מחויבת לכם כי מגיע לכם.

יואל רזבוזוב: זו לא מתנה אלא חובה של המדינה לתת לכם את מה שהיא צריכה לתת.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

אברהם נגוסה: כיבד אותנו בחגיגה הזאת שר הקליטה זאב אלקין, כמו שאמרתי קודם, הוא הממונה היום כשר הקליטה וגם יושב ראש ועדת השרים לענייני עלייה וקליטה.

אברהם נגוסה: אני מזמין את כבוד השר לשאת את דברו.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

זאב אלקין: מתבקש, בגלל שאנחנו בדיון רשמי של הוועדה, שאדבר בעברית ואני מרגיש את עצמי במצב קצת מוזר, שמתרגמים אותי לרוסית.

זאב אלקין: בדרך כלל אני עושה את זה לבד, אבל הפעם אני אשמור על הפרוטוקול.

זאב אלקין: אני חייב להגיש שכשקי

זאב אלקין: בלתי הזמנה לאירוע הזה כאן בכנסת הרגשתי את עצמי קצת מוזר, כי התלבטתי מאיזה צד אני נמצא, האם מצד אלה שחוגגים או מצד אלה שחוגגים את הגעתם, כי זה לא רק 25 שנה לגל העלייה הגדול מברית המועצות, זה גם 25 שנה אישיות שלי.

זאב אלקין: אני הגעתי בדיוק בשנת 90' בחודש דצמבר, שהוא היה חודש שיא בהשוואה למה שהיה לפני ומה שהיה אחרי, בתאריך שהיה שיא, בלילה בין 4 ל-5 בדצמבר היו כמה אלפי אנשים שהגיעו בלילה אחד וקראו לזה, מי שפה, חלקם בטח זוכרים, דיקבריסטה, זה היה המונח אז בשנת 90', אז אני בדיוק שייך לקבוצה הזאת.

זאב אלקין: לכן אני עוד כמה חודשים אחגוג את ה-25 שנה שלי.

זאב אלקין: לכן ההתייחסות שלי לאירוע הזה ברשותך תהיה גם לאומית, אבל גם אי אפשר שלא להתייחס לזה באופן אישי.

זאב אלקין: אנחנו מדברים כאן על אירוע היסטורי שהוא אולי בין האירועים הגדולים ששינו את פני מדינת ישראל בכמה עשרות השנים האחרונות.

זאב אלקין: כל תחום שאתה מסתכל עליו היום אתה רואה איך החיים במדינה השתנו מהקצה אל הקצה.

זאב אלקין: כל מי שמסתכל על הכלכלה הישראלית מבין היום, ויגיד לכם כל כלכלן מתחיל שבלי גל העלייה הזה לא היו חלק גדול מאוד ממנועי הצמיחה של הכלכלה הישראלית ב-20 השנים האחרונות, ההיי טק הישראלי לא היה מגיע לאן שהוא הגיע בלי גל העלייה הזה.

זאב אלקין: אני זוכר איפה זה היה בשנת 90' ואיפה אנחנו היום ואיזה תרומה עצומה של גל העלייה הזה לתופעה המדהימה הזאת של היי טק ישראלי.

זאב אלקין: אבל זה נכון לא רק על היי טק, נכון להרבה תחומים של כלכלה.

זאב אלקין: כל מי שהיום נכנס לכותלי המערכת האקדמית הישראלית מבין עד כמה גל העלייה הזה שינה את פני האקדמיה הישראלית, משני צידי המתרס, גם מהצד של המרצים וגם של הסטודנטים.

זאב אלקין: כל מי שסוקר היום את הפעילות התרבותית במדינת ישראל יודע עד כמה כל התחום של התרבות והאמנות השתנה מן הקצה אל הקצה, בכל המובנים, גם מבחינת הצרכן וגם מבחינת האומן.

זאב אלקין: בוודאי ובוודאי השתנו פה לדעתי גם דפוסים של צריכה תרבותית.

זאב אלקין: מערכת החינוך שלנו השתנתה מהקצה אל הקצה.

זאב אלקין: אני יכול להביא לכם רק דוגמה אחת.

זאב אלקין: כשהייתי חבר כנסת מתחיל בבית הזה, לפני כמעט 10 שנים, עניינה אותי מאוד השאלה מי מלמד מתמטיקה אצלנו בבתי הספר.

זאב אלקין: פניתי אז למשרד החינוך הישראלי, שאלתי כמה מתוך המורים למתמטיקה שיש לכם, סיימו מעבר לבגרות במתמטיקה, מי יש לו השכלה גבוהה במתמטיקה.

זאב אלקין: אמרו לי 'לא יודעים', שאלתי 'איך לא יודעים?

זאב אלקין: ' אמרו, 'ארגון המורים אסר לספר למורים, הם לא מדווחים לנו', רק אומרים למי יש תואר, אבל אסור להם להגיד תואר במה, האם זה חינוך גופני או מתמטיקה.

זאב אלקין: אני לא התייאשתי, הלכתי אז ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אמרתי 'תעשו לי בבקשה בדיקה של שני קבצים, קובץ של מי שסיים אוניברסיטאות בישראל וקובץ של מי שמקבל משכורת כמורה למתמטיקה במשרד החינוך ותגידו לי מה יוצא'.

זאב אלקין: לקח להם חודש להפגיש את שני הקבצים, בסוף הגיעו למסקנות מאוד מאוד לא פשוטות, הבנתי למה משרד החינוך לא רצה לדעת.

זאב אלקין: אני חושב ששר החינוך היום מבין מה המשמעות של זה, בחינוך היסודי היה רק 20% מהמורים למתמטיקה שהייתה להם השכלה גבוהה במתמטיקה, בחטיבות הביניים רק 50% ובתיכונים קצת יותר, ואז התחלנו לנתח את המספרים האלה פנימה ומה זה אומר.

זאב אלקין: מה התברר?

זאב אלקין: שחלק גדול מאוד מאלה שכן, כשעשו את הבדיקה, בוודאי בתיכונים, היו מורים עולים מגל העלייה הזה שעליו אנחנו מדברים, ואז הם אמרו, 'אנחנו לא יודעים מה יקרה עוד 20 שנה, עוד 15 שנה, כשהם יפרשו לפנסיה' כי לפי קצב מילוי השורות המספרים יהיו הרבה יותר גרועים.

זאב אלקין: זו המציאות שאיתה מדינת ישראל מתמודדת היום.

זאב אלקין: הבאתי רק תחום אחד של מתמטיקה, אפשר להמשיך להרבה מאוד תחומים אחרים בחינוך.

זאב אלקין: זו רשימה שהולכת ומתארכת, מה קורה בהישגים בספורט, ומה קורה כמעט בכל תחום אפשרי, כולל גם תחום הביטחון.

זאב אלקין: כל מי שמסתכל היום על צה"ל, ואני אומר לכם את זה כיושב ראש ועדת חוץ וביטחון לשעבר, רואה כמה התרומה של גל העלייה הזה גם במבנה הנוכחי של הצבא הישראלי.

זאב אלקין: לכן היה פה מהפך אדיר שהתרחש בגלל כמה סיבות, חלקן לא היו תלויות בנו, אלה שינויים גיאו פוליטיים שקרו בעולם, חלקן היו תלויות באנשים שיושבים באולם הזה.

זאב אלקין: יושבים וגרים במדינת ישראל יותר ממיליון איש, שלא רק קיבלו החלטה לא פשוטה, לקום ולעזוב, אלא גם קיבלו החלטה לבוא לפה.

זאב אלקין: היו להם עוד אפשרויות, אפשרויות שהיו פתוחות.

זאב אלקין: כל אחד ואחד שותף פה ביצירת אירוע היסטורי שהשפיע על מדינת ישראל מהרגע שכל אחד מאיתנו ירד מהמטוס.

זאב אלקין: כך צריך בעיניי להתייחס לזה.

זאב אלקין: כמובן היו אז רשויות המדינה, שידעו לפעול מהר.

זאב אלקין: לא תמיד ב-100% של הצלחה, כי לפעמים, מה לעשות, כשעושים כל כך מהר אף פעם אין 100% של הצלחה, אבל ידעו להתארגן מהר, כי עוד בשנת 89', אדוני היושב ראש, נתן בטח זוכר את זה, כשהיה דיון בממשלה בתחילת 89' אמרו 'אם יבואו 30,000 אז זה יהיה הרבה', בסוף כולנו יודעים כמה הגיעו רק תוך שנה ומשהו משם.

זאב אלקין: כדאי מאוד לזכור את זה, ובזה אני רוצה לסיים.

זאב אלקין: גם היום אנחנו נמצאים באיזה שהיא מציאות מאוד מאוד מעניינת.

זאב אלקין: אני אשתף את הקהל, חלקכם אולי יודעים, חלקכם לא, שבשנתיים האחרונות יש לנו כל שנה גידול של מאות אחוזים בעלייה מאוקראינה, בחודשים האחרונים יש תופעה חדשה, גידול של יותר מ-50% בעלייה מרוסיה.

זאב אלקין: ממש בחצי השנה הראשונה של שנת 2015.

זאב אלקין: חזרתי עכשיו ממוסקבה, באשרות שמבקשים ונותנים יש גידול של 70% ו-80% וזה כנראה מסמל את המגמה.

זאב אלקין: אנחנו חזרנו למספרים שמדינת ישראל לא הייתה בהם כבר שנים רבות.

זאב אלקין: כרגע מדברים על צפי של בין 30,000 ל-35,000 עולים השנה ויכול להיות שגם עכשיו אנחנו בפתח של איזה שהיא תפנית היסטורית ואם לא נהיה קטני אמונה ואם נדע לפעול מהר, כמו שאז מדינת ישראל ידעה לפעול, ואם נדע לפעול בשני מישורים, גם שם, אבל הרבה יותר חשוב כאן, בתחום של הקליטה, כדי שאנשים יבינו שטוב כאן ועם כל האתגרים עדיין אתה יכול לפלס לעצמך את הדרך, אז אולי בעוד 25 יחגגו עוד גל עלייה אחד גדול מהשטח של ברית המועצות לשעבר.

זאב אלקין: אם נרצה אין זו אגדה, זה תלוי בכל אחד מאיתנו וכמובן תלוי מאוד בנו כממשלת ישראל, מה נעשה, ותלוי בכם, כוועדת הקליטה, ותלוי בסוכנות היהודית ובכל השותפים שלנו מה נעשה בחודשים הקריטיים האלה ואנחנו באנו כדי לעשות וכדי לפעול מהר.

זאב אלקין: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: למרות שיש פרוטקציה לשרים שידברו, אני רוצה להזכיר שזה שלוש דקות, זה התקציב שלנו.

אברהם נגוסה: אני מזמין את שרת הקליטה לשעבר, שרת המשפטים לשעבר, חברת הכנסת ציפי לבני.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: שלום לכולם, אני מראש אהיה קצרה, כי אני מכאן רצה למפגש עם קבוצה של חברי הפרלמנט האירופי.

ציפי לבני: בדרך כלל הם עסוקים בביקורת על מדינת ישראל ויש לי ויכוח עמוק איתם ואני רוצה להסביר להם עד כמה מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, מדינה יפה, ואתם, חלק מהחברה במדינת ישראל, הופכים את מדינת ישראל למדינה יפה.

ציפי לבני: כשהתחילה העלייה הגדולה אני יודעת שהרבה ישראלים שאלו את עצמם מה המדינה נותנת לעולים והסתכלו דרך החור של הגרוש.

ציפי לבני: 25 שנה אחרי אנחנו לא רק צריכים לשאול מה העולים נתנו למדינה, אנחנו כבר יודעים מה העלייה הגדולה הזאת נתנה למדינת ישראל.

ציפי לבני: זאת כבר עובדה, כבר לא צריך לשאול את השאלה הזאת ועל כך אנחנו קודם כל אסירי תודה.

ציפי לבני: אנחנו במחנה הציוני קודם כל רואים בעלייה מעשה ציוני מהמדרגה הראשונה.

ציפי לבני: אנחנו מלאי הערכה לאנשים, גם אתם כאן, שהגיעו ולמרות הקשיים הלכו לעבוד הרבה פעמים בעבודה שלא קשורה להשכלה ולמה שעשו שם ונחשפו גם לבעיות מבית.

ציפי לבני: מדינת ישראל נתנה, אבל לא תמיד נתנה מספיק.

ציפי לבני: אני למדתי על האופי של העלייה הכול כך מיוחדת הזאת כשהגעתי להיות שרת קליטה.

ציפי לבני: כמו כל ישראלית נפגשתי עם אנשים שהם מובילי דעת קהל בחברה וקודם כל כבר היה לי יפה שמובילי דעת קהל או לפחות אלה שהמליצו לי לא היו כוכבי טלוויזיה בריאליטי, היו סופרים, היו משוררים, היו חוקרים באוניברסיטאות, וכשדיברתי איתם על הצורך בהשתלבות, כי ככה הישראלים מדברים, 'עכשיו תהיו כמונו', הם אמרו 'רגע, רגע, אנחנו לא מדברים על השתלבות, אנחנו מדברים על מצוינות, כי ככה אנחנו, ככה אנחנו חונכנו, זה מה שאנחנו רוצים לעשות' ומאותו רגע הבנתי שמילת המפתח לקליטה טובה היא כבוד.

ציפי לבני: לתת כבוד, גם למקום שממנו באתם, לתרבות המיוחדת שלכם, לא לנסות להפוך אתכם לישראלים, אלא ליצור את התמונה הישראלית מהרבה מאוד חלקים של יהודים שהגיעו הנה מכל העולם, כל אחד עם שפתו ועם תרבותו המיוחדת וביחד זה מה שעושה את התמונה הישראלית כל כך יפה.

ציפי לבני: אני רוצה רק להשלים ולומר, כי דווקא מהצד של המצוינות והתרומה הדברים נראים נהדר, אבל אנחנו לא יכולים להיות אטומים לבעיות ואנחנו מודעים לחלק המיוחד של הבעיות, של אנשים שהגיעו ללא פנסיות, ללא מצב משפחתי שכבר יש דירה להורים, אלא מצב שהילדים רוכשים דירה וההורים באים לגור איתם.

ציפי לבני: יש דבר אחד שאני חושבת שאנחנו חייבים לומר אותו ובזה אני אשלים את דבריי, אנחנו קראנו לכולם ודובר כאן על עוד עלייה והסוכנות הולכת ואוספת מכל מקום בעולם יהודים שיבואו הנה, אבל לא רק יהודים, אלא כל מי שזכאי לעלות לישראל על פי חוק השבות וכל מי שזכאי לעלות לישראל על פי חוק השבות הוא, על פי תפיסתנו, צריך לבוא ולהיות חלק מהעם היהודי ועליי לא מקובל הקשיים של מי שרוצה להיות חלק מהעם היהודי ונתקל בקשיים בגיור או בקשיים להתחתן אחר כך.

ציפי לבני: הדבר הזה, זו בעיה ישראלית, לא בעיה של העולים.

ציפי לבני: אנחנו נמשיך להילחם כאן שזה יקרה.

ציפי לבני: ואני רוצה רק לומר משפט אחרון, שכשפגשתי בקורס נתיב בצבא חייל קרבי עולה שרוצה להתגייר והוא אמר לי, 'אני רוצה לדעת שאם חס וחלילה אני איהרג בקרב אני אקבר ליד חבריי ואם אני אצא בשלום, אני אוכל להתחתן כמוהם', אני בטוחה ואני מתחייבת, אנחנו צריכים לספק לדור הצעיר הזה את התנאים להיות אזרחים ישראליים ללא שום אפליה, ללא שום הבחנה, זו הזכות שלהם וזו לא טובה שאנחנו עושים להם.

ציפי לבני: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הוועדה חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב ראש האופוזיציה.

אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו הולכים לראות סרט קצר ואז יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, יישא את דברו.

אברהם נגוסה: השר נאלץ לעזוב לישיבת דיון בתקציב, אז נברך אותו שיציג הרבה תקציבים לקליטת העולים.

אברהם נגוסה: עכשיו יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי, יישא את דברו, כשיסדרו מבחינה טכנית נחזור לראות את הסרט.

נתן שרנסקי: אם אני יכול להפר לרגע כללים ולהגיד כמה מילים ברוסית.

נתן שרנסקי: ידידים, חשוב מאוד לזכור, היום כאשר אומרים שתהיה עוד מעט עלייה גדולה מאירופה ואני אומר שהיא כבר התחילה, אומרים 'לא, מה פתאום?

נתן שרנסקי: נו, כמה יבואו?

נתן שרנסקי: אולי 20,000, אולי 25,000'.

נתן שרנסקי: חשוב לזכור שב-88', אנחנו פעילי העלייה, הקמנו ארגון פורום ציוני כי הרגשנו שעוד מעט תהיה עלייה גדולה והמדינה לא כל כך מוכנה, באנו למנהיג אחד ואמרנו שתהיה עלייה גדולה, ההערכה שלנו היא 400,000, הוא אמר 'לא, לא תהיה עלייה, כל עוד אין שלום לא תהיה עלייה, קודם יהיה שלום ואחר כך עלייה'.

נתן שרנסקי: באנו למנהיג שני, מהקצה השני, ואמרנו 'עוד מעט תהיה עלייה, הערכה שלנו 400,000', הוא אמר 'לא, יש לנו מודיעין, הם כולם הולכים לאמריקה, אף אחד לא יבוא לפה, קודם כל צריך לסגור הרמטית, לנצח במלחמות, אחר כך נראה'.

נתן שרנסקי: שנה אחר כך התחילה העלייה ותוך השנתיים הראשונות באו 400,000.

נתן שרנסקי: אז קודם כל צריכים להיות אופטימיסטים, הייתה עלייה גדולה ותהיה עלייה גדולה.

נתן שרנסקי: דבר שני, עלייה מוצלחת זה שילוב של מאמצים של ממסד ומאמצים של הפעילים, של האקטיביסטים.

נתן שרנסקי: אם לפני 25 שנה הייתי עסוק בלבקר את הממסד, תקפתי הרבה אז את הסוכנות, היום אני רוצה לתקוף קצת את האקטיביזם.

נתן שרנסקי: בלי האקטיביזם של העלייה שלנו אז לא הייתה שום קליטה מוצלחת.

נתן שרנסקי: כל עמותות הבנייה, קרן גרוס, תיאטרון גשר, מערכת חינוך מופת וכל הדברים היפים שהיום כל כך אוהבים, אם אז לא היינו לוחמים ומכריחים את הממסד לקבל את זה, נגד כל המסורת של הישראליות, זה לא היה קיים.

נתן שרנסקי: מצד שני אם הממסד לא היה מתגייס, לא היו מביאים 150,000 לשנה ועוד 100,000 לשנה ולא היו עושים מקבצי דיור ולא היו עושים - - - גם לא הייתה עלייה.

נתן שרנסקי: אז זה חייב ללכת ביחד.

נתן שרנסקי: אנחנו ואתם ומדינת ישראל, כולנו יכולים להיות גאים במה שעשינו, אבל גם צריכים להבין שזו תשתית לעליות הבאות.

נתן שרנסקי: יש לנו היום גידול ענק בעלייה מאירופה ועלייה מאוקראינה ועלייה ממוסקבה וכמובן גם העלייה מאתיופיה.

נתן שרנסקי: חברים יקרים, אני כבר אמרתי שאם לא האקטיביזם של העלייה שלנו דאז לא הייתה קליטה מוצלחת, אבל ללא גיוס של הממסד הישראלי זה גם לא היה קורה.

נתן שרנסקי: כאשר כולם אומרים לנו היום, 'איך זה היה אז?

נתן שרנסקי: לא טוב', תראו מה המצב המזהיר היום, תראו את הרמה הממוצעת של הילדים שלכם.

נתן שרנסקי: אין לנו במה להתבייש.

נתן שרנסקי: אז בגלל שיש כאן הרבה חברי כנסת מאוד חשובים שמחכים, אז בזה אני מסיים.

נתן שרנסקי: אני מברך את כולנו ואני מבטיח לכם שעוד יבואו מאות אלפי עולים למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: עכשיו נראה את הסרט, הכול מוכן.

אברהם נגוסה: בבקשה (הקרנת סרט).

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני חייב להגיד משפט לפני שיושב ראש האופוזיציה, חבר הכנסת הרצוג, מדבר.

אברהם נגוסה: מר נתן שרנסקי, לאחר שהוא השתחרר ועלה לישראל הוא גם הצטרף למבצע שלמה כדי להציל גם יהודים מאפריקה, מאתיופיה, לכן תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הוועדה, חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב ראש האופוזיציה, יישא את דבריו.

יצחק הרצוג: שלום רב לכולכם.

יצחק הרצוג: קהל נכבד, אני שמח מאוד שוועדת העלייה והקליטה מקיימת את הדיון החשוב הזה, אני כראש האופוזיציה וכראש המפלגה השנייה בגודלה בכנסת העדפתי להיות חבר ועדת העלייה והקליטה כי אני חושב שהעלייה והקליטה הם הלב הפועם האמיתי של מדינת ישראל והכוח העצום שלה.

יצחק הרצוג: אני רוצה להודות לכל אחת ואחד מכם שעליתם, שבאתם, שתרמתם, שאתם חלק בלתי נפרד מן המדינה שלנו.

יצחק הרצוג: אני גאה במיוחד להיות ליד נתן שרנסקי, כיוון שהייתי תלמיד בתיכון בארצות הברית כשאבא שלי חיים הרצוג היה שגריר ישראל באומות המאוחדות בשנות ה-70 והיינו מפגינים שבוע שבוע מול שגרירות USSR למען אנטולי שרנסקי, ולדימיר סטפק, אידה נודל ויולי אדלשטיין ועוד רבים וטובים שלא הכרנו, ולא דמיינתי שיום אחד אני אשב בכנסת כשיושב ראש הכנסת זה יולי אדלשטיין, ולא דמיינתי שכעבור 10 שנים אבא שלי יהיה נשיא המדינה שיקבל את נתן שרנסקי ואחר כך יהיה נשיא המדינה כשגל העלייה העצום יגיע אלינו בתחילת שנות ה-90.

יצחק הרצוג: אני חושב שגל העלייה הזה שאנחנו מציינים היום, מציינים אותו בדיון החשוב הזה, תרם תרומה מכרעת לחוסנה ולעוצמתה של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: קודם כל עוצמה אינטלקטואלית עצומה, עוצמה חברתית עצומה, עוצמה תרבותית עצומה, אין מילים אפילו לתאר את המתנה העצומה שישראל קיבלה עם פתיחת השערים הללו ואני רוצה לומר לכל אחד מכם, אתם חלק מהסיפור המופלא הזה של הציונות, אתם תרמתם ותורמים לפסיפס הישראלי המדהים.

יצחק הרצוג: תודה רבה לכם, ספסיבה ואם, בהצלחה ושנזכה רק לראות הרבה עלייה לארץ.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק הרצוג: מהמחנה הציוני, המפלגה בראשותי, קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: שלום לכם.

קסניה סבטלובה: כמו גם השר זאב אלקין לפניי אני מרגישה קצת מוזר לדבר בעברית לקהל שבדרך כלל אני פניתי במהלך 13 שנה בשפה הרוסית, בערוץ 9 ועכשיו קצת בפורמט אחר, אבל עדיין ממשיכה לטפל ולדבר ולהידבר ולשמוע את הקהל הזה.

קסניה סבטלובה: אני חשבתי לספר לכם גם סיפור אישי, על איפה אני הייתי ביום הזה בדיוק לפני 25 שנה, הייתי על מזוודות, עם אמא וסבתא, לפני העלייה במוסקבה ואנחנו הגענו ב-14 באוגוסט, כך אני אציין עוד מעט את ה-25 שנה שלי ואני מתרגשת מאוד להיות דווקא בימים האלה שאנחנו מציינים את התאריך החשוב הזה כאן בכנסת, בבית של הדמוקרטיה הישראלית.

קסניה סבטלובה: אבל אחרי זה חשבתי שיש סיפור אחר שאני מעדיפה להתרכז בו.

קסניה סבטלובה: לפני מספר שנים אני ביקרתי בירדן, נדמה לי שזה היה ככה, מתוקף העבודה שלי ככתבת לענייני ערבים ודיברנו עם בחור שראיינתי אותו על משהו שהתחיל באותו זמן, הפגנות נגד המלך והוא אמר לי 'אבל מאיפה את?

קסניה סבטלובה: כי את מדברת בלהג הפלשתיני', אמרתי 'אני?

קסניה סבטלובה: מישראל', הוא אמר 'מישראל?

קסניה סבטלובה: מה את רוצה להגיד, שאת יהודייה?' אמרתי 'כן, אני יהודייה', הוא אומר לי 'אבל את בטח לא ציונית, אל תגידי רק שאת ציונית', אמרתי 'אני ציונית, כי אני מאמינה בכל לבי שהמקום של היהודים הוא בארץ ישראל, במדינת ישראל', זה נכון לגבי יהודים מחבר העמים, ברית המועצות לשעבר, זה נכון לגבי יהודים מאתיופיה, ארצות הברית, צרפת, בלגיה, וכל המדינות האירופאיות שאנחנו עכשיו מחכים ואנחנו נמצאים בעיצומו של גל שמתחיל להגיע מהמדינות האלה.

קסניה סבטלובה: אני מאמינה שזה המקום שלנו וכל היהודים ברוכים ואנחנו מצפים לכולם, לאחים שלנו, שיגיעו מהמקומות השונים על מנת שנתחבר פה ונממש את החזון של קיבוץ הגלויות.

קסניה סבטלובה: זה הצד הטוב, זה הצד של העלייה, זה הצד של הציפייה והאופטימיות.

קסניה סבטלובה: יש את הצד השני, הצד של הקליטה, ופה חייבים להגיד גם כמה דברים על הקליטה כי בלי זה אנחנו הרי ועדה לעלייה וקליטה, אז בקטע של הקליטה מדינת ישראל עשתה המון, ממש המון, בשביל העולים שבאו במהלך השנים ועשרות השנים, אבל נותר גם לעשות לא מעט על מנת לשפר את רווחתם של אותם עולים שהם כבר ישראלים.

קסניה סבטלובה: הם לא עולים, כולנו נמצאים פה רבע מאה, אנחנו ישראלים דוברי רוסית, חברים, אז הגיע הזמן לעשות משהו כדי שכולנו גם נרגיש שאנחנו לא רק נותנים, אלא גם ההורים שלנו, סבא וסבתא שלנו, כל אחד שיש לו קרובי משפחה שמתמודדים עם קשיי מחיה, עם עוני, לפעמים עוני קיצוני, שהם גם יקבלו את מה שמגיע להם.

קסניה סבטלובה: את מה שמגיע להם לא בחסד אלא בזכות.

קסניה סבטלובה: כאן אנחנו מדברים גם על הצפי לעלייה נוספת, שאנחנו נמצאים עכשיו בעיצומה, מאוקראינה, מצרפת, מבלגיה, ממקומות נוספים.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו לא נשפר את תנאי המחיה לעולים שכבר נמצאים פה, מה נוכל להגיד לאותם עולים שעומדים להגיע למדינתנו ושנמצאים בדרך?

קסניה סבטלובה: אז כאן יש הרבה רבדים.

קסניה סבטלובה: זה הרובד הכלכלי כמובן, זה גם כמובן הרובד התרבותי ופה אני יכולה להגיד שאני חוויתי את זה על בשרי, שינוי עצום בכיצד מדינת ישראל מתייחסת לעולים.

קסניה סבטלובה: אנחנו דיברנו בשדולה נגד גזענות לפני מספר ימים על כך שבשנת 90', 91', 94', 95', כשאני הייתי ילדה כאן בארץ התמודדתי עם גזענות ויש עכשיו עולים נוספים מאתיופיה וממקומות נוספים, שעכשיו גם הם מתמודדים עם גזענות, אבל אני חושבת שיש עכשיו יותר מודעות לדברים האלה.

קסניה סבטלובה: נותר לנו להמשיך לעבוד, אנחנו כחברי כנסת מתחייבים שאנחנו נמשיך לעבוד למען העולים, למען כאלה שנמצאים כאן הרבה שנים בארץ ולמען אלה שהגיעו, על מנת לגרום לאנשים שהם עוד לא איתנו לרצות להיות יחד איתנו במדינת ישראל ולממש את החזון הציוני.

קסניה סבטלובה: עוד פעם, תודה רבה לכם.

קסניה סבטלובה: במיוחד, אנשים מהדור השלישי, הדור המבוגר, כי אתם באמת תרמתם את כל כולכם, אתם תרמתם את החיים שלכם, רובכם הגעתם לכאן ועבדתם בכל מיני עבודות, אני יודעת את זה יד ראשונה, כי אמא שלי עבדה במהלך 25 שנה בעבודות ניקיון, טיפול במבוגרים וכל עבודה שהזדמנה לה, כי כל עבודה מכבדת את בעליה.

קסניה סבטלובה: אז עוד פעם, תודה לכם, גם מאיתנו חברי הכנסת וגם מאיתנו דור הילדים, שהגיעו לכאן בזכותכם.

קסניה סבטלובה: תודה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, היא גם חברת ועדת העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: עכשיו נשמע מד"ר אנדרי גסיורובסקי.

<אנדרי גסיורובסקי: אדוני היושב ראש, אברהם נגוסה, חברים נכבדים, חברים יקרים, חבר הכנסת יצחק הרצוג, קסניה סבטלונה, טלי פלוסקוב.

<אנדרי גסיורובסקי: אני חושב שעדיף שאני אדבר רוסית, מכיוון שאין תרגום מפולנית בינתיים.

<אנדרי גסיורובסקי: כפי שאנחנו התחלנו להיזכר, לפני 25 שנה ב-14 ביוני, 1990, הייתי בשדה התעופה בוורשה ושלחתי את המטוס הראשון שטס מפולניה אז עם היהודים מברית המועצות לשעבר.

<אנדרי גסיורובסקי: באותו זמן פולין הייתה המדינה שרק התחילה להיות מדינה דמוקרטית.

<אנדרי גסיורובסקי: ברית המועצות עוד הייתה קיימת, הייתי אז בן 31, הבן שלי היה בן 6 ואני עסקתי בביטחון, כדי שהמטוסים עם כולכם יגיעו לישראל, יגיעו ליעדם.

<אנדרי גסיורובסקי: כפי שידוע לכם, אבא שלי היה ציוני נוצרי ואנחנו חיכינו לאותו יום שיהודים מכל הצדדים, מהמזרח, מהמערב, מדרום ומצפון יגיעו לישראל.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו חיכינו לזה ואנחנו ראינו את זה מתממש.

<אנדרי גסיורובסקי: מה שקרה בברית המועצות, מה שקרה באתיופיה, היום אנחנו כאן.

<אנדרי גסיורובסקי: לפני 25 שנה זו הייתה הפעם הראשונה והיום אנחנו חוגגים 25 שנה לתחילת העלייה.

<אנדרי גסיורובסקי: היום כיושב ראש ארגון 'יד לעזרה לישראל' אני רוצה לספר על העתיד, על היוזמות שלנו.

<אנדרי גסיורובסקי: תודה לאל שאנחנו כבר כאן, אבל אנחנו חייבים לעשות דברים בשביל העתיד.

<אנדרי גסיורובסקי: לפני חודש ציינו משלחת שלנו, עמוס, הנציג שלנו גם היה.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו ארגנו כנס בפולין, 25 שנה למטוס הראשון והשותפים שלנו היו ההתאחדות של קציני ביטחון לשעבר.

<אנדרי גסיורובסקי: גם הם הבטיחו את ביטחונכם והם סיפרו איך זה היה וזאת הייתה יוזמה כדי לפרסם ספר והספר הזה אכן יצא בפולנית עם כל הסיפורים שלהם, איך זה הגיע לפולין, איך זה היה דרך פולין, מכיוון שזה מעניין עבור כולם, מה הייתה הסיבה.

<אנדרי גסיורובסקי: פתאום יש רצון לדעת יותר על כך.

<אנדרי גסיורובסקי: לכן אנחנו גם קיבלנו החלטה שאנחנו נעשה סדרה של סרטים דוקומנטריים על מה שהיה, מה שקרה בברית המועצות לשעבר, איך עברתם, איך קציני ביטחון עבדו כדי שתגיעו ליעדכם, איך העסקה הזאת הושגה על ידי הפוליטיקאים.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו צריכים להראות את הסרט הזה לכל העולם, אנחנו ככה נילחם נגד האנטישמיות, מכיוון שזה תולדות העלייה הגדולה ממשה ואתם כולכם כאן ואנחנו צריכים לדבר על כך.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו רוצים לעשות מיזם משותף עם הוועדה לקליטה ועלייה באצטדיון בפתח תקווה, אנחנו נזמין 10,000 או 20,000 עולים מאז ואורחים מכל העולם.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו חושבים להזמין את מיכאיל גורבצ'וב, אנשים מ - - - לא רוצים את גורבצ'וב?

<אנדרי גסיורובסקי: אוקיי, אז ללא גורבצ'וב.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו נחליט על זה אחר כך.

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו נזמין את כל אלה שעסקו בביטחון ברומניה, בפולין, בהונגריה.

<אנדרי גסיורובסקי: זה מקובל עליכם?

<אנדרי גסיורובסקי: רוצים להכיר את האנשים האלה שניסו להגן עליכם?

<אנדרי גסיורובסקי: את מי עוד הייתם רוצים להזמין?

<אנדרי גסיורובסקי: שגרירים של כל המדינות?

<אנדרי גסיורובסקי: אנחנו צריכים לשאוף לבנות גשר, מכיוון שזה מה שהצלחתם לעשות בחייכם.

<אנדרי גסיורובסקי: אני חושב שהפסטיבל הזה והכנס הבינלאומי יתקיימו בספטמבר-אוקטובר ואני רוצה שכולנו ניקח חלק בזה, שכולנו נרשום את הסיפורים שלנו, שזה יישאר לתמיד, עבורנו, עבור ילדיכם, עבור נכדיכם, איך זה היה, איך זה קרה, אתם מסכימים?

<אנדרי גסיורובסקי: תודה רבה לכולכם.

<אנדרי גסיורובסקי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה וזה תענוג גדול שאתה פה איתנו.

אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע את ד"ר חיים בן יעקב, מנכ"ל הקונגרס היהודי היורו-אסיאתי.

<חיים ויטלי בן יעקב: כבוד יושב ראש הוועדה, אורחים נכבדים.

<חיים ויטלי בן יעקב: אני רציתי בשם הקונגרס היהודי היורו-אסיאתי לומר שפה בכנסת כמובן מטבע הדוברים מדברים בדרך כלל על קליטה, אבל אסור לנו לשכוח שעדיין רוב היהודים נמצאים בחוץ לארץ ולכן חשוב מאוד שנמשיך לחזק את הקשר בין מדינת ישראל והקהילות היהודיות.

<חיים ויטלי בן יעקב: אנחנו פה בארץ יודעים שפה המדינה לא רק של אזרחיה, גם אנחנו כאן מדינה של כל העם היהודי, גם של אלה שיושבים עדיין בחוץ לארץ.

<חיים ויטלי בן יעקב: סיפרו לנו היום יודעי דבר שכל יהודי שמגיע לארץ זה אומר שדרכו, דרך מכתבים, דרך טלפונים שלו, מדברים שישה-שבעה יהודים וחשוב מאוד שכל יהודי יידע שבקהילות היהודיות יש התעניינות מרבית בחיי מדינת ישראל, לכן אתם, בתור שולחים, בתור שגרירים של מדינת ישראל, בעצם מספרים על ישראל בכל מדינה ומדינה, כפי שנאמר, בכל מדינה ששותים קוקה קולה.

<חיים ויטלי בן יעקב: לכן היום כשמדברים שמציון תצא תורה ותצא תרבות חדשה, כל התרבות הזאת צריכה להגיע לקהילות יהודיות בעולם כולו ואולי רבים מכם יוכלו לארגן את המיזמים החדשים בתחום הזה.

<חיים ויטלי בן יעקב: מדינת ישראל חייבים לתמוך, לפי דעתנו, בתכניות חינוך פורמלי ובלתי פורמלי בחוץ לארץ, מדינת ישראל חייבת להמשיך לקחת אחריות על מה שקורה בקהילות יהודיות ויחד איתם לחזק את מעמדה של מדינת ישראל בימינו.

<חיים ויטלי בן יעקב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אברהם גרינזייד, יושב ראש הווטרנים הארצי.

<אברהם גרינזייד: כבוד יושב ראש הוועדה של הכנסת, מר אברהם נגוסה.

<אברהם גרינזייד: אני מבקש סליחה, אני אדבר ברוסית.

אברהם נגוסה: בסדר גמור, יש תרגום.

<אברהם גרינזייד: ידידים יקרים, חג שמח לכם, חג של 25 שנה חזרה לארץ ישראל שהיא מולדת העם היהודי.

<אברהם גרינזייד: אנחנו חזרנו לפה והחזרה הזאת התאפשרה הודות למספר גורמים.

<אברהם גרינזייד: כל אחד מדבר על דברים שחשובים לו והניצחון על גרמניה הנאצית בשנת 45' במאה שעברה בעצם נתן אפשרות להקמת מדינת ישראל ב-48' ולכן יכולנו לחזור לארץ הזאת.

<אברהם גרינזייד: כמובן גם התפרקותה של האימפריה הסובייטית הייתה ציון דרך חשוב, ודבר שלישי, שגם צוין כאן עם כבוד גדול, זה המאבק האמיץ של קומץ של יהודים עבור האפשרות לעזוב את ברית המועצות וכמובן תמיכה רחבה ברחבי העולם של היהדות במדינות השונות.

<אברהם גרינזייד: חשוב שהיום אנחנו יחד עם הנינים והנכדים נמצאים בבית שלנו, אנחנו חיים בבית יפה, בבית טוב.

<אברהם גרינזייד: אנא שלא יהיו שגיאות כשאתם מקשיבים לי, כי 30,000 האנשים שהגיעו לפה אינם גרים בבית משלהם, אבל היום זה יום חגיגי ולא נדבר על דברים קשים.

<אברהם גרינזייד: בבית שלנו, בבית הלאומי שלנו אנחנו חוגגים היום את ציון הדרך החשוב הזה, 70 שנות ניצחון, כ-40,000 אנשים השתתפו בכל מיני אירועים ולא תוקצבו מתקציב המדינה.

<אברהם גרינזייד: אנחנו ראינו שהודות להתעניינות מרבית של הדור המבוגר יותר עם עזרתו של ביבי נתניהו ראש ממשלת ישראל ועובדי משרד ראש הממשלה ועזרתו של מר שרנסקי והסוכנות אנחנו יכולנו לחגוג את יום הניצחון.

<אברהם גרינזייד: ואנחנו רוצים גם להודות לסופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר, סופה, את בעצם נכנסת כשאני ציינתי את תרומתך.

<אברהם גרינזייד: אנחנו יכולנו לציין את הניצחון על גרמניה הנאצית וישבו אנשים עם הליכונים, עם מקלות וראינו איך הווטרנים עשו מצעדים ברחבי הארץ כולה.

<אברהם גרינזייד: הייתי רוצה להתייחס גם לכך שאנשי העיריות והשלטון המקומי ציינו את יום הניצחון מאילת עד מעלות.

<אברהם גרינזייד: אנחנו מקווים שגם לעתיד לבוא אנחנו נקבל תמיכה של ארגונים רבים, ארגון 'יד לעזרה', בראשותו של אנדרי גסיורובסקי, יחד עם משפחתו וקבוצתו.

<אברהם גרינזייד: אנחנו משתדלים להנציח את היהודים שנלחמו נגד הנאצים, 1,500,000 חירפו את נפשם במאבק הזה וגם אלה שנמצאים איתנו מגיע להם הכבוד.

<אברהם גרינזייד: לא נורא שאנחנו לא קיבלנו את כל ההטבות, קורים דברים כאלה, גם בבית, אבל הגענו לכך שבכל עיר ועיר אנחנו רואים הנצחת הניצחון.

<אברהם גרינזייד: יש 68 מוזיאונים להנצחת זכר הניצחון.

<אברהם גרינזייד: הנוער העובד והלומד עוזר לנו ואנחנו עכשיו מקימים את המוזיאון ללוחם היהודי ואנחנו יודעים שלוחמים שנלחמו במלחמת העולם השנייה קיבלו מדליה ממדינת ישראל.

<אברהם גרינזייד: יש הרבה כיכרות ורחובות על שם הניצחון והרבה אנשים שעובדים בקרב הווטרנים הפכו לאזרחי כבוד בערים רבות.

<אברהם גרינזייד: גם הקובץ שלנו, 'לכל איש יש שם', קיבל הפצה גדולה ועכשיו הוא ידוע בברלין, באוטווה ובערים נוספות.

<אברהם גרינזייד: אנחנו התחלנו בהצלחה את העבודה המשותפת.

<אברהם גרינזייד: אגב, זה מהיום, אנחנו עובדים עם כתבים מרוסיה ומקבלים עזרה גם מממשלת רוסיה על מנת להחזיר את המדליות לאלה שלא קיבלו אפשרות להביא את המדליות שלהם לארץ כאשר עזבו את ברית המועצות.

<אברהם גרינזייד: העיקר שאנחנו עמדנו במבחן הזמן שיכולנו להיות ביחד.

<אברהם גרינזייד: אחדות זה הדבר העיקרי בשבילנו.

<אברהם גרינזייד: יש לנו רק מדינה אחת, אנחנו העם היחיד, העם היהודי, יום חג לכם, חברים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר.

אברהם נגוסה: אתמול קיימנו דיון בוועדה הזו בעניין רשת קליטת עלייה, רק"ע, והשר הבטיח לנו שהשידור ברוסית יהיה 24 שעות במסגרת הרפורמה שהולכת להיות.

אברהם נגוסה: אני חושב שפה שרת הקליטה לשעבר, גם הח"כים שהיו פה, כולנו פועלים כדי לחזק את העולים, אלה שנמצאים פה וגם הפוטנציאליים שהם נמצאים בחו"ל, כדי שיהיה קשר - - - עכשיו אנחנו נשמע את אלכסנדר ברמן, יושב ראש חזית הכבוד.

<אלכסנדר ברמן: בשנת 63' שלושה אנשים צעירים בארצות הברית התכנסו ביחד ואמרו 'אנחנו צריכים לעמוד על כך שיאפשרו ליהודים לצאת מברית המועצות'.

<אלכסנדר ברמן: לבושתי נודע לי על כך לא מזמן, כשהתחלתי להתעניין, ובארצות הברית הוקמה תנועה מאוד חזקה כדי לאפשר ליהודי ברית המועצות לצאת משם.

<אלכסנדר ברמן: אתם מבינים, אנחנו כל שנה חוגגים את החג היהודי פסח ואנחנו חוגגים את החופש שאנחנו קיבלנו לפני 3,000 שנה ממצרים ויש מגבלות רבות עם יהודי ברית המועצות וככל שעובר הזמן אנחנו מבינים יותר טוב מה המשמעות בחיינו ובחיי ילדינו וגם מדינת ישראל הייתה העובדה שיותר ממיליון בברית המועצות לשעבר עלו ארצה.

<אלכסנדר ברמן: בסך הכול עזבו את ברית המועצות 2 מיליון יהודים וכאן אנחנו צריכים להגיד תודה לאלה שהיו משה רבנו ברבים.

<אלכסנדר ברמן: בקרבם זה יוסף מנדלביץ, אדלשטיין, שרנסקי, יעקב פיידלסון, שנמצא כאן.

<אלכסנדר ברמן: הם אלפים.

<אלכסנדר ברמן: זה קומץ, אבל המיליון הזה לא היה מקבל חופש, לא היה מקבל חירות ללא אותם אנשים.

<אלכסנדר ברמן: בואו נברך אותם.

<אלכסנדר ברמן: כאן ברצוני לציין כי נמצא פה הדור שרוב חייו בילה בברית המועצות לשעבר.

<אלכסנדר ברמן: כולנו ידענו שאנחנו חיים במדינה שאין שם חופש אמיתי, שהיו שם חוקים סודיים שלא התפרסמו עד עצם היום הזה, שהפכו את היהודים לאנשים מסוג ב', או מסוג ג' אפילו.

<אלכסנדר ברמן: המילה יהודי בברית המועצות הייתה מילה לא מכובדת, מילת גנאי, הילדים שלנו לא רצו לפעמים להיות יהודים, או רצו לא להיות יהודים והיה פה סרט מצוין שהסביר, אבל אני יכול להזכיר שכשהלכנו לחגוג את חג הפסח בבית כנסת רשמנו את כל השמות ואחר כך עשו בירורים בעבודה ואנחנו הוכנסנו לכלא בשל לימודי עברית.

<אלכסנדר ברמן: חשוב לציין שהדור הזה העביר את האמת, מה היו החיים של יהודי ברית המועצות.

<אלכסנדר ברמן: עד עצם היום הזה אנחנו יודעים די מעט על כל העובדות האלה ואנחנו לא מבינים שברית המועצות ניהלה מדיניות אנטישמית.

<אלכסנדר ברמן: להבדיל מגרמניה שהיו חוקים רשמיים, בברית המועצות הם היו סודיים.

<אלכסנדר ברמן: כאן ברצוני לעבור לנושא אחר.

<אלכסנדר ברמן: עבורנו זה חג גדול היום.

<אלכסנדר ברמן: 25 שנה לעלייה הגדולה.

<אלכסנדר ברמן: אנחנו יודעים שכל הדור שלנו מאושר שהוא נמצא כאן ולא ברוסיה, אך יחד עם זאת אנחנו צריכים להיות כנים עם עצמנו ואפילו בחג הזה להגיד לעצמנו שיש הרבה בעיות והרבה נעשה בצורה לא מספקת ברמת הממשלה.

<אלכסנדר ברמן: כאן אני פונה לח"כים שלנו, לחברי הוועדה, כי אי אפשר להשלים עם כך שחלק מהעולים המבוגרים שלנו גרים כבר 20 או יותר שנים בדירות שכורות ומוציאים על כך את כל התשלומים שהם מקבלים.

<אלכסנדר ברמן: יש לנו כמה סוגים של אנשים.

<אלכסנדר ברמן: יש אנשים שמקבלים 4,000 או 5,000 לשכירות ויש קבוצות שמקבלים רק 800 שקלים, כלומר כמעט 80% מתקציבם המשפחתי.

<אלכסנדר ברמן: לבסוף אני מודה לכל חברי הכנסת שעושים רבות כדי לעזור לעולים.

<אלכסנדר ברמן: אנו יודעים וזוכרים את שמותיהם, אנחנו זוכרים שלצערנו שני אנשים מאלה, יורי שטרן ומרינה סולודקין, כבר לא נמצאים איתנו.

<אלכסנדר ברמן: אנחנו יודעים שבירושלים יש רחוב על ידי יורי שטרן והייתי רוצה להציע לוועדה להמליץ גם לעיר אשקלון לקרוא רחוב בשם של מרינה סולודקין.

<אלכסנדר ברמן: וממש ממש בסוף אני אזכיר לכם שהחל מ-1 בינואר 2016 ייכנס חוק לתוקף, של מרינה סולודקין וחיים כץ, שאנשים שעבדו בישראל 20 שנה יקבלו הטבות מסוימות שייצאו מהעוני.

<אלכסנדר ברמן: אני מתכוון לעולים.

<אלכסנדר ברמן: אני פונה שוב לחברי הוועדה ולחברי הכנסת הנמצאים כאן, לא משנה באיזה צורה, בצורת חוק או בצורה אחרת, אנחנו חייבים לעמוד על כך שהאנשים האלה שהגיעו לכאן ועבדו כאן 10 עד 20 שנה, שלא יחיו בעוני בסוף חייהם.

<אלכסנדר ברמן: תודה רבה ובריאות לכולכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני שוב צריך להזכיר שזה שלוש דקות לכל אחד, אם לא, לא נספיק לכבד את כל מי שרשומים לדבר.

אברהם נגוסה: לכן אני מבקש לעמוד בזמן.

אברהם נגוסה: תודה ואנחנו נמשיך.

אברהם נגוסה: יפים קיפניס, יושב ראש התאחדות פליטי השואה בישראל.

<יפים קיפניס: שלום, חברים יקרים.

<יפים קיפניס: 25 שנה זה ציון דרך חשוב.

<יפים קיפניס: זה גם הרבה, גם מעט.

<יפים קיפניס: בשביל אלה שכבר חיים שנים רבות זה הרבה, לאנשים צעירים זה לא כל כך הרבה, אבל אני רואה כאן אנשים עם שיער שיבה ובשבילם 25 שנה זה הרבה.

<יפים קיפניס: יש לומר שאנחנו עלינו למדינה שאנחנו צפויים לחיות, ילדינו משרתים בצה"ל, יש לי שלושה נכדים בצה"ל.

<יפים קיפניס: אנחנו השתלבנו במדינתנו, אנחנו לא פעם בכינו וסבלנו רבות, אבל ברוך ה' אנחנו בבית.

<יפים קיפניס: זה חשוב, הרגשת הבית, למרות שלא לכל אחד יש קורת גג משלו.

<יפים קיפניס: סשה ברמן דיבר על כך, יש לשפר את המצב.

<יפים קיפניס: עוד דבר מאוד שלילי, כאשר אנשים נמצאים במצב קשה ולא מקבלים מטפלת בסוף חייהם ומושפלים על ידי השלטונות.

<יפים קיפניס: אנחנו ניאבק כדי לתת את הכבוד הראוי לאנשים הזקנים מקרבנו.

<יפים קיפניס: אנחנו כבר מיצינו את הפוטנציאל שלנו, עבדנו 40-45 שנה במדינה אחרת ופה אנחנו משתדלים לשפר את החיים לאלה שהגיעו למדינת ישראל בגיל מתקדם.

<יפים קיפניס: ארגון חזית הכבוד, נמצאים פה אנשים חשובים מהנהלתו, מר ברמן, מר שרנופולסקי, זו הצלחה לאנשים מבוגרים שיש אנשים שמטפלים ומשקיעים מאמצים גדולים על מנת לשפר את חייהם של אנשים מבוגרים בארץ.

<יפים קיפניס: ותודה רבה לארגון 'יד לעזרה', של אנדרי גסיורובסקי, אדם משכיל, אדם שתרם כה רבות.

<יפים קיפניס: אני רוצה להודות לו מקרב לב על כל מה שהוא עשה וממשיך לעשות בשבילנו.

<יפים קיפניס: אני אפילו קצת חושש לומר, אבל ללא הארגון הזה 'יד לעזרה' 32,000 פליטים בזמן השואה לא היו מקבלים את העזרה הראויה.

<יפים קיפניס: אני מודה לכם מקרב לב.

<יפים קיפניס: אני גם רוצה להודות לחברי הכנסת, לאלה שתורמים לשיפור המצב החברתי בארץ.

<יפים קיפניס: הם אינם רבים.

<יפים קיפניס: אנחנו, דוברי הרוסית, לדעתי בזמן שאנחנו נמצאים כאן 25 שנה יש עכשיו יו"ר כנסת מקהילתנו וגם יושב ראש הסוכנות מקהילתנו, יש לנו שרים, אך לדאבוננו הם כבר עזבו ואינם שומעים אותנו.

<יפים קיפניס: היינו רוצים להשמיע את דברינו והיינו רוצים שהם, כשעכשיו הם נמצאים בתפקידי מפתח ויש להם אפשרות לשפר את מצבנו, הם לא עושים כל שנדרש.

<יפים קיפניס: הייתי רוצה לאחל לכם אריכות ימים, אושר ועושר למדינתנו, שהיא תהיה מדינה חזקה ושתביא ברכה לעם היהודי.

<יפים קיפניס: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: מר מיכאל רייף, יושב ראש התאחדות עולי רוסיה בישראל.

<מיכאל רייף: שלום לכולם.

<מיכאל רייף: ברצוני לברך את נשיאות הפורום, במיוחד אני רוצה להודות לאנדרי גסיורובסקי, על היוזמה, פעילות וארגון של האירוע היום ולאחל לו הרבה כוח בהמשך הדרך.

<מיכאל רייף: לכל אחד מכם בריאות ואושר במשפחה ודרך צלחה לילדים ונכדים שלכם.

<מיכאל רייף: ברוסית זה נשמע ככה.

<מיכאל רייף: החג הזה הוא באמת חג גדול, 25 שנה, לא פעם זה נאמר.

<מיכאל רייף: אני לא יודע אם אתם מרגישים, אם אלה שאומרים מרגישים את זה כל כך עמוק שהקהילה של דוברי רוסית נתנה המון למדינתנו.

<מיכאל רייף: זה טבעי ואנחנו גאים בבנים שלנו ושמענו את השמות, יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שר הקליטה וחברי הכנסת דוברי הרוסית שהגיעו להנהיג את המדינה.

<מיכאל רייף: אני רוצה לאחל לכולנו פחות פוליטיקה ויותר אחדות, חברות והבנה.

<מיכאל רייף: המדינה שלנו זקוקה לאחדות וחברות.

<מיכאל רייף: אני רוצה להדגיש את העובדה שהתפקיד המאוד משמעותי בהישגיה של העלייה שייך לעמותות, התאחדויות של עולים מרוסיה, מאוקראינה, מבלרוס, ויושבי ראש כל מיני ארגונים, כולל ארגון הווטרנים, כל אלה הן עמותות שלא עוסקות בפוליטיקה, אלא עוסקות בפעילות חברתית.

<מיכאל רייף: אנחנו מאחלים לכם המשך פעילות מוצלחת.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו נשמע את אהרון מולטקובסקי, יושב ראש עמותת זיכרון.

<אהרון מולטקובסקי: שלום, חברים יקרים.

<אהרון מולטקובסקי: קודם כל הרשו לי להודות למארגני האירוע של היום, הרשו לי להודות ליושב ראש הארגון 'יד עזרה לישראל', אנדרי גסיורובסקי, לאשתו בריג'ינה, שיושבת כאן באולם, בנו לוק, כל המשפחה והעוזרים והצוות שלו, יהודה, ריטה, סבסטיאן ורבים אחרים.

<אהרון מולטקובסקי: הודות לאנשים האלה אנו, פעילי העמותות, הרגשנו על עצמנו שקיבלנו יד לעזרה.

<אהרון מולטקובסקי: לא לשווא הארגון הזה נקרא ככה, אכן אנחנו באמת מקבלים עזרה ולא רק עזרה חומרית, אלא גם סיוע בכך שהארגון הזה הצליח לאחד אותנו, הצליח לאחד את כל העמותות, את כל הארגונים החברתיים.

<אהרון מולטקובסקי: אנחנו גם מודים להם על כך שדווקא במקומות שבהם אנו זקוקים לעזרה הם תמיד נמצאים שם.

<אהרון מולטקובסקי: הם תמיד מנסים לעשות שאנחנו נרגיש את נוכחותם המבורכת.

<אהרון מולטקובסקי: חברים יקרים, דובר כאן רבות על כך שלפני 25 שנה, לא פרק זמן קצר, ואכן אני גם זוכר שב-27 באפריל בשנת 90', לפני 25 שנה, משפחתי הגיעה לנתב"ג.

<אהרון מולטקובסקי: איך פגשו אותנו, הייתה שם משלחת מארצות הברית עם דגלים וכולם רקדו מסביב למטוס וצעקו 'ישראל, ישראל'.

<אהרון מולטקובסקי: אנחנו לא יכולנו להבין מה זה, מה זו השמחה הזאת שראינו על פניהם של אותם האנשים כשמגיעים עולים חדשים.

<אהרון מולטקובסקי: במהלך הזמן הזה אנחנו עברנו הרבה, גם מלחמה, גם מלחמת לבנון השנייה, אזעקות, מה אני רוצה להגיד?

<אהרון מולטקובסקי: אני רוצה לאחל לכל הנוכחים שאף פעם לא נשמע בעתיד שום אזעקות, שנשמע רק צלילי שלום, שנראה רק את זיקוקי הדינור מעל ראשינו והעת הזאת תגיע רק כאשר ילדינו ונכדינו ינצחו במאבק על שלום בכל העולם.

<אהרון מולטקובסקי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לנוכחת כאן, חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר, במיוחד ברגע הזה.

<אהרון מולטקובסקי: היא הייתה היוזמת של הוועדה ב-8 ביולי והיא גם עכשיו מצליחה לעמוד על שלה והיא גם הפעם אמרה לנו ש'אני לא אפסיק עד שכל הפליטים מהמחנות יקבלו את מה שמגיע להם'.

<אהרון מולטקובסקי: אני מסיים, חברים יקרים.

<אהרון מולטקובסקי: אני רוצה לאחל לכולכם בריאות, אושר, ושנוכל להתכנס ולדבר על מה עדיין חסר לנו.

<אהרון מולטקובסקי: שלום ואושר לכולנו.

<אהרון מולטקובסקי: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו מר אפרים פפרני, ראש ארגון נכי המלחמה בנאצים.

<אפרים פפרני: אנחנו עברנו לפה דרך שנים קשות, אנחנו לוחמי מלחמת העולם השנייה הגענו לפה ונלחמנו תחת דגלי צה"ל.

<אפרים פפרני: עברו 25 שנה מאותו יום שאנחנו הגענו למדינת ישראל ואני חייב לומר לכם שמ-1954 הגיעו לכאן 17,800 אנשים אשר נלחמו במלחמת העולם השנייה נגד החיה הנאצית ונתנו אפשרות לעם היהודי לשרוד ולהמשיך להתקיים.

<אפרים פפרני: נכי המלחמה וגם ותיקי מלחמת העולם השנייה, אתם שמעתם כאן את אברהם גרינזייד, ראש הברית של הווטרנים, וגם הוא וגם אנחנו עושים את כל שבאפשרותנו על מנת שהמשפחות שלנו יחיו בארץ באושר.

<אפרים פפרני: בסך הכול המשפחות שלנו מגיעות ל-150,000 אנשים.

<אפרים פפרני: אנחנו ממשיכים את מאמצינו על מנת שילדינו, נכדינו ונינינו, ויש לי כבר שישה כאלה, יהיו אזרחי ישראל ראויים לכבוד הזה.

<אפרים פפרני: אנחנו עושים את הכול על מנת שהניצחון הגדול יהיה חרות בזכרון העם היהודי, שכל המשתתפים במלחמה ההיא ימשיכו לחיות בכבוד הראוי להם ויהיו אזרחי מדינת ישראל ראויים.

<אפרים פפרני: הייתי רוצה לומר תודה מקרב לב לסופה לנדבר שנמצאת כאן מהימים הראשונים של עלייתי.

<אפרים פפרני: אני הגעתי ב-15 באפריל בשנת 1990, ממש בזמן חג פסח.

<אפרים פפרני: אני הכרתי את סופה לנדבר ומאז אנחנו עבדנו ביחד על מנת לשפר את חייהם של העולים מברית המועצות לשעבר.

<אפרים פפרני: סופה לנדבר עשתה את הכול על מנת לשפר את חיינו.

<אפרים פפרני: אני גם רוצה להודות לאנדרי גסיורובסקי ומשפחתו, אלה הם האנשים שעוזרים ליהודים שעוזרים לנו להילחם נגד האויבים שמסביבנו.

<אפרים פפרני: בריאות ואושר לכולכם.

<אפרים פפרני: אני מאחל לכם כל טוב בהמשך חייכם.

<אפרים פפרני: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני שוב מזכיר שאנחנו צריכים לסיים את הדיון בחמישה לארבע, לכן אני מבקש מהדוברים לסכם בקיצור כדי שנוכל לתת לכולם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר.

סופה לנדבר: תודה רבה, אדוני היושב ראש, תרשה לי, אני אדבר ברוסית וכאשר אנחנו ניפגש באולם אני אתרגם לך מילה מילה מה שאמרתי.

סופה לנדבר: אבל אני רוצה להגיד שאתה נכנס כל כך מהר לתפקיד יושב ראש ועדת עלייה וקליטה, ועדת כל כך חשובה שאני אומרת לך שאתה כבר מבטא את המילים ברוסית יותר טוב מאשר אנחנו בעצמנו.

סופה לנדבר: תודה רבה לך.

סופה לנדבר: בכל מקרה מגיע ליושב ראש הוועדה מחיאות כפיים, הוא יושב ראש ועדה מעולה.

סופה לנדבר: הייתי רוצה להתחיל להיזכר ב-25 שנה מדפי ההיסטוריה.

סופה לנדבר: אנדרי שיושב כאן, אתם יודעים שלפני 25 שנה, בתחילת העלייה, עמדו גיבורים, אני קוראת להם גיבורים, אלה שהעלו את מסך הברזל, לא בתנאים רגילים, הכריחו את המדינות שבהן הם חיו, זאת הייתה פולין, נכון, אנדרי?

סופה לנדבר: הם עשו את זה.

סופה לנדבר: מגיע גם לו מחיאות כפיים.

סופה לנדבר: אנחנו זוכרים איך עלה מסך הברזל ומה עשית כדי שהאנשים יגיעו דרך פולין לכאן.

סופה לנדבר: לבן אדם הזה יש שם ויש פנים והודות למאמציו זה קרה, זה התאפשר.

סופה לנדבר: חברים יקרים, אני יכולה לדבר הרבה על החג הזה, על 25 שנה של עלייה, אפילו יותר יכול להגיד כל אחד מאיתנו, אנחנו עברנו דרך ארוכה וכל מי שדיברו כאן, ותודה רבה על המילים החמות שנאמרו לי, ובתשובה אני רוצה להגיד מילים חמות ביותר לכל יושבי ראש הארגונים, לכל ראשי העמותות, באמת מגיע להם מחיאות כפיים שלכם.

סופה לנדבר: אתם יודעים, אני עמדתי במשך הרבה זמן בראש של עמותה של התאחדות יוצאי ברית המועצות ואנשים כאלה פותחים את הדלת, פותחים אפשרויות ועושים הכול כדי שהכנסת תקבל חוקים המיטיבים עם העולים.

סופה לנדבר: בשנת 97', אנחנו דוברי הרוסית, פעם ראשונה נבחרנו לחברי כנסת.

סופה לנדבר: כך התחילה הפעילות הפרלמנטרית שלנו לטובת הקהילה.

סופה לנדבר: ואברהם פפרני, כל אחד מהם, אני לא אפרט את כל השמות, אתם רואים אותם לפניכם, לא סתם נולדו כל החוקים, לא סתם הכירו בווטרנים ובמעמדם ולא סתם ה-9 במאי הפך להיות חג לאומי של מדינת ישראל ואתם צועדים עם המדליות ומסתכלים עליכם ומכירים בכם.

סופה לנדבר: ואז מה נאמר?

סופה לנדבר: זקנים מוזרים, מה זה המדליות האלה?

סופה לנדבר: אף אחד לא ידע ולא הבין, ואני זוכרת איך יצחק רוזובסקי, אברהם, כמה זמן הוא כבר לא איתנו?

סופה לנדבר: הוא היה יושב ראש של הארגון, אז הייתי יושבת ראש ההתאחדות של יוצאי ברית המועצות.

סופה לנדבר: צריך לחוקק חוק כדי שה-9 במאי, יום הניצחון, יהפוך לחג לאומי.

סופה לנדבר: איך חלמנו לחוקק חוקים על הווטרנים.

סופה לנדבר: אתם זוכרים שעמדתי באמצע האולם ואמרתי 'מה קרה בזמן מלחמת העולם השנייה בלנינגרד?' והיו חברי כנסת שלא ידעו על מצור לנינגרד.

סופה לנדבר: היום אין איש במדינת ישראל שלא מוחא לנו כפיים ולא מודה לכם על כל התרומה שלכם ועל כך שהודות למאמציכם יש לנו את מדינת ישראל .

סופה לנדבר: במשך 25 שנה אנחנו תרמנו רבות למדינת ישראל, תרמנו תרומה ענקית.

סופה לנדבר: כמובן שהבעיות שלנו קיימות ואנחנו צריכים לפתור אותן ביחד.

סופה לנדבר: נאמר נכון על ידי אלה שדיברו לפניי, דיור ותשלומים לא מספקים, אבל כבר נעשה הרבה ואנחנו נעשה עוד יותר.

סופה לנדבר: בפנינו עכשיו בעיה או אתגר של כל עלייה.

סופה לנדבר: מולטקובסקי אמר את זה נכון, בכנסת של אז וגם הממשלה הקציבה מיליארד שקלים לקרבנות השואה וההחלטה הייתה טובה, אבל אתה יודע למי נגרם נזק?

סופה לנדבר: קודם כל לקרבנות השואה עצמם, הם איבדו 1,000, 1,300 שקלים בחודש.

סופה לנדבר: אתם יודעים איך זה קרה?

סופה לנדבר: כשהם הועברו מביטוח לאומי למשרד האוצר פשוט כל ההטבות הסוציאליות שלהם הלכו לאיבוד, הם פשוט איבדו את כל ההטבות הסוציאליות והיום שוב תשלום הגמלה מגרמניה או רנטה נחשב להכנסה חייבת במס.

סופה לנדבר: ממתי זה היה?

סופה לנדבר: אנחנו צריכים להחזיר את המצב לקדמותו.

סופה לנדבר: התשלום מגרמניה זה פיצוי על מה שסבלו האנשים האלה ועל כך שהודות למאמציהם יש לנו מדינת ישראל.

סופה לנדבר: מגיע להם להזדקן בכבוד.

סופה לנדבר: אני לא אדבר הרבה, אבל עוד בעיה מאוד אקוטית.

סופה לנדבר: לפני מספר ימים כמו ניצנים ראשונים שלושה רופאים פוטרו בבית חולים בנהריה.

סופה לנדבר: אני דיברתי עם כולם, אני אפילו הגשתי בקשה כדי לנאום, אך הבקשה נשללה, היום הגשתי ערעור וגם הערעור נשלל.

סופה לנדבר: שלושה רופאים עבדו 25 שנה והיום הם יוצאים לגמלאות ללא פנסיה במדינת ישראל בגיל הזהב וללא הטבות סוציאליות.

סופה לנדבר: זאת הבעיה של כולנו.

סופה לנדבר: אני פונה אליכם, ביום חגיגי זה, ביום שאנחנו חוגגים 25 שנה לתחילת העלייה, אם זאת לא בעיה שלכם, זאת בעיה של הילדים שלכם, אם לא של הילדים, אז של הנכדים שיצטרכו לתמוך באלה שעבדו כאן 25 שנה במדינת ישראל ויוצאים ללא כלום, ללא הטבות סוציאליות ומקבלים גמלה של 1,800 שקלים בחודש, 1,700 שקלים.

סופה לנדבר: אני שואלת כאן, בכנסת, במדינת ישראל, הוא יכול להתחיל ולסיים חודש?

סופה לנדבר: לכן יש לנו הישגים רבים, יש לנו הצלחות רבות, בנינו ביחד את המדינה הזאת, אנחנו חלק ממנה, אנחנו תרמנו להתפתחות המדינה והודות לעלייה שלנו המדינה שלנו נראית כפי שהיא נראית, ולכן אנחנו מאחלים לכולנו הצלחה, אנחנו מאחלים לכנסת ישראל לערוך ולקבל הרבה חוקים לטובת העלייה ולטובת מדינת ישראל.

סופה לנדבר: העיקר שהבעיות של אחרים לא ישאירו אותנו אדישים, ואנחנו מיליון וחצי איש.

סופה לנדבר: תודה רבה.

סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, תודה רבה על ההזדמנות שנתת לי ואני מאחלת לך בשיתוף פעולה המון חוקים למען העלייה ולמען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו, ד"ר אברהם שרנופולסקי, סגן נשיא חזית הכבוד.

<אברהם שרנופולסקי: קודם כל אני רוצה לברך את ד"ר אנדרי גסיורובסקי ויושב ראש ועדת העלייה והקליטה, מר אברהם נגוסה, על היוזמה לקיים את הישיבה.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה לכם.

<אברהם שרנופולסקי: אני אמרתי תודה לאנדרי גסיורובסקי ולד"ר אברהם נגוסה על יוזמתם.

<אברהם שרנופולסקי: כאשר אנחנו מדברים על 25 שנה של העלייה הגדולה ועל הישגיה, חשוב לשאול שאלה.

<אברהם שרנופולסקי: מה קרה במדינת ישראל במשך 25 שנה, מה נתנו 25 שנה האלה לנו.

<אברהם שרנופולסקי: אולי אני פה מדבר על כוס חצי ריקה, אבל אינני יכול לא לשאול את השאלה הזאת, למה עדיין יש כל כך הרבה בעיות שאינן באות על פתרונן לעולים מברית המועצות.

<אברהם שרנופולסקי: אם במשך 25 שנה לא הצליחו לבנות דיור סוציאלי ורק ביוזמת סופה לנדבר בונים דירות בודדות, מדוע 27,000 עולים עדיין בתור לקבלת דיור?

<אברהם שרנופולסקי: מדוע המדינה משלמת רק 30% של שכר הדירה ו-70% באים מכיסם של העולים העניים?

<אברהם שרנופולסקי: מדוע יש חוסר צדק וחוסר כבוד, כאשר רק 30% מהדיור מקבלים במשרד העלייה ו-70% ממשרד הבינוי והשיכון.

<אברהם שרנופולסקי: שם יש רק 2,500 אנשים בתור, כאשר במשרד הקליטה 27,000?

<אברהם שרנופולסקי: מדוע מכרו כמעט את כל הדירות הסוציאליות לשוק הפרטי?

<אברהם שרנופולסקי: מדוע נכון להיום בעמידר יש 700 מיליון שקל והם אינם משתמשים בכספים האלה על מנת לבנות דיור לעולים?

<אברהם שרנופולסקי: אינני בטוח בכך שגם חברי הכנסת יכולים לענות על השאלה הזאת.

<אברהם שרנופולסקי: ולסיום הייתי רוצה להביע את תקוותי שוועדת הקליטה תוכל לשאול את השאלות הנכונות ולבוא על פתרונן.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: כמובן אנחנו נדון בוועדת העלייה והקליטה על כל בעיה, כמו שעד עכשיו עשינו.

אברהם נגוסה: היום זה נושא חגיגתי ולכן נא לקצר.

אברהם נגוסה: אני עכשיו נותן לאלכסנדר קלנטירסקי, יושב ראש ארגון לנפגעי צ'רנוביל.

<אלכסנדר קלנטירסקי: תודה רבה, מר יושב ראש הוועדה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אני יושב ראש ארגון לנפגעי צ'רנוביל שנמצאים כאן בשולחן הכבוד וגם באולם.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אני רוצה לברך אתכם עם האירוע החגיגי הזה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: כבר שמענו רבות על מה שיש עדיין לעשות ואיך לעשות ואני רוצה לנסות ולענות על מספר שאלות שנשאלו כאן.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אנחנו ממשיכים לחיות ואנחנו צריכים למצוא את התשובות הנכונות לשאלות החשובות האלה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: קודם כל דיור סוציאלי.

<אלכסנדר קלנטירסקי: מי שזוכר בארצות הברית הקונגרס הקציב בשנת 91' נתקבלה החלטה ו-10 מיליארד דולר הוקצבו לעזרה ומדינת ישראל קיבלה סכום כזה עד שנת 97'.

<אלכסנדר קלנטירסקי: מדי שנה קיבלו 2 מיליארד דולר, לא ידוע לאן הלכו הכספים הללו.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אילו הם היו מגיעים לקליטת עלייה שלנו, אם הכסף הזה היה מושקע בדיור הסוציאלי אנשים היום לא היו ללא קורת גג.

<אלכסנדר קלנטירסקי: דבר נוסף, מה קורה בתחום הדיור.

<אלכסנדר קלנטירסקי: לפי הלשכה לסטטיסטיקה ב-2001 על מנת לתת דיור לכל אלה שנמצאים בתור היה צריך לבנות 59,690 דירות, לדאבוננו אין לנו עכשיו נתונים חדשים, אבל סופה לנדבר, בהיותה שרה, דיברה על 28,000.

<אלכסנדר קלנטירסקי: עשו תרגיל מסריח.

<אלכסנדר קלנטירסקי: אני אספר עליו, אלה שבמשך 15 שנה היו עולים חדשים בתור במשרד הקליטה עכשיו נחשבים לוותיקים והתיקים שלהם הועברו למשרד הבינוי ושם יש קריטריונים אחרים והם לא קיבלו מאומה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: זאת קבלת הפנים היפה, זה מה שקיבלנו מהמדינה.

<אלכסנדר קלנטירסקי: יתרה מזאת, אני אספר לכם שהארגון שלנו, ארגון יוצאי צ'רנוביל הצליח להגיע להצעת חוק, אבל זה לא עזר לנו בכלל משום שהתשלום לנפגעי צ'רנוביל היום בארץ זה אפס שקלים, משום שמדינת ישראל לא חתמה על שתי אמנות בינלאומיות על ביטחון בתחום הגרעין, לכן איננו יכולים היום לעשות שום דבר על מנת לקבל פיצויים.

<אלכסנדר קלנטירסקי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מליאוניד דינביץ, מנהל פורום עולים מדענים.

<לאוניד דינביץ: אני אדבר על העלייה של המדענים.

<לאוניד דינביץ: במשך 25 שנה מדינת ישראל קיבלה 7,000 עד 8,000 מדענים, שביניהם כ-700 פרופסורים.

<לאוניד דינביץ: זה היה גשם של זהב למדינת ישראל.

<לאוניד דינביץ: המדינה לא שילמה אפילו אגורה אחת וקיבלה מתנה משמים.

<לאוניד דינביץ: מדינת ישראל גם היום אינה מוכנה לצבא מדענים כזה.

<לאוניד דינביץ: אנחנו יודעים על מיזמים - - -, אבל אלה פתרונות חלקיים בלבד.

<לאוניד דינביץ: אנחנו יודעים שבמשרד המדע ומשרד העלייה עשו משהו, גם אנחנו בעצמנו ארגנו מספר אירועים על מנת לחשוף את הכוחות של העולים המדענים.

<לאוניד דינביץ: גם השר ליברמן עשה רבות בעניין הזה, ארגונים של עולים, סופה לנדבר, ליברמן, מיסז'ניקוב וגם יורי שטרן ז"ל עשו רבות בעזרה למדענים.

<לאוניד דינביץ: כאשר הבעיה של תכנית ה-100 הייתה מאוד אקוטית, ליברמן עם סופה לנדבר עשו מאמצים רבים על מנת לפתור את הבעיה באופן החלטי.

<לאוניד דינביץ: היום תכנית ה-100 עובדת בתחום המדע והמדענים שנכללים בעניין הזה לא צריכים לדאוג לעתידם.

<לאוניד דינביץ: פורסם גם על שבעה אנשים שהיו מטאטאים את הרחובות, אבל מתברר שהאנשים האלה קיבלו אפשרות לעבוד בתחום המדע, בתחום המקצועי שלהם, הודות לקרן שהקמנו.

<לאוניד דינביץ: היום כל הקרנות האלה כבר אינן מתפקדות ואנחנו איננו מקבלים שום תמיכה, גם תכנית ה-100 עכשיו גוססת.

<לאוניד דינביץ: כל הארגונים של העולים לא מקבלים תמיכה ומימון מהממשלה.

<לאוניד דינביץ: אני הייתי רוצה להביע מספר הצעות, אבל יושב הראש - - - לדאבוני כ-30% עד 40% מכל פוטנציאל המדענים נשרף במדינת ישראל.

<לאוניד דינביץ: גם פרופסורים נשארו בתור עובדי קבלן או מטאטאי רחובות.

<לאוניד דינביץ: כעבור 25 שנה יש לנתח באופן קפדני את כל התכניות והמיזמים שנפתחו בארץ.

<לאוניד דינביץ: אני אתן רק דוגמה אחת.

<לאוניד דינביץ: פרופ' בוריס קסם ז"ל כתב לארגונים רבים, הוא כתב על כך שיש נפט וגז במדינת ישראל, הוא גם דיבר על אפשרות לפתוח את המנהרות החמסיות.

<לאוניד דינביץ: הוא קיבל אפשרות לעבוד במסגרת קמ"ע, אבל בגלל הגיל שלו הוא יצא לפנסיה וקיבל 200 ₪ בלבד.

<לאוניד דינביץ: האם זה היה אפשרי לפרופ' קסם לחיות כך?

<לאוניד דינביץ: הוא סבל קשות.

<לאוניד דינביץ: יש דוגמאות רבות מסוג זה.

<לאוניד דינביץ: לדאבוני אני לא יכול לספר ככל שרציתי.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הזמן רץ ובארבע נפתחת מליאת הכנסת ואני צריך להיות שם.

אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון הזה של החגיגה ל-25 שנה לעלייה מברית המועצות לשעבר.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה היה דיון מאוד מרתק, תודה רבה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: אני שמעתי את הבעיות שעלו פה, אנחנו בוועדה נדון עליהן אחת אחת, על כל הבעיות, ונא להיות בקשר עם הוועדה כדי שנקיים דיון על כל בעיה בנפרד.

אברהם נגוסה: אני יודע שיש עוד סרט שרוצים להראות, אני הולך ואני מאוד מודה לכם שבאתם ואני סוגר את הישיבה.

אברהם נגוסה: אפשר להמשיך לראות את הסרט.

אברהם נגוסה: תודה לכולם, לכל המשתתפים פה ותודה רבה לכם.