ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 31, 2015-07-20 09:30

מירב בן ארי: בוקר טוב.

מירב בן ארי: נתבקשתי על ידי יושב ראש הוועדה כחברה בוועדת החינוך להחליף אותו בדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: ביצעתי כמה פגישות מקדימות, קראתי את הפרוטוקול מהדיון שהיה כאן

מירב בן ארי: בנובמבר 2014 בנושא של נוער הלהט"ב ומבחינתי זה איזשהו פולו-אפ, המשך לדיון שהיה בוועדה בראשות חבר הכנסת מצנע.

מירב בן ארי: אני רוצה שנבדוק ונשמע ממשרד החינוך האם היו שינויים מאז הדיון בנובמבר האחרון.

מירב בן ארי: בשבילי זה כבוד לנהל את הדיון הזה שהוא דיון חשוב.

מירב בן ארי: אני מכירה את איגי, אני מכירה את חושן, אני מכירה את קהילת הלהט"ב אותה ליוויתי בעבודה שלי כחברת מועצת העיר תל אביב.

מירב בן ארי: אמנם חבר יניב ויצמן חברי הטוב התעסק בזה בעיקר, אבל אין ספק שהעשייה במועצת העיר לקחה את הנושא הזה מאוד ברצינות ובחשיבות גבוהה.

מירב בן ארי: לכן בשבילי זה כבוד לנהל את הישיבה החשובה הזאת.

מירב בן ארי: אני מקווה שאתם מכירים אותי ויודעים שנצא מכאן עם דברים פרגמטיים, איך לחשוב לעשות שינוי אבל שינוי מהותי ברמה כזאת בתוך מערכת החינוך ולא רק לדבר על כך שצריך לשנות את מערכת החינוך.

מירב בן ארי: אני יודעת שיש כבר שינויים ונציגת משרד החינוך תדבר על השינויים במערכת החינוך.

מירב בן ארי: אני רוצה להתחיל עם מנדי מיכאלי, המנכ"לית של איגי.

<מנדי מיכאלי: אני רוצה קודם כל להודות לך חברת הכנסת מירב בן ארי על קיום הישיבה וגם לחבר הכנסת מרגי שאפשר את קיום הדיון.

<מנדי מיכאלי: אנחנו מאוד מעריכים את זה, מבינים את המורכבות ושמחים שזה יכול לקרות כך שדברים יוכלו גם להמשיך ולהגיע למשרד.

<מנדי מיכאלי: אני אומר בהמשך לדברים שלך שאכן היה דיון בנובמבר ובעיקר מה שהיה בדיון הזה, הייתה הצפה של אתגרים, מורכבויות והבעיות שבני הנוער והסגל מרגישים בתוך מערכת החינוך.

<מנדי מיכאלי: היום נרצה גם לעשות חיבור, כי יש הרבה מאוד חברי כנסת שלא היו וחברי הוועדה התחלפו.

<מנדי מיכאלי: נמצאים כאן בני נוער שירצו לשתף קצת מהסיפור, אבל בעיקר נרצה להיות קונקרטיים ולתת פתרונות אפשריים, להזמין את המשרד לשבת יחד אתנו ולחשוב איך פותרים את הבעיה הזאת כי בשטח לא מורגש שיש שינוי.

<מנדי מיכאלי: אני יודעת שיש מעט עבודה ברקע אבל צריך לקחת על זה אחריות ולעשות צעדים משמעותיים.

<מנדי מיכאלי: נתחיל באיזשהו סרטון קצר ורן, השותף שלי למנכ"לות, ימשיך.

מירב בן ארי: מצוין.

מירב בן ארי: אני גם רוצה לומר תודה לחברי הכנסת שהצטרפו אלינו.

מירב בן ארי: אני יכולה לומר לכם שמספר כזה של חברי כנסת שמשתתפים בדיון בנושא, זה רק מעיד כמה הנושא הזה חשוב ומשמעותי.

<רן לבל: אני אנסה לעשות את זה ממש קצר וענייני.

<רן לבל: בפעילות שלנו ניסינו לאסוף כל מיני ציטוטים של בני/בנות נוער ולהביא את הדברים שנאמרים בחדרי חדרים ובהרבה כוונות טובות אל מול הפער בשטח.

<רן לבל: זה אחד החניכים שלנו בארגון.

<רן לבל: כתבה שפורסמה ביוני 2013: "לעגו לי כשהייתי רץ בחצר, תמיד מישהו שם לי רגל, זה נמשך גם בתיכון.

<רן לבל: אם הייתי שם את התיק בצד, מישהו היה מעיף אותו מהקומה השלישית.

<רן לבל: בכל פעם שהייתי עובר במסדרון, אחד הבנים היה מפיל אותי, היו בועטים בי, דוחפים, לפעמים חבורת בנים הייתה מתקהלת מסביבי ברחבה וצוחקת".

<רן לבל: זה סיפור אחד מני רבים.

<רן לבל: אם אנחנו רוצים לדבר על היקף הבעיה, על כך שלא מדובר על משהו חד פעמי, סקר האקלים שאיגי עורכת אחת לארבע שנים מדבר על 52 אחוזים מהמשיבים שחוו הטרדה מילולית על רקע נטייתם המינית.

<רן לבל: הנתון הקשה ביותר הוא שאחד מכל עשרה תלמידים חווה תקיפה פיזית בשל נטייתו המינית או העדפה מגדרית.

<רן לבל: צריך להבין שבני ובנות נוער להט"בים, בין אם הם יצאו מהארון ובין אם הם לא יצאו מהארון, הם נתונים לסכנה ממשית.

<רן לבל: ללכת לבית הספר, חוויה שכל נער ונערה חווים על בסיס יומי, זו חוויה מורכבת, לפעמים מסוכנת, וגם עם זה אנחנו מתמודדים.

<רן לבל: "בבית הספר, למרות הבקשות ממשיכים לפנות אלי בלשון נקבה, למרות שביקשתי שוב ושוב שיפנו אלי בלשון זכר.

<רן לבל: בשיעורי ספורט לא נותנים לי להיות עם הבנים ומסבירים לי שאני צריך להיות עם כל הבנות כמוני".

<רן לבל: חניך טרנס מקבוצה שלנו בצפון הארץ.

<רן לבל: כמובן שסוגיה של נוער טרנסג'נדר, גם דיברנו על זה בשדולה הגאה האחרונה, ההתמודדות הרבה יותר מורכבת והרבה יותר מאתגרת.

<רן לבל: אנחנו רוצים להראות את הפערים.

<רן לבל: חוק הפרשנות שעבר וריגש את כולנו אוסר על אפליה על רקע זהות מגדרית או נטייה מינית, אבל אנחנו יכולים לראות שבפסח האחרון מתפרסמת כתבה של חניכה שלנו מבית ספר באזור השרון: "המורה מתאכזרת אלי בגלל שאני לסבית".

<רן לבל: זאת אומרת, יש פער.

<רן לבל: גם אם דברים נחקקו בכנסת ויש חקיקה סביב הנושא הזה, שזה חשוב מאוד וראוי, עדיין ההתמודדות של הנוער בבית הספר היא שלא אוכפים את הדברים האלה והם נתונים לאלימות גם מסגל המחנכים והמחנכות וגם מחברים שלהם לבית הספר.

<רן לבל: חוזר מנכ"ל מדגיש שאם יש מקרה של אלימות צריך לדווח על כך, לטפל בזה ולהתמודד עם זה אבל בבית הספר, על פי סקר אקלים שערכנו, רוב צוות המורים אינם מגיבים למרות שההערות ההומופוביות נאמרות בנוכחותם.

<רן לבל: 47 אחוזים מהמשיבים ציינו כי המורים כלל אינם מגיבים.

<רן לבל: גם אני הייתי מורה במשך שנתיים בבית הספר ואני יודע שסגל המורים והמורות מתקשה להגיב להערות היום יומיות שנזרקות - קוקסינל, הומו, לסבית – על בסיס יומי.

<רן לבל: מתוך השאלון לחניכים זו הקללה הכי נוראית שאפשר היום להגיד לבן נוער.

<רן לבל: עוד פער.

<רן לבל: בחוזר מנכ"ל אם יש מקרה של אלימות, יש לדווח למפקח בית הספר ולשקול פנייה למשטרה ולרווחה.

<רן לבל: מקרה שהיה לנו הוא: "בפעם הראשונה אם עשו שיחה ביני לבין הנער שהרביץ לי, כשזה קרה שוב, דיברתי עם המורה ואז היא והיועצת לקחו אותי לשיחה, הסבירו לי שהכי טוב אם אני אנמיך פרופיל ואנסה לא למשוך הרבה תשומת לב ושזה נראה שאני מביא את זה על עצמי עם הדיבור והלבוש שלי".

<רן לבל: חניך בדרום הארץ.

<רן לבל: זאת אומרת, לא רק שהנער חווה אלימות אלא גם מסבירים לי שאם הוא קצת ינמיך פרופיל, יכול מאוד להיות שהבעיה הזאת תיפתר.

<רן לבל: התוצאה, כבר דיברנו עליה.

<רן לבל: אנחנו יכולים לראות שנוער גאה לפי כל מחקר בארץ ובעולם נתון הרבה יותר לדיכאונות, למצבי סיכון, התנהגות מינית סיכונית, הטרדות, דברים שמובילים לשנאה והרס עצמי, בידוד רגשי.

<רן לבל: זה מתוך עבודה של אייל בן עמי שהוא עובד וחוקר את הנושא הזה בשנים האחרונות.

<רן לבל: אכן הרבה בני נוער, לפחות עד שהם מגיעים לאיגי, אומרים שזאת אחת התקופות הכי קשות בחיים שלהם.

<רן לבל: אנחנו יודעים לומר – דיברנו גם על זה בשדולה האחרונה – שהרבה מאוד בני נוער להט"בים, בעיקר נערות טרנסג'נדריות ונערים הומואים ממגזרים מסוימים בחברה הישראלית, מגיעים לעבודה בזנות או נתמכים על ידי אנשים מבוגרים כי אין להם תמיכה בבית או תמיכה בבית הספר.

<רן לבל: פי שלוש-ארבע ניסיונות התאבדות מנוער שאינו נמנה על המגזר, בידוד חברתי, לעג ואלימות פיזית.

<רן לבל: המאמץ להיות מוכרים כנוער שהוא בסיכון כמו כל אוכלוסייה אחרת, הוא גם מאמץ שאנחנו עושים כבר כמה שנים מול חברת הכנסת יעל גרמן, שרת הבריאות לשער, ואנחנו ממשיכים לעשות את העבודה הזאת.

<רן לבל: יש את המרחב של איגי.

<רן לבל: למי שלא מכיר או מכירה, יש פעילות לנוער אחר הצהרים.

<רן לבל: יש לנו שישים קבוצות בכל חלקי הארץ, מאילת ועד קריית שמונה.

<רן לבל: ציטוט של חניכה: "אני לא יודעת מאיפה אספתי את האומץ, אבל צעדתי פנימה.

<רן לבל: ברגע שנכנסתי דרך הדלת, החיים שלי השתנו.

<רן לבל: פעם ראשונה שלא שנאתי את עצמי והבנתי שזה תהליך.

<רן לבל: המפגש בארגון גרם לי להסתכל פעם ראשונה דווקא על הסביבה בעיניים ביקורתיות ופעם ראשונה לאהוב את עצמי".

<רן לבל: אנחנו מתעסקים הרבה עם הנוער כדי שיקבל את עצמו ויבין ששום דבר לא בסדר בהם והם לא צריכים להנמיך פרופיל והם לא צריכים לשמור על מי שהם ולהבליט את זה החוצה.

<רן לבל: הבעיה היא בסביבה.

<רן לבל: למה זקוקה הנערה ולמה זקוק הנער.

<רן לבל: אנחנו מדברים קודם על כל על קבוצת שווים שזה הדבר הבסיסי.

<רן לבל: נער ונערה מתבגרים צריכים קבוצה להשתייך אליה ולהיות חלק ממנה.

<רן לבל: מדברים על הכרה בתופעה הזאת שקיימת, כמו יום המאבק הבינלאומי בעד הומופוביה שמתקיים במאי והיינו רוצים – ציינו את זה גם בנייר העמדה – שזה יצוין כיום במשרד החינוך כך שיציינו אותו בכלל בתי הספר בארץ.

<רן לבל: פעילויות נוער נוספות.

<רן לבל: אנחנו כל הזמן מנסים לחבור לתנועות וארגוני נוער כדי לעשות את זה כמה שיותר נגיש.

<רן לבל: להבדיל מהרבה סוגיות שקורות בחברה הישראלית, נוער גאה נמצא בכל המגזרים, בכל הערים, בכל הרשויות.

<רן לבל: זה לא איזה משהו שצריך להתמודד אתו במקום ספציפי.

<רן לבל: לכן אנחנו עושים גם פעילות החוצה.

<רן לבל: יש לנו תכנית שהיא תכנית שאנחנו מפעילים בחמש השנים האחרונות בבתי הספר.

<רן לבל: סיפרנו על כך לחברת הכנסת מירב בן ארי והרחבנו על זה.

<רן לבל: נמצא כאן מנהל תיכון אנקורי שיאמר כמה מלים בהמשך.

<רן לבל: אני כן אומר כמה ציטוטים מתוך הסיכום של השנה, הפעילות האחרונה.

<רן לבל: אצל התלמידים שלקחו חלק בתכנית רואים גישה אחרת ביום יום שלהם.

<רן לבל: רואים את זה בהפסקות, בשיעורים, יותר הקשבה לקולות שונים שעולים בכיתה.

<רן לבל: התכנית נתנה הרבה כוח לילדים שנמצאים בתוך הקבוצה שבחרו באמת ללכת עם ההעדפות המיניות שלהם בצורה גלויה וברורה.

<רן לבל: מה שיפה לראות בתכנית הזאת זה שהיא לא רק עוזרת לאורך כל השנה.

<רן לבל: אנחנו מגיעים לבית הספר, תהליך של כמה שנים, ולא רק שזה עוזר לבני ובנות הנוער הלהט"בים אלא זה גם מייצר באופן כמעט חד משמעי אקלים בית ספרי נעים יותר ובטוח יותר, לכל הנערים והנערות ולא רק לנוער הגאה.

<רן לבל: מקום שהוא פחות הומופובי, זה מקום שתהיה בו פחות אלימות.

<רן לבל: חד משמעית.

<רן לבל: לסיכום.

<רן לבל: דיברנו על זה גם בוועדה הקודמת.

<רן לבל: אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד מאמצים גם של ארגוני קהילה אחרים, גם של משרד החינוך, גם של משרד הרווחה.

<רן לבל: צריכים להתכנס יחד ולעשות תכנית שהיא גם משותפת, שהיא בדיאלוג עם כל השותפים והשותפות ובעיקר מתוקצבת כי אנחנו נמצאים בעולם שאם אין לנו משאבים, אין לנו איך לעשות את כל הפעילות המדהימה הזאת.

<רן לבל: לכן זה בעיקר מה שאנחנו מבקשים בוועדה הזאת.

<רן לבל: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת ראש מרצ, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: חברת הכנסת בן ארי, אני רוצה לברך אותך על ניהול הישיבה ולברך את כל מי שהגיע לכאן, הארגונים וחברי הכנסת.

זהבה גלאון: לא במקרה אני פותחת בדברים האלה.

זהבה גלאון: אנחנו מקיימים בכנסת הרבה מאוד ישיבות, גם במסגרת השדולה שחברת הכנסת גרמן עומדת בראשה, אחת מארבע יושבי הראש, וכל פעם מחדש אנחנו רואים איך עם כל ההתקדמות, לכאורה או לא לכאורה, ועם כל השינוי, עדיין אנחנו רואים איך תלמידים ותלמידות בבתי ספר חשים מאוימים, מפוחדים, מופלים.

זהבה גלאון: איך מייצרים מצב שאנחנו מגיעים למרחב בטוח, לסביבה שהיא לא סביבה מאיימת?

זהבה גלאון: אחד הדברים שלמדתי מהמצגת, נראה להם אבל גם הובלטו במצגת, זה את הפער הזה בין מצד אחד ההתקדמות, החקיקה שלעתים מבשילה ולעתים עצם הדיבור על חקיקה, לבין ההטמעה שלה במערכות, בעיקר במערכות הבית-ספריות.

זהבה גלאון: הפער הזה של בין מצד אחד פסיקות חשובות של בתי משפט, חקיקה בכנסת, בעובדה שעדיין בישראל של 2015 בני נוער ובנות נוער חשים מאוימים, מופלים ולא מוגנים כשהם באים לסביבה שהיא הסביבה הכי בסיסית שלהם, שזאת הסביבה הבית ספרית.

זהבה גלאון: אני באמת רוצה לברך את איגי על הפעילות שלה ולברך את חושן ואת האגודה.

זהבה גלאון: כולם נמצאים כאן ואם שכחתי מישהו – ובטח שכחתי - אל תתחשבנו אתי כי אלה הניירות שהוגשו לשולחן.

זהבה גלאון: אני רוצה להציע – וזה גם נאמר בדברים - ולהתנצל כי אחר כך אני אצטרך לרוץ לישיבת ועדה אחרת, שבאמת תגובש תכנית שהיא תכנית רב שנתית, תכנית שהיא מובנית, שהיא לוקחת בחשבון - כל הידע כבר קיים, הארגונים מגישים הצעות, היו כאן ישיבות בכנסת – תכנית שנעשית בשיתוף פעולה עם הארגונים, עם הארגונים שמביאים אתם את הניסיון ובעיקר, זה נאמר כאן אבל אני רוצה להדגיש את זה ביתר שאת, תכנית שתהיה מתוקצבת כי תכנית שהיא לא מתוקצבת, אין לה ערך.

זהבה גלאון: תכנית שתהיה מתוקצבת, שאנשים ידעו בדיוק למה הם הולכים, להכשרות של מורים, לפיתוח קשר עם משפחות, לפיתוח סביבה בטוחה לבני נוער ובנות נוער שמגיעים לבית הספר.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה הדבר המרכזי.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך אתכם, את מי שעוסק יום יום במלאכה.

זהבה גלאון: תודה רבה גם לך, גברתי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אנחנו נרצה לשמוע את נציגת משרד החינוך שתספר לנו מה קורה בבתי הספר, בהמשך לדבריה של חברת הכנסת זהבה גלאון.

<ענת רצון: שלום לכולם.

<ענת רצון: אני מייצגת את משרד החינוך ולא פעם ראשונה שאני בוועדת החינוך.

<ענת רצון: לפני חודש היינו בשדולה הגאה.

<ענת רצון: אני מייצגת בתוך משרד החינוך את שפ"י שהוא הגוף שמדריך את הפסיכולוגים והיועצים במשרד החינוך, להדריך את מערכת החינוך לעבודה על אקלים מיטבי ובטוח לתלמידים.

<ענת רצון: אני יכולה להגיד שאני תמיד כאן בסיטואציה מכווצת.

<ענת רצון: אני צריכה לייצג את המשרד שהוא ענק והוא רב מגזרי וערוצי, ויש לנו באמת מדינה כל כך מגוונת וצבעונית, החל מהמגזר החרדי ששייך ליחידה שלנו של המיניות ומניעת פגיעה מינית.

<ענת רצון: זה לא עניין של מה בכך שיושבים חרדים בתוך שיח של מיניות ויושבת החברה הערבית על כל גווניה ויושב חמ"ד, החינוך הממלכתי דתי, ואנחנו כשישים פסיכולוגים ויועצים שאחראים להפיץ את הבשורה של אקלים מיטבי, אקלים בטוח וסובלנות כלפי האחר ובין השאר כלפי הקהילה הלהט"בית שיקרה ללבנו.

<ענת רצון: בשנתיים האחרונות עלה ביתר שאת על סדר היום הנושא של מעורבות חברתית.

<ענת רצון: איגי, כתנועת נוער שמוכרת בשנים האחרונות ונכנסה אחרי המקרה בבר נוער להיות ארגון נוער מוכר ככל תנועות הנוער, נכנסה גם לפרויקטים של המעורבות החברתית מעבר לתכנית ניר.

<ענת רצון: אני יכולה להגיד שאנחנו במשרד מדגישים מספר דברים.

<ענת רצון: ראשית, בתי ספר הם ראי של החברה ואנחנו שוקדים על ניפוץ מיתוסים ודעות קדומות וזה דבר כלל לא פשוט.

<ענת רצון: אנחנו מנסים בכל כוחנו לקדם סובלנות כלפי האחר ומאמינים שקידום של סובלנות כלפי האחר יפחית את המקרים האלה שתיארתם, של בני נוער שמרגישים לא בטוחים.

<ענת רצון: אנחנו מביאים ידע תיאורטי שבקהילה שיושבת כאן הוא נשמע טריביאלי ומובן מאליו, אבל להביא ידע תיאורטי על מה זו נטייה חד מינית, במה מדובר, מה זה טרנסג'נדר, מה זה בי-סקסואלים, להביא מידע על רצף הנטייה המינית ולהביא סיפורים אישיים, מודלים חיים אנושיים שבאים מחושן, לספר את הסיפורים האישיים ואת הסבל הרב שאנשים היו צריכים לעבור.

מירב בן ארי: סליחה.

מירב בן ארי: אני עוצרת אותך.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם רצית שנקרא את זה אבל זה כמעט בלתי אפשרי ואני עוד יחסית בגיל שרואה טוב ואני לא רואה שום דבר.

מירב בן ארי: תסבירי לי איך מעבירים ניפוץ מיתוסים ודעות קדומות.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לדעת איך זה קורה.

מירב בן ארי: אמרה גם חברת הכנסת גלאון את הדברים.

מירב בן ארי: איך זה עובד בתוך בית הספר שמנפץ את המיתוסים והדעות הקדומות?

<ענת רצון: בתוך בתי ספר אנחנו, ראשית, מביאים נציגים מחושן שמספרים את הסיפור האישי שלהם ומספרים איך אנחנו נוער כמוכם ומה זה אומר, איך אנחנו מתנהלים בחיים האלה - כמו כל נוער נורמטיבי אחר, מה היינו צריכים לעבור כדי שלא ניתפס כסוטים, כחולים, כדפוקים או שזאת אולי בחירה שלנו ואם היינו בוחרים קצת יותר נכון, עם שיקול דעת קצת יותר נבון, אולי היינו יכולים להיות אחרים.

<ענת רצון: השיח הזה מתקיים בכל הרמות.

<ענת רצון: שיח בקורסים ואנחנו מייצרים קורסים של מיניות כאשר בין השאר בכל קורס של מיניות מופיע של נטייה חד מינית ונוער להט"בי.

<ענת רצון: היועצים שעוברים את ההכשרות האלה מעבירים את ההכשרות האלה למחנכים בבתי הספר.

<ענת רצון: כאשר מדברים על המחנכים בבתי הספר, כדי לסבר את האוזן, מדובר במורים שיכולים להיות מורה מקצועי לביולוגיה, לאנגלית, לתנ"ך, למתמטיקה והוא גם מחנך מכיתה א' ועד י"ב, והמחנך הזה עובר עם יועצת בית הספר שיח כזה.

<ענת רצון: השיח הזה גם בקרב צוותים חינוכיים הוא שיח לא פשוט.

<ענת רצון: הוא לא שיח שמובן מאליו.

<ענת רצון: שם מביאים לבתי הספר, גם לצוותים החינוכיים, נציג של חושן שמספר.

<ענת רצון: אנחנו מראים סרטים שרבו בשנים האחרונות כמו הסיפור של אסי עזר שסיפר את סיפור היציאה מהארון וסיפור של ההורים שיוצאים מהארון, כמו נדב אבקסיס ועוד מודלים מוכרים לבני הנוער שמספרים על התהליכים שהם עברו וזה בהחלט עוזר למשרד החינוך בניפוץ הזה.

מירב בן ארי: אני ממשיכה את השאלה שלי.

מירב בן ארי: אני רואה שאתם זזים באי נוחות.

<עודד פריד: חושן היא יחידה בתוך משרד החינוך?

מירב בן ארי: אני רואה שאתם זזים באי נוחות.

מירב בן ארי: ראיתי את התנועות.

מירב בן ארי: יהיה לכם את הזמן להגיב.

מירב בן ארי: כל מי שירצה לדבר, ידבר.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין עוד משהו אחד.

מירב בן ארי: כשאת מדברת על הרצאות של חושן בבתי הספר, תגידי לי מאיזה גיל, מאיזה כיתה נכנסים נציגים של חושן בבתי הספר והאם, כמו שעודד אומר, זאת תכנית חובה.

<ענת רצון: חושן היא לא תכנית חובה.

<ענת רצון: חושן היא סיוע.

<ענת רצון: זה עזר.

<ענת רצון: זאת אומרת, יש בתי ספר שמכניסים את חושן, יש כאלה שלא מכניסים ואלה שלא מכניסים, זה אומר שלא עושים עבודה בנושא של נטייה מינית.

<ענת רצון: היה לנו שיח כזה עם מרכזי סיוע לפגיעה מינית, שאם לא מכניסים את מרכז הסיוע, סימן שאין עבודה חינוכית בבתי הספר ועל זה אנחנו מחינו בתוקף כי אנחנו אומרים לבתי הספר שייעזרו בעמותות אבל זה לא יכול להיות ראי הכול.

<ענת רצון: זאת לא יכולה להיות העבודה הבלעדית במשרד ובבתי הספר.

<ענת רצון: בית ספר שלא מזמין את חושן או לא מזמין את מרכז הסיוע לפגיעה מינית, זה לא אומר שאין שם עבודה נפלאה על אקלים מיטבי, על קבלת האחר וסובלנות כלפי האחר.

<ענת רצון: חושן זה סיוע כי זה באמת המפגשים האנושיים ואין בילתם.

מירב בן ארי: חושן הוא סיוע לתכנית שקיימת כבר בבתי הספר.

<ענת רצון: בדיוק.

מירב בן ארי: תכנית שמתעסקת עם קהילת הלהט"ב.

מירב בן ארי: זאת אומרת, במצב האופטימלי – לא אומר בכל – ברוב בתי הספר יש איזושהי תכנית לקהילת הלהט"ב שחושן היא תוספת מבורכת.

מירב בן ארי: זה מה שאת אומרת.

<עודד פריד: נמצא כאן נציג חושן שאולי יוכל לומר בכמה בתי ספר מדובר.

מירב בן ארי: קריאות ביניים הן לחברי הכנסת.

מירב בן ארי: יעל מייצגת אותך נאמנה.

<ענת רצון: תנו לי לדייק.

זהבה גלאון: לפני שאת ממשיכה.

זהבה גלאון: את נכנסת לפרטים ולפני שאת ממשיכה בפרטים שהם חשובים – אפשר להתווכח עליהם – אני רוצה לשאול האם יש תכנית שהיא תכנית רב שנתית, שהיא תכנית מערכתית, בתוכה יש נדבך על גבי נדבך.

זהבה גלאון: האם יש תכנית כוללת, כמעט רציתי להגיד תכנית אב.

מירב בן ארי: ובכמה בתי ספר.

<ענת רצון: תכנית כישורי חיים היא תכנית חובה במערכת.

<ענת רצון: היא תכנית חובה מכיתה א' ועד כיתה י"ב, וליתר דיון, מגן הילדים עד כיתה י"ב.

<ענת רצון: בתכנית כישורי חיים, שזורים תכנים בנושא של נטייה מינית, החל מכיתה ט', וכבר בכיתה א', בכיתה ב' ובכיתה ג' יש מערכים על משפחות מגוונות, על האחר, על סובלנות.

<ענת רצון: דיוק יש החל מכיתה ט' והתכנית נכתבה עם חושן.

<ענת רצון: תכנית כישורי חיים היא תכנית חובה במערכת ובימים אלה אנחנו אוספים – כל שנה אנחנו אוספים בסוף השנה – את הנתונים מבתי הספר, במה עסקו, במה עסקו יותר, במה עסקו פחות, וזה מביא אותנו לכתיבת תכנית לשנה הבאה ומלמד אותנו על תמונת המצב.

<ענת רצון: כלומר, תכנית כישורי חיים היא לא שאלה.

<ענת רצון: איך עושים, באיזה בתי ספר עושים את זה.

מירב בן ארי: כלומר, התכנית של כישורי החיים בין כל הנושאים הרבים של כישורי חיים, כי אני מכירה את התכנית הזאת, שזור שם חלק של הלהט"בים.

<ענת רצון: בדיוק.

מירב בן ארי: את עוד תמשיכי אבל יש כאן חבר כנסת שמאוד חשוב להם לומר כמה מלים ויש להם עוד ועדות.

מירב בן ארי: לכן ניתן קודם את כל רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה.

דב חנין: תודה על הדיון.

דב חנין: ברכות לכל המשתתפים, גם לנציגי האגודה, לנציגי איגי, לנציגי הציבור, לחושן כמובן.

דב חנין: אני שומע את דבריה של ענת ואני קצת מוטרד.

דב חנין: אני גם קצת מרגיש מבוכה כי זה מזכיר לי תמיד את הסיטואציה בכיתה בה המורה נוזפת בתלמידים שבאו אבל בעצם הטענות הן למישהו אחר.

דב חנין: אני אגיד לך למה אני מרגיש תחושה לא נוחה.

דב חנין: נעשית עבודה.

דב חנין: אני מברך על העבודה שנעשית, גם העבודה שלך בוודאי באופן אישי ושל המערכת שאת עומדת בראשה, ושל חושן ואני מברך על כל הדברים הטובים שנעשים במערכת החינוך.

דב חנין: אבל התמונה שאנחנו מקבלים מהשטח היא תמונה מאוד מאוד מדאיגה.

דב חנין: אנחנו שומעים יותר ויותר תלונות ואני לא יודע אם זה יותר ויותר, ואולי פשוט קודם אנשים לא התלוננו אבל אנחנו שומעים המון תלונות על דברים שהייתי אומר שהם דברים קשים.

דב חנין: אנחנו מדברים על ילדים, על בני נוער שעוברים חוויות מאוד קשות במערכת החינוך.

דב חנין: מול זה אנחנו צריכים לומר – וצריך להגיד את הדברים האלה בצורה מאוד ברורה - שהתחולה מהפכה משפטית עם העברתו של תיקון 4 לחוק זכויות התלמיד.

דב חנין: זה שממשיכים לעשות עבודה ברוכה שנעשתה קודם, זה יפה, אבל אנחנו לא במקום הזה.

דב חנין: המחוקק אמר שצריך לבצע מהפכה והוא עשה אותה.

דב חנין: הרי מיליון הצעות חוק שעוסקות בזכויות קהילות הלהט"ב נמצאות בכנסת ולא עברו.

דב חנין: כאן יש הצעת חוק שעברה כאן בוועדה הזאת ועברה במליאת הכנסת בקריאה ראשונה ושנייה ושלישית ושהיא מבצעת מהפכה והיא אומרת: נגמר.

דב חנין: אין אפליה לא מטעמי נטייה מינית ולא מטעמי זהות מגדרית והדברים האלה צריכים להיות מתורגמים באופן נחרץ כי המחוקק הראשי של מדינת ישראל אמר את דברו.

דב חנין: שוב, אני מברך על כל דבר טוב שאתם עושים ואני מרגיש לא נוח שאני אומר את הדברים מולך כי אני יודע שאת עושה רבות ואני מברך על העשייה הזאת אבל אני מפנה את הדברים למשרד החינוך בכלל.

דב חנין: צריכה להיות כאן גישה מהפכנית שהיא עולה בקנה אחד עם המהפכה שנעשתה בחקיקה והגישה המהפכנית הזאת צריכה להיות קודם כל החדרה של חוק זכויות התלמיד למערכת החינוך מלמעלה ועד למטה.

דב חנין: אני יודע את זה בחקיקה סביבתית, אני מתמצא קצת בחקיקה סביבתית ואני יכול להגיד לך שאנחנו לפעמים נמצאים במצב מתסכל כאשר מעבירים חוקים נפלאים בכנסת ואף אחד לא מכיר אותם.

דב חנין: אם אנחנו לא מפנימים אחר כך את החוקים האלה בכל הדרגים של המערכת, ממנכ"לים של משרדי ממשלה ועד המפקחים בשטח, לא עשינו שום דבר.

דב חנין: זה מה שצריך לעשות.

דב חנין: אני חושב שכל מנהלי בתי הספר בארץ צריכים לעבור איזושהי השתלמות לגבי מה שזה אומר.

דב חנין: לא ברמת העיקרון אלא מה העיקרון הזה אומר ברמת הפרקטיקה של בית הספר.

דב חנין: זה שקבענו עיקרון, נפלא, עכשיו כל מנהל צריך לחשוב איך העיקרון הזה מתורגם אצלו בבית הספר לאווירה אחרת, להתנהלות אחרת, למסרים אחרים בהם מערכת החינוך לוקחת את התפקיד האקטיבי ומובילה דברים ולא רק מגיבה לתקריות בעייתיות אם וככל שהן יתרחשו.

דב חנין: אני חושב שמהלך כזה של השתלמויות של מנהלים הוא מאוד מאוד חיוני.

דב חנין: מהלך של חוזר מנכ"ל, אותו אני רואה בנייר של האגודה ושל איגי, הוא חיוני.

דב חנין: אני מופתע שחוזר מנכ"ל כזה עדיין לא יצא כי זאת בעצם הדרך של משרד החינוך להפנים שינויים וערכים שהם חשובים למשרד החינוך.

דב חנין: הייתי מקדם את המהלך שגם הוא נמצא בנייר של האגודה להכשיר עובדים ועובדות של מערכת החינוך להיות סוג של מאתרי בעיות, סוג של אנשים שיודעים להיות אלה שמקבלים את המסרים מהשטח, את תחושות הבעיות מהשטח וכדומה.

דב חנין: יש לכם במשרד החינוך בני ברית מצוינים.

דב חנין: יש את איגי, יש את האגודה וזה נכס של התארגנויות אוטונומיות של הציבור, של הקהילה, של בני הנוער שמוכנים לעשות עבודה.

דב חנין: הם מוכנים עבודה והם יודעים.

דב חנין: לפעמים הם שומעים על הבעיות לפניכם ולפנינו וזה כלי נהדר.

דב חנין: תפתחו את בתי הספר, תאפשרו להם להגיע, תאפשרו להם לעבוד בצורה הרבה יותר מתואמת עם המערכות שלכם.

מירב בן ארי: אם אתה יכול לסכם.

דב חנין: אני מסכם.

דב חנין: יש כאן כמה ניירות עבודה שאני מציע, גברתי היושבת ראש, שאנחנו פשוט בסיכום נאמץ אותם כפי שהם כי הם מאוד מאוד טובים ומפורטים וכוללים המון הצעות אופרטיביות כמו יום הבנה במערכת החינוך, דברים שהם הדרך של מערכת החינוך להראות שאנחנו רוצים לעשות מהפכה בתחום הזה.

דב חנין: אני חושב שכל הדברים האלה מאוד חיוניים.

דב חנין: אני שב ומתנצל שכל הטענות שלי מופנות כלפיך, הן ממש לא כלפיך.

דב חנין: אני באמת מאוד מעריך את העבודה הרבה שאת ורבים טובים אחרים עושים במערכת החינוך, אבל יש צורך במהפכה הרבה יותר גדולה.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אבל יש חברי כנסת שצריכים לצאת כדי להשתתף בישיבות הוועדות.

מירב בן ארי: עצם זה שהם כיבדו אותנו ובאו לכאן, זה חשוב לי.

מכלוף מיקי זוהר: אני מתנצל אבל אני צריך לצאת לישיבת ועדת הכספים.

מכלוף מיקי זוהר: בעיקרון במדינת ישראל – ותכף אני אכנס לגופו של עניין – אין ספק שכל המערכת כולה וכל המדינה הזאת, בכלל באופן כללי, צריכה להתחיל איזשהו תהליך של שינוי - היא מתחילה אותו אבל היא צריכה גם להשלים אותו – של קבלת השונה, של קבלת האחר.

מכלוף מיקי זוהר: מרגע שנשלים את התהליך הזה, גם במערכת החינוך, יהיה הרבה יותר קל.

מכלוף מיקי זוהר: אני מניח שבמערכת החינוך יש התמודדות עם ילדים ועם ציבור תלמידים מאוד מאוד גדול שלא יודע לקבל את השונה ולא יודע לקבל את האחר ומן הסתם מערכת החינוך נתקלת בקשיים.

מכלוף מיקי זוהר: כאשר אנחנו כחברה נעשה את השינוי החשוב הזה של לדעת לקבל כל אחד באשר הוא ובהתאם לרצונותיו ולכבד את רצונותיו, כך באמת המדינה שלנו תוכל להתנהל הרבה יותר נכון, הרבה יותר טוב והחברה שלנו תשתפר ובפרט נושא החינוך.

מכלוף מיקי זוהר: לגבי ההתמודדות עם נוער להט"בי.

מכלוף מיקי זוהר: אני כבר סולד מהמילה התמודדות עם הנוער הלהט"בי.

מכלוף מיקי זוהר: אין שום התמודדות עם הנוער הלהט"בי.

מכלוף מיקי זוהר: ההתמודדות היא בעיקר עם התלמידים שלא יודעים לקבל את הנוער הלה"טבי.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר הנוער הלהט"בי חי את חייו כמו שהוא רוצה וכמו שהוא מבין וכמו שמותר לו לחיות בהתאם לרצונותיו האישיים, אבל אנחנו צריכים להתמודד דווקא עם התלמידים שלא יודעים לקבל את הנוער הזה כי שם מתחילה הבעיה.

מכלוף מיקי זוהר: אותם תלמידים שחלילה לעתים מוצאים את עצמם מציקים או מפריעים או פוגעים במכוון, צריכים להבין שזה לא הולך במדינת ישראל, זה לא הולך במערכת החינוך של מדינת ישראל ואין מקום לתלמידים שעושים פעולות כאלו.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שצריכים להיות במשרד החינוך מאוד מאוד ברורים עם אותם תלמידים.

מכלוף מיקי זוהר: שמעתי על לא מעט מקרים בהם יש ממש הקצנה של פעולות של תלמידים כאלה ואחרים שחושבים שהם גיבורים גדולים כשהם מנסים לפגוע בחלש או בשונה.

מכלוף מיקי זוהר: בהזדמנות הזאת אני רק אומר למשרד החינוך שלעניות דעתי, מעבר להתמודדות כמובן ולעזרה ולסיוע לנער שצריך את העזרה עם ההתמודדות, אני מציע לכם לנסות גם להתמקד באותם ילדים או באותם תלמידים שבוחרים לפגוע בנער הזה, להסביר להם בצורה חינוכית, כולל הפעלת סנקציות כאלה ואחרות, שלדברים הללו אין מקום במערכת החינוך של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: כפי שאנחנו מתנגדים לאלימות, בטח שאנחנו נתנגד לאנשים שלא יודעים לקבל את השונה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת זוהר.

מירב בן ארי: חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: גם אני רוצה לברך אותך חברת הכנסת מירב בן ארי על הדיון.

יעל גרמן: מאוד מאוד חשוב שאת מקיימת אותו ואני מאוד שמחה על הנוכחות של כל חברי הכנסת שנמצאים כאן.

יעל גרמן: אני רוצה לומר, למרות שדב כבר עזב, שהוא דיבר על החוק שלו, חוק שלדעתי הוא אבן דרך, פורץ דרך, ביחס של מערכת החינוך כלפי מי שהוא שונה מבחינת נטייה מינית וזהות מגדרית.

יעל גרמן: דב בצניעותו כמובן לא ציין את זה.

יעל גרמן: החוק הזה עבר לפני שנה למרות שהוא היה באופוזיציה מפני שגם הקואליציה הבינה את החשיבות של החוק הזה.

יעל גרמן: אני רוצה לומר מספר דברים כדי לקצר.

יעל גרמן: ראשית, אני מצטרפת לדבריו של דב.

יעל גרמן: אני חושבת שהעמדה של איגי, הנקודות שנמצאות כאן בבוליטין, אלה הנקודות שאנחנו צריכים בסוף היום, בסוף הישיבה הזאת לאמץ ולוודא שבאמת ימומשו בתוך מערכת החינוך.

יעל גרמן: אני מציעה ומבקשת שאנחנו נבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת שיעשה מחקר ויראה באמת בכמה כיתות, בכמה בתי ספר בסופו של דבר מלמדים חלק מכישורי חיים, חלק מהתכנית של חושן, בכמה בכלל עוסקים בנושא של הנוער הלהט"בי.

יעל גרמן: למרות שאני מסכימה עם כל מילה של חברי מכלוף מיקי זוהר, אני כן חושבת שיש בעיה לנוער הלהט"בי.

מירב בן ארי: גם האלימות היא הרבה יותר אכזרית.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: באלימות כלפיו.

יעל גרמן: דרך אגב, ברמת ההתאבדויות – פי שלושה נוער להט"בי מתאבד מאשר נוער רגיל.

יעל גרמן: אנחנו יכולים לבוא ולומר שלא צריכה להיות בעיה.

יעל גרמן: מיקי מדבר על תאוריה אבל בפועל יש בעיה.

יעל גרמן: אי אפשר שלא להתמודד אתה ואי אפשר להעלים את העין.

יעל גרמן: יש בעיה.

יעל גרמן: יש בעיה מפני שבני נוער הם אכזריים, מפני שבני נוער הם פעמים רבות לא אוהבים את השונה, נטפלים אל החלש, ואם כי בני הנוער הלהט"בי לא צריכים להיות חלשים – הם לא שונים בכלום, במאומה, לא אם הם בי ולא אם הם טרנס ולא אם הן לסביות ולא אם הם הומוסקסואלים.

יעל גרמן: הם שווים בכל אבל בפועל אנחנו רואים תמונה שונה.

יעל גרמן: אני כן מאמינה שניתן לחנך את בני הנוער.

יעל גרמן: במסמך של איגי הם מציינים את התופעה הכול כך מרגשת שקרתה בבחירות כאשר בני נוער קמו, הזדהו וקיבלו מחיאות כפיים מחבריהם.

יעל גרמן: הם לא קיבלו קריאות בוז.

יעל גרמן: חיבקו אותם.

יעל גרמן: אני יכולה לומר לכם שלפני שש שנים היה רצח בבר נוער, שנה אחרי הרצח, כראש עיריית הרצליה קיימתי בבית הנוער שלנו בהרצליה איזשהו סימפוזיון שהיו בו קרוב ל-300 בני נוער לאו דווקא להט"בים.

יעל גרמן: ראיתי את הבורות.

יעל גרמן: פשוט לא יודעים.

יעל גרמן: לא יודעים מה זה ולא יודעים איך לטפל בזה.

יעל גרמן: אנחנו צריכים באמת להכניס כמה שיותר מערכת מסודרת של חינוך.

יעל גרמן: עם כל הכבוד למערכת החינוך, ויש לי המון כבוד, וכמובן לכישורי חיים שאני גם מכירה את התכנית הזאת, אני כן חושבת שיש להיעזר בחושן.

יעל גרמן: חושן הוא ארגון שזו ההתמחות שלו, שזה הידע שלו, הוא זקוק לתקציבים ואני מבקשת שאנחנו מכאן, מוועדת החינוך, נקרא לתת תקציבים לחושן כדי שיוכלו להיכנס לבתי הספר ולכיתות ויוכלו לעשות את העבודה.

יעל גרמן: זאת התמחותם.

יעל גרמן: לבסוף, אני מבקשת עוד דבר.

יעל גרמן: אני מבקשת שוועדת החינוך תתמוך בהצעת החוק של מניעת טיפולי המרה לבני נוער.

יעל גרמן: אני חושבת שהתופעה הזאת היא תופעה אכזרית ונוראה שקודם כל בבסיס שלה לא מקבלת את בני הנוער הלהט"בים כפי שהם, בבסיס שלה חושבת שבני הנוער הלהט"בים כנראה משהו לא בסדר אתם וצריך לשנות אותם, דבר שהוא לא נכון.

יעל גרמן: הם בסדר גמור והם נורמליים וצריך לקבל אותם כמו שהם.

יעל גרמן: אני חושבת שצריך לעבור חוק שיאסור על טיפולי המרה מתחת לגיל 18.

יעל גרמן: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אורן ירושלמי.

<אורן ירושלמי: אני בן 17 מירושלים.

<אורן ירושלמי: אני לומד בישיבה תיכונית שחברת הכנסת גרמן ביקרה שם פעם.

<אורן ירושלמי: לחיות בישיבה תיכונית בתור נער הומו דתי, זה לא דבר מאוד קל.

<אורן ירושלמי: זה לחיות בשקר כלפי עצמך, כלפי מי שלצדך, אתה לא יכול להיות אתה עצמך.

<אורן ירושלמי: אנשים לא יסתובבו לידך אם הם ידעו מי אתה.

<אורן ירושלמי: בעצם להיות נער הומו בישיבה תיכונית, זה להיות לבד בין קירות ואנשים אטומים.

<אורן ירושלמי: התחושות של הבדידות והניכור מאוד משפיעות מהבחינה הלימודית וקשה מאוד להתרכז בלימודים ומהבחינה החברתית כאשר מאוד קשה בתוך החברה, במיוחד שזאת פנימייה וכך גם בבית כאשר צריך להסתיר את המצב מהמשפחה.

מירב בן ארי: איך היחס שאתה מקבל מהצוות החינוכי שם?

<אורן ירושלמי: אני סיפרתי ליועצת של בית הספר שלי.

<אורן ירושלמי: בהתחלה היא ביקשה ממני לא לספר לאף אחד מהחברים בפנימייה.

<אורן ירושלמי: את זה לא קיימתי.

<אורן ירושלמי: זה היה כאילו בתנאי שהיא לא תספר עלי לאף גורם מהצוות.

<אורן ירושלמי: לאחר חצי שנה בערך שלא הייתה בינינו אינטראקציה, היא הבינה שאני מתכוון להשתתף במצעד הגאווה והיא קראה לי אליה ואמרה לי שאם אני אלך לשם, מחובתה יהיה לספר לראש הישיבה שלי ולדווח עלי ספציפית.

מירב בן ארי: קראה אותך לסדר פעם ראשונה.

<אורן ירושלמי: כן.

<אורן ירושלמי: כמובן בדקתי אם בכלל מותר לה לעשות את הדבר הזה ולא היה מותר לה לעשות זאת.

<אורן ירושלמי: אני הבהרתי לה את זה.

<אורן ירושלמי: התחייבתי שאני לא אלך למצעד אבל בכל זאת הלכתי.

<אורן ירושלמי: במסגרת הפעילות של איגי לפני תחילת הצעידה הרמתי שלט ממש לדקה אחת ומישהו שכנראה מכיר אותי אישית ויודע על הישיבה שאני לומד בה, צילם אותי ושלח את התמונה לראש הישיבה שלי שאחר כך התקשר אלי וביקש לדבר.

<אורן ירושלמי: דיברנו במשך ארבעים דקות.

<אורן ירושלמי: יש לי את השיחה מוקלטת.

<אורן ירושלמי: אני חייב לציין שהוא היה מאוד נחמד ומאוד רצה לעזור אבל הוא אמר לי למשל שצריך לברר במשרד החינוך האם מותר יהיה להשאיר אותי בפנימייה כנער הומו.

<אורן ירושלמי: כנראה זה היה איום סרק.

<אורן ירושלמי: זה המצב.

<אורן ירושלמי: היה לנו רב פנימייה שעשה שיעור – יש לו כל שבוע שיעור שהוא רשות למי שרוצה בכל מיני נושאים – ופעם אחת הוא דיבר על הנושא של מה שנקרא נטיות הפוכות ובעצם באו לשם הרבה מאוד אנשים שאין להם ידע בנושא הזה.

<אורן ירושלמי: הם באו להקשיב.

<אורן ירושלמי: אני באתי לצפות מהצד ולראות על מה הוא ידבר.

<אורן ירושלמי: הדברים שהוא אמר היו שכמעט אין דבר כזה הומואים לגמרי בגלל הספקטרום המיני ולכן אפשר ללכת לטיפולים מסוימים שהם בעצם טיפולי המרה בהם מחזקים את המשיכה כלפי נשים ושרוב הנוער שחווה את זה הוא נוער מבולבל שלא סגור על עצמו.

<אורן ירושלמי: לגבי האנשים הספציפיים, המאוד מעטים שהם כן הומואים מוחלטים, באמת אין להם תקנה ויש להם כמה אופציות כאשר אחת מהן היא להתחתן עם אישה לסבית ולקיים אורח חיים דתי, שזה לתפוס שתי ציפורים במכה אחת, או לחיות לבד לנצח.

<אורן ירושלמי: כך הוא אמר.

מירב בן ארי: לאיזה כיתה אתה עולה?

<אורן ירושלמי: לכיתה י"ב.

מירב בן ארי: אתה עדיין בפנימייה?

<אורן ירושלמי: כן.

<אורן ירושלמי: לפי מה שידוע לי.

<קריאה: הדיון הזה קרה בתוך הפנימייה?

<אורן ירושלמי: הדיון עם רב הפנימייה קרה בפנימייה.

<אורן ירושלמי: כן.

<אורן ירושלמי: מחוץ למסגרת הלימודים.

<קריאה: בתוך מערכת החינוך, בתוך בית הספר.

<אורן ירושלמי: כן.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: משפט אחרון.

<אורן ירושלמי: בקיצור, התחלתי להתווכח אתו שם על כל מה שהוא אמר.

<אורן ירושלמי: הוא אמר שצריך למשל להתרחק מאוד מאנשים הומואים שחיים בחטא כי זה מהווה סכנה ונגיד הילדים שיהיו לו, הוא ממש לא ירצה שהם יסתובבו בחברה של אנשים הומואים שחיים בחטא.

מירב בן ארי: שלא יידבקו.

<אורן ירושלמי: כן.

<אורן ירושלמי: התחלתי להתווכח עם הדעות שלו - ראיתי שהצלחתי לעשות השפעה מסוימת – ולהציג עמדה אחרת.

מירב בן ארי: זה ייקח כמה שנים.

מירב בן ארי: תודה על הדברים החשובים.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: לא.

סופה לנדבר: אני אקשיב.

מירב בן ארי: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: סיפור מזעזע אבל אני לא רוצה לעשות הנחות גם לחברה החילונית.

מיכל רוזין: אני גם רוצה, דווקא בגלל שדיברת לפני, חככתי בדעתי האם לומר זאת או לא אבל אני חייבת לומר לפרוטוקול שאני חושבת שחברי היקר, חבר הכנסת מרגי, טעה שהוא לא נמצא כאן והוא לא מנהל את הישיבה הזאת.

מיכל רוזין: יושב ראש ועדת החינוך הוא יושב ראש של כל אזרחי ואזרחיות ישראל ואותו הדבר שר החינוך ואותו הדבר כל שר בכל תפקיד, כפי ששר הבריאות או סגן שר הבריאות הוא סגן שר של כולם.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא מקובל שבנושאים מסוימים הוא לא עוסק.

מיכל רוזין: אני גם אביע את זה בפניו באופן אישי אבל אני אומרת זאת לפרוטוקול, בוודאי אחרי הדברים ששמענו כאן.

מיכל רוזין: אני בהחלט לא רוצה לעשות הנחות גם לחברה החילונית.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו רחוקים מהיעד ואין לי ספק שאתם עושים עבודה חשובה - ואני מכירה היטב את העבודה - גם בתחום הזה וגם בתחום של אלימות מינית.

מיכל רוזין: אני חייבת לחלוק על חברי דב חנין שעושה עבודה מבורכת והצעת החוק שלו בהחלט פורצת דרך.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שצריך להכשיר אנשים מיוחדים שיהיו אחראיים על נוער הלהט"ב וידעו לזהות וידעו לטפל.

מיכל רוזין: עם כל הכבוד, זאת אחריות של המערכת כולה.

מיכל רוזין: חלק מהבעיה שלנו היא שיש כל מיני מומחים, ודרך אגב, בתפיסה הסוציאל דמוקרטית שלי בסוף מי שצריך לעשות את כל הדברים, את צודקת, זה צוות ההוראה והצוות החינוכי.

מיכל רוזין: אין לי ספק בכך.

מיכל רוזין: הכול חייב להיות אין-האוס.

מיכל רוזין: השאלה היא מתי אנחנו מגיעים לשלב שאנחנו יכולים לסמוך עליהם שהם יכולים לעשות את זה או יכולות לעשות את זה וזה לא פשוט כמו שאת יודעת.

מיכל רוזין: הם צריכים לעבור דרך מאוד ארוכה כדי שיהיו מסוגלים באמת לשלב את זה בתכנית כמו כישורי חיים.

מיכל רוזין: זה כמו שעשו תכנית מדהימה על האני הוא אחר אבל ברגע שאתה מדבר אני הוא אחר נורא כללית, מה הילדים מבינים מזה?

מיכל רוזין: האם הקטנו את הגזענות במדינה?

מיכל רוזין: האם הקטנו את האפליה?

מיכל רוזין: אני חושבת שאין ברירה, התרומה הרגעית והנכונה לימים אלה עד אשר נכשיר את הצוותים, עד שיהיה אני לא יודעת מה, דור חדש שיוכל באמת להביא מהפך בעניין הזה, יש חשיבות גדולה להכניס את העמותות.

מיכל רוזין: שוב, אני מסכימה אתך בגדול שעדיף שזאת תהיה מערכת החינוך ולא עמותות חיצוניות, לגמרי.

מיכל רוזין: אני מוכנה להיות גם חלק מהמאבק הזה אבל בסופו של דבר חושן נכנסים והם יוצרים קשר בלתי אמצעי עם התלמידים, הם יוצרים את ההבנה אצל התלמיד באמת אחד על אחד, מיהו האחר אבל לא האחר במובן של האחר הוא אני כי האחר הוא לא אני.

מיכל רוזין: אם הוא היה אני, לא הייתי צריכה לקרוא לו אחר.

מיכל רוזין: הוא אחר ואני צריכה להכיר באחרות שלו אבל בשוויון שלו מולי.

מיכל רוזין: לכן זה לא פשוט שבאים ועושים שיעורים, ואני מכירה את כל שיעורי כישורי חיים ועברתי אותם כבר עם שלושה ילדים מכיתה א' עד כיתה י"ב וכבר סיימתי י"ב.

מיכל רוזין: אני חושבת שבפירוש הכניסה של חושן לבתי הספר והסדנאות המדהימות שלהם מהווה קשר בלתי אמצעי עם התלמידים.

מיכל רוזין: נקודה אחרונה.

מיכל רוזין: חשוב לא לשים את הדברים רק בגטו, וסליחה על השימוש במילה אבל אני לא מצליחה לחשוב עכשיו על מילה אחרת.

מיכל רוזין: כאילו עכשיו אנחנו עושים שיעור שמיוחד לנושא הלהט"ב, מי שבא, בא, ומי שלא בא, לא בא.

מיכל רוזין: הנה, אמרנו ועשינו וי.

מיכל רוזין: משרד החינוך עשה שיעור והלכנו הלאה.

מיכל רוזין: אם זה לא ייכנס – זה כמו שוויון לנשים – ולא יתחילו ללמד היסטוריה של נשים, אם לא יתחילו ללמד היסטוריה של להט"בים, אם לא יכניסו את זה בשיעורי אומנות ובשיעורי ספרות ובשיעורי מתמטיקה ובשיעורי ביולוגיה, אם לא יכניסו את זה בתוך כל הלימודים, זה יישאר משהו שעכשיו אנחנו מקדישים לו זמן, עושים את ה-וי, הנה, אנחנו חברה מאוד מתוקנת ונפלאה, וממשיכים הלאה.

מיכל רוזין: אני רוצה לציין שבשבוע הבא אנחנו, ראשי השדולה הגאה בכנסת, נקיים כאן בכנסת סדנה לחברי כנסת, סדנה של חושן, על מנת שיחוו מה עוברים ועוברות בני נוער בבתי ספר.

מיכל רוזין: אני מזמינה את כולם להגיע.

מיכל רוזין: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משה, מנהל תיכון אנקורי בראשון לציון.

<משה גרדוס: מהזווית הצרה שלי כמנהל תיכון – ואני מייצג את כל בתי הספר התיכוניים של רשת אנקורי – אנחנו בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם איגי, עם רן ומנדי, ואנחנו למעשה לא חיכינו ליוזמות של משרד החינוך בעניין הזה.

<משה גרדוס: לתפיסתנו עיקר ההתמקדות צריכה להיות לא בילדים ההומוסקסואלים או הנוער הלהט"בי.

<משה גרדוס: הם לא העניין.

<משה גרדוס: העניין הוא כלל אוכלוסיית התלמידים.

<משה גרדוס: על זה צריך לעבוד.

<משה גרדוס: עליהם צריך לעבוד.

<משה גרדוס: כשאני אומר לעבוד, זה אומר לבנות תכנית עבודה.

מירב בן ארי: אין לנו הרבה זמן ולכן תן לי למקד אותך.

מירב בן ארי: אני ממש מבקשת ממך שתדבר על התכנית הייחודית של בית הספר שלך כי אתה מיוחד וחשוב לי שחברי הכנסת וגם הנוכחים ישמעו עליה.

<משה גרדוס: מאחר שלא רצינו עוד סדרת הטפות וחפירות כאלה ואחרות, בחרנו לתקוף את הנושא דרך משהו קונקרטי, משהו שגם כך לומדים אותו, שנקרא מקצוע האזרחות ומטלת הביצוע באזרחות.

<משה גרדוס: יחד עם צוות המורים שלנו באנקורי, יחד עם המדריכים של איגי, בנינו תכנית של שמונה מפגשים שבה בעצם מכשירים אותם להכנת מטלות ביצוע לבגרות ובעצם התהליך של למידת הנושא, של זכויות האזרח, התלמידים – אני מעריך בין שלושים לארבעים אחוזים מהם – בוחרים לבצע את מטלות הביצוע שהן חלק מבחינות הבגרות בנושאים שקשורים לקהילה הלהט"בית, אם אלה נישואין חד מיניים, חוקי הפונדקאות לגבי זוגות חד מיניים ועוד ועוד.

<משה גרדוס: למעשה על ידי משהו קונקרטי, אתה עובר תהליך של סבלנות, סובלנות.

<משה גרדוס: אני לא אוהב את קבלת האחר הזה כי גם בנושא של האני הוא האחר וכל הסיפור הזה, יש סתירה כמו שציינה כאן חברת הכנסת רוזין, סתירה פנימית בעצם העניין הזה.

<משה גרדוס: הרעיון הוא שעל ידי זה שכל התלמידים שלי נדרשים ללמוד שמונה מפגשים, שעתיים בכל מפגש, עם מדריכים של איגי, את הנושא של אזרחות ולא מתוך הטפה רק לסבלנות, התוצאה היא מאוד ברורה.

<משה גרדוס: החבר'ה של איגי עשו מדידה והערכה של הדבר הזה, של הפרויקט הזה – אנחנו עושים אותו כבר שנה שלישית, אם אני לא טועה, והשנה הבאה היא השנה הרביעית בכל הקמפוסים – זה נוחל הצלחה.

<משה גרדוס: התחושה, בדקנו עמדות, תחושת הביטחון של הילדים מהקהילה הלהט"בית, ילדים שהם סטרייטים, איך הם מרגישים, איך הם חושבים, ומצאנו שזה עושה את שלו.

<משה גרדוס: יש תוצאות.

מירב בן ארי: ענת, את מכירה את התכנית של תיכון אנקורי?

<ענת רצון: ברור.

מירב בן ארי: יש איזשהו חיבור בין תיכון אנקורי והתכנית שלו למשרד?

מירב בן ארי: מישהו בחן אותה כאפשרות הפצה?

<ענת רצון: התכנית היא תכנית ניר.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: תכנית ניר.

<ענת רצון: של איגי.

<ענת רצון: יוצרים קשר עם בתי הספר אחד לאחד עם עבודה סיזיפית.

<ענת רצון: בוודאי.

<ענת רצון: אנחנו מנסים, אפילו דיברנו עם איגי על הרחבת היריעה מעבר לתכנית ניר, להתלבש על נישות קיימות של המעורבות החברתית בכיתה י' ובכיתה י"א ולא רק על לימודי אזרחות.

<ענת רצון: איגי באמת אמרו שיפתחו את הראש לכל השינויים שיש במשרד החינוך ואיזו נישה יכולה להיכנס ואם זה מצע נוח למספר מפגשים.

מירב בן ארי: לא ענית לי על השאלה.

מירב בן ארי: השאלה היא האם התכנית הייחודית שנמצאת בתיכון אנקורי ולא נמצאת באף תיכון אחר בארץ, התכנית כפי שהיא של מקצוע אזרחות, האם מישהו – סתם אני שואלת שאלת תם – לקח את מנהלי התיכון, עשה איזשהו פורום של מנהלי בתי הספר, חשף אותם לתכנית של אנקורי – חוץ ממה שאת מכירה – והציע להם את האפשרות לקחת חלק?

מירב בן ארי: האם זה בכלל קיים, השיח הזה?

מירב בן ארי: רק השיח.

מירב בן ארי: עזבי שההחלטה בסוף היא של מנהלי בתי הספר שיכולים להגיד שזה לא מתאים להם.

מירב בן ארי: האם המודעות אצל מנהלי בתי הספר קיימת?

מירב בן ארי: אתה פעם פגשת מנהל בית ספר אחר והצגת להם את התכנית?

<משה גרדוס: יתרה מזאת.

<משה גרדוס: כשמנדי או עופר או רן פונים אלי בבקשה לדבר עם מנהלים, הם פונים ומציעים והם באמת עושים עבודת שתדלנות ושיווק.

<משה גרדוס: לא פעם הם נתקלים כנראה בקשיים ובכיף, אני מדבר עם המנהל או המנהלת ומנסה להסביר שיש חיים אחרי.

<קריאה: אפשר לעודד את המנהלים.

<משה גרדוס: זה קשה.

<משה גרדוס: אני מודה שזה קשה.

<משה גרדוס: השאלה הראשונה שהם שואלים היא למה לי את זה.

<משה גרדוס: למה לי להכניס את הראש.

<משה גרדוס: שנית, המטלה, למה לא, זה גם עולה כסף.

<משה גרדוס: אני חושב שבמידה רבה היינו יכולים לחסוך או לבטל התנגדויות, לנטרל התנגדויות, אם נניח משרד החינוך היה אומר: בסדר, אתה רוצה, אתה מקבל במסגרת מעורבות חברתית או חינוך ערכי או מה שזה יהיה סך שעות, תבחר אם זה חושן או איגי, מה שאתה רוצה, שם תעשה את זה, תפעל אבל זה צריך להיות ברוח של הדברים האלה.

<משה גרדוס: צריך לתת את זה בשעות או בכסף ולומר שיש לך כאן ואוצ'ר, תעשה בזה שימוש אבל אתה חייב לעשות בזה שימוש.

<משה גרדוס: ניטרלת התנגדות של זה עולה לי כסף, וזה עולה, ואתה יכול גם לפתוח את זה לתחומים אחרים כמו שצוין כאן.

<משה גרדוס: אני לא חושב שהתכנית של ניר באזרחות היא נכונה רק לאזרחות אלא אפשר לעשות את זה באומנות ואני יודע שעשו את זה.

<משה גרדוס: מנדי עשתה את זה, אם אני לא טועה, באשל הנשיא או במקום אחר.

<משה גרדוס: הם עשו את זה.

<מנדי מיכאלי: סוציולוגיה.

<משה גרדוס: סוציולוגיה, פסיכולוגיה.

<משה גרדוס: אפשר לעשות את זה במגוון תחומים.

<משה גרדוס: זה רק עניין של עבודה של צוותים מקצועיים עם החבר'ה של איגי ולבנות תכנית שמשרד החינוך יבוא ויאמר שהוא רוצה לממן אותה וירוצו על זה.

מירב בן ארי: זאת אחת ממטרות הוועדה הזאת.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: בוקר טוב לכולם.

נורית קורן: גם אני כמו חבריי חברי הכנסת נגד אלימות, גם אלימות כנגד הקהילה הלהט"בית.

נורית קורן: אני חושבת שזה לא בסדר.

נורית קורן: אני מאוד מבינה את המצוקות של הבחור שבא מבית ספר דתי.

נורית קורן: גם כך קשה אבל מערכת החינוך שלנו מאוד נוקשה וקשה.

נורית קורן: לקבל הרבה דברים אחרים שיש בחברה כמו אנשים עם מוגבלות, אנשים עם צרכים מיוחדים, כל שכן את הקהילה הלהט"בית ואלה הם באמת דברים קשים.

נורית קורן: אני חושבת שעם הזמן אנחנו הולכים ונפתחים יותר ויותר וכנראה שצריך קצת לזרז את זה ולעשות יותר קבלה.

נורית קורן: אני מבינה שאתם לא רוצים לעשות זאת עם השונה, אבל באמת יש מגוון דעות ומגוון אנשים ואנחנו צריכים להכיר גם את האנשים הלבנים ואת השחורים ואת אלה שבאמצע, צבעונים.

נורית קורן: זה כולל גם את כל התכונות.

נורית קורן: גם כחברה אנחנו עדיין חברה שמרנית וזה קשה וזה ייקח זמן וייעשה לאט לאט.

נורית קורן: משרד החינוך צריך לקחת את הדגל ולעשות.

נורית קורן: עלו כאן הצעות לשתף את המורים בחדר המורים.

נורית קורן: אותו דבר אני אומרת – אני לא יודעת מה המנדט שלך – לגבי אנשים עם מוגבלות ואנשים עם צרכים מיוחדים.

נורית קורן: אין מודעות לצוות החינוכי ואין מודעות איך להעביר את זה הלאה וזה מתחיל מהדברים האלה וממשיך אחר כך לעוד דברים אחרים.

נורית קורן: לכן אנחנו נגיע לחברה ערכית ושוויונית ואנחנו נשים את הכול על השולחן ובאמת ניתן לילדים את כל הפרספקטיבות שקיימות בחברה והיום יש הרבה.

נורית קורן: יש כל מיני דוגמאות חיים וצריך ללמוד על כולן, כדי שלפחות נבין ונדע מה הבסיס של כל דבר, וזה לדעתי חשוב.

נורית קורן: זה החינוך של הילדים ושם אני נמצאת.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: עודד, בבקשה.

מירב בן ארי: תציג את עצמך למי שלא מכיר.

<עודד פריד: מנכ"ל האגודה למען הלהט"ב.

<עודד פריד: האגודה היא הארגון הכי ותיק בקהילה.

<עודד פריד: אנחנו נמצאים השנה בארבעים שנים להיווסדנו.

<עודד פריד: אני אעשה את זה ממש ממש בקצרה.

<עודד פריד: אני אתחיל ואומר קודם כל לחברת הכנסת מירב בן ארי תודה רבה על שאת מנהלת את הדיון, תודה לוועדה שמקיימת את הדיון הזה, וכמובן תודה לחברי וחברות הכנסת שהיו כאן בדיון ואולי עוד יגיעו נוספים.

<עודד פריד: אני אומר שהאגודה מפעילה את מרכז ניר כץ למאבק בלהטובופוביה והוא פועל כמרכז יחיד, מרכז דיווח על מקרי להטובופוביה במדינת ישראל.

<עודד פריד: אף גוף אחר לא עושה את זה.

<עודד פריד: עלו כאן כל מיני שאלות וטענות מה היקף התופעה, ואני אומר – וכאן בנייר העמדה שלנו מצוין – שחמישה אחוזים ממקרי הלהטבופוביה מתרחשים בסביבה הבית ספרית.

<עודד פריד: זה נתון מהשנה שעברה.

<עודד פריד: אני אעשה לכם קצת ספוילר כי הדוח הבא של מרכז ניר כץ הולך להתפרסם בעוד שבועיים.

<עודד פריד: השנה אנחנו מדברים על 12 אחוזים מהמקרים הלהטובופובים בסביבה הבית ספרית.

<עודד פריד: אין ספק שהתופעה הזאת קיימת והיא תופעה שלצערנו רק גדלה.

<עודד פריד: אני מצטרף כאן לדבריו של חבר הכנסת חנין.

<עודד פריד: אני לא יודע אם התופעה גדלה או הדיווח על התופעה גדל, אבל כך או כך, אם התופעה גדלה – אנחנו בבעיה, ואם הדיווח גדל – כנראה שאנחנו עושים משהו טוב.

<עודד פריד: חשוב לשים לב לעוד היבט נוסף בעניין הזה של הדיווח עצמו.

<עודד פריד: במצגת רן הציג את העדויות של נוער שמגיע לאיגי ומדבר על השינוי.

<עודד פריד: הרבה מאוד לא מגיעים.

<עודד פריד: הרבה מאוד לא מגיעים לאיגי ולא נמצאים.

<עודד פריד: אנחנו מפעילים את קו הקשר והמידע "יש עם מי לדבר".

<עודד פריד: הדוח האחרון שלו מדבר על כך ששלושים אחוזים מהפניות – זה קו טלפוני אנונימי ואתה לא צריך להזדהות – לקו הקשב שלנו הן של ילדים, נוער וצעירים.

<עודד פריד: שלושים אחוזים שאין להם עם מי לדבר וזה לא משנה אם זה במערכת החינוך החרדית, הדתית, החילונית.

<עודד פריד: אנשים שבאמת שואלים את השאלות הכי בסיסיות, האם אני לבד, האם התחושות האלה שאני מרגישה עם עצמי הן מוזרות, הן שונות, מה לא בסדר בי.

<עודד פריד: הם מתקשרים אלינו ואני אומר שוב, שלושים אחוזים מהפניות אלינו הן של בני נוער וזה המון.

<עודד פריד: אני רוצה ממש בנקודות ספציפיות לדבר על מה צריך לעשות והדברים כתובים בנייר שלנו בצורה ברורה.

<עודד פריד: קודם כל, צריך להבין, משרד החינוך צריך להבין, שנדרשת פעילות אקטיבית.

<עודד פריד: המשרד לא יכול לחכות שהארגונים יעשו.

<עודד פריד: הוא לא יכול לשתף פעולה עם, הוא לא יכול לפתוח את הדלת.

<עודד פריד: אני לא מבין את התפיסה הזאת שאומרת שהארגונים יפתחו את הראש.

<עודד פריד: כאשר משרד החינוך יפתח את הכיס, אנחנו נפתח את הראש ונעשה את מה שצריך אבל אי אפשר לדרוש מאתנו לעשות את העבודה החינוכית.

<עודד פריד: בית הספר הוא לא ראי החברה.

<עודד פריד: בית ספר הוא לא ראי החברה.

<עודד פריד: משרד החינוך הוא לא ראי של שום דבר.

<עודד פריד: זה המשפט הראשון שלנו בנייר העמדה.

<עודד פריד: האגודה רואה במערכת החינוך שותפה אחראית לקידום ביטחון, רווחה ושוויון.

<עודד פריד: אתם לא משקפים שום דבר.

<עודד פריד: משרד החינוך, מערכת החינוך היא האחראית לעניין הזה והיא צריכה להוביל ולא לשקף שום דבר.

<עודד פריד: אני חושב שחוק זכויות התלמיד שחוקק כאן בכנסת ה-19 ובאמת הוביל אותו חבר הכנסת דב חנין ועשה עבודה נפלאה בעניין הזה, צריך – וזאת הנקודה ראשונה שלנו – להיות מיושם, צריך לאכוף אותו ויש דברים לעשות.

<עודד פריד: מחר בבוקר להוציא חוזר מנכ"ל של משרד החינוך שמדבר על הדברים האלה, קורא מחר בבוקר.

<עודד פריד: הכול נכון וצריך לייצר תכנית רב שנתית, וצריך לתקצב אותה, ויש מקום להרחיב את הפעילות של תכנית ניר של איגי ויש מקום להוסיף עוד פעילויות של חושן ויש מקום לעשות המון דברים וכל הארגונים שנמצאים כאן ישמחו לעזור, אבל הכנסת שמה איזשהו סטנדרט, שמה איזושהי נורמה ועכשיו מערכת החינוך צריכה לעמוד בנורמה הזאת והיא צריכה ליישם אותה.

<עודד פריד: אנחנו נוכל לעזור לכם אבל משרד החינוך חייב לעשות את זה ואני מצפה מהוועדה שתוביל - כחלק מתפקידה כפיקוח פרלמנטרי – את העניין הזה ותנחה את משרד החינוך לפעול בצורה הזאת.

<עודד פריד: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת יוגב.

מירב בן ארי: תודה רבה שהצטרפת לדיון.

מרדכי יוגב: תודה ליושבת הראש ולכל הנמצאים כאן.

מרדכי יוגב: זה לא סוד, אמרתם את זה כבר, שלא נמצא כאן היושב ראש הקבוע של הוועדה, חבר הכנסת מרגי.

מרדכי יוגב: מורכבותם של הדברים גם לא נמצאים אולי אנשים נוספים.

מרדכי יוגב: אני אומר דברים מאוד קצרים.

מרדכי יוגב: אני מבין את המצוקות ובאתי יותר לשמוע.

מרדכי יוגב: בימים האלה, בעיקר בימי שני, רתוקים לריבוי ועדות, חוץ וביטחון, חינוך, רווחה, זכויות הילד וכולי.

מרדכי יוגב: זה יוצר מציאות של הטלת ביצה במקום אחד והליכה למקום אחר.

מרדכי יוגב: אני אישית לא אוהב את זה ואני מניח שגם חבריי לא אוהבים מציאות כזאת.

מרדכי יוגב: אם כן, אין באמירה ובהליכה משום אי חשיבות לעניין.

מרדכי יוגב: ראשית, אני מבין את המצוקות ובאתי על מנת לשמוע.

מרדכי יוגב: שנית, צריך לדעת – ואני אומר את זה ביושר – שלא לכל הדעות הדברים הם נורמטיביים ויש מה להעמיק בהן אבל לא באתי להעמיק בהן כרגע.

מרדכי יוגב: יש חילוקי דעות עמוקים ביחס לדברים מסוימים.

מרדכי יוגב: אני סבור שיש צורך - ואני פונה גם לענת שאנחנו לא מכירים כנציגת משרד החינוך - להכניס לתוך שפ"י – ואני קצת מכיר את שפ"י גם מעבודת התנדבות אבל גם מהיותי חמש שנים סגן ראש מועצה - לסיפור הזה גם את תורת ישראל כמצפן.

מרדכי יוגב: לבחון גיבוש מדיניות של סיוע פסיכולוגי, בהחלט, ברוחה של תורת ישראל.

מרדכי יוגב: אנחנו כאן בעם ישראל, אנחנו במדינת ישראל, ויש חשיבות גם לדבר הזה.

מרדכי יוגב: נדמה לי שעד היום זה לא נעשה.

מרדכי יוגב: זאת התמודדות לא פשוטה.

מרדכי יוגב: זאת התמודדות שתמצא גישורים כאלה ואחרים או לא, אבל לא באתי להחליף אף רב בנושא הזה כי אני לא רב.

מרדכי יוגב: אני חושב שזאת התמודדות שיש צורך לחפש אותה ולשים אותה כאתגר בפני משרד החינוך.

<ראובן מגן: אתה יכול רק לבאר מה זה אומר בהתאם לתורת ישראל?

<ראובן מגן: אנחנו לא מדברים על טיפולי המרה.

מרדכי יוגב: אני לא מדבר כרגע על שום פרט ודבר כי אני לא בקיא בסוגיה.

מרדכי יוגב: אני אומר רק עקרונות כלליים.

<ראובן מגן: אבל העיקרון הכללי הוא לא טיפולי המרה.

מרדכי יוגב: אני לא מתכוון כרגע לא לברר ולא לומר דברים נוספים וגם לא לתקוף אותך.

מרדכי יוגב: אם אתה רוצה לתקוף אותי, אתה מוזמן.

מרדכי יוגב: מה אומרת תורת ישראל, אם תקרא, תבין.

<ראובן מגן: קראתי.

<ראובן מגן: אני גדלתי בבית מסורתי.

מרדכי יוגב: יפה.

מרדכי יוגב: בסדר.

מרדכי יוגב: אני אומר שיש צורך להתחשב ויש צורך לבחון את המצוקות.

מרדכי יוגב: יש צורך למצוא את הדרכים להתייחס אל האנשים כי האנשים הם אנשים ונשים, הם בני אדם וצריך למצוא את הדרך.

מרדכי יוגב: אני סבור שלהכניס לתוך השפ"י של משרד החינוך גם את תורת ישראל על ידי אנשים שיותר מומחים ממני בעניין, יועיל לנושא וימצא את הדרך אולי לפתור בעיות ואולי גם למנוע מציאויות קשות של חלק מהאנשים הללו.

מרדכי יוגב: על זה אני אמליץ לשר החינוך, להתמודד בדרך הזאת עם הטיפול במצוקה הזאת.

מרדכי יוגב: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אמיר, בבקשה.

אמיר אוחנה: תודה גברתי היושבת ראש.

אמיר אוחנה: אני רוצה לברך אותך על הדיון.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בואו נחסוך.

מירב בן ארי: בירכתם אותי הרבה פעמים, הכול בסדר ואני אתכם.

מירב בן ארי: אמיר הוא איש חשוב מאוד, אני ממש רוצה שכולם יספיקו להתייחס.

מירב בן ארי: תציג את עצמך.

אמיר אוחנה: יושב ראש גאווה בליכוד.

אמיר אוחנה: מספר 32 ברשימה.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לך חבר הכנסת יוגב על שהגעת והאזנת.

אמיר אוחנה: ראיתי שישבת והקשבת.

אמיר אוחנה: גם אם אנחנו אולי נהיה חלוקים על חלק מהמסקנות, אני חושב שזאת כברת דרך שהלכת.

מירב בן ארי: שבכלל יושב כאן נציג של הבית היהודי?

אמיר אוחנה: כן.

אמיר אוחנה: לצערי אין חברי כנסת רבים מהאגף הדתי, בין אם החרדי ובין אם הציוני דתי, שבאים וראינו גם שהיושב ראש לא נמצא.

אמיר אוחנה: כל הכבוד שבאת להאזין ולשמוע.

אמיר אוחנה: אני חושב מניסיוני שהתרופה הכי טובה ללהטבופוביה שהיא איננה מחלה חשוכת מרפא היא נראות, ויזיביליטי.

אמיר אוחנה: כלומר, יותר מכל דברי החקיקה ויותר מכל מערכי השיעור שאפשר להעביר במסגרת משרד החינוך, אני חושב שכאשר אנחנו מתייצבים בפני הציבור – בין אם זה ציבור התלמידים ובין אם זה ציבור אחר - וכאשר שתי הקבוצות, הן הפוגעים והן הנפגעים, רואות שהנה המורה שלי מבית הספר והנה המפקד שלי מהצבא והנה החברה שיושבת לצדי בספסל הלימודים הם הומו, לסבי, טרנס, בי-סקסואלים וכולי, אני חושב שאז הדעות הקדומות באמת מתנפצות כי זה הופך מנושא תיאורטי לנושא אישי.

אמיר אוחנה: אם אפשר לשלב במסגרת המערכים שלכם אנשים שפשוט יבואו וידברו ויאמרו: שלום, אני אמיר ואני הומו והנה הסיפור שלי.

אמיר אוחנה: אני חושב שזאת תהיה התרומה הגדולה ביותר שיכולה להיות למאבק בהלהטובופוביה.

אמיר אוחנה: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: ציפי נחשון גליק, מנהלת שירות לנוער וצעירים, משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

<ציפי נחשון גליק: תודה.

<ציפי נחשון גליק: אני מנהלת שירות לנוער וצעירים במצבי סיכון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, גילאי 13 עד גיל 25.

מירב בן ארי: את ואני כבר נפגשנו במרכז שלי בהרצליה.

<ציפי נחשון גליק: נכון.

<ציפי נחשון גליק: במסגרת העבודה שלנו, אנחנו עובדים גם ברשויות מקומיות וגם בשיתופי פעולה עם עמותות למיניהן שעניינן לקדם טיפול בנוער בסיכון.

<ציפי נחשון גליק: אני מודה שאנחנו מצליחים להגיע רק למעט מאוד בני נוער וצעירים שנמצאים במצבי סיכון על רקע נטייתם המינית או המגדרית וזה כתוצאה מהיעדר משאבים.

מירב בן ארי: כמה בערך?

מירב בן ארי: כמה נמצאים בסיכון בגלל הנטייה המינית או המגדרית שלהם?

<ציפי נחשון גליק: יש לנו מאות בודדות שמוכרות ברווחה מתוך ארבעים אלף בני נוער וצעירים שאנחנו נותנים להם מענה מדי שנה.

מירב בן ארי: על רצף הסיכון והסכנה.

<ציפי נחשון גליק: מתוכם רק מאות בודדות הם נוער שאנחנו מכירים אותו בסיכון על רקע הנטייה המינית או המגדרית.

<ציפי נחשון גליק: לאחרונה, בחמש השנים האחרונות, יש לנו שיתופי פעולה גם עם האגודה הלהט"בית ויש לנו שלושה מרכזים קטנים שנותנים מענה, טיפול פסיכו סוציאלי – בחיפה, בתל אביב ובבאר שבע.

<ציפי נחשון גליק: יש לנו שיתוף פעולה עם עמותה שנקראת עמותת נוער שהמומחיות שלה היא בעצם במודל של טיפול משפחתי.

<ציפי נחשון גליק: הרבה מאוד מבני הנוער מדרדרים, נושרים, נופלים, נמצאים בשוטטות כי המשפחות לא מסוגלות להכיל את השינוי.

<ציפי נחשון גליק: יש לנו מודולה של ממש טיפול משפחתי ואנחנו מגיעים אל המשפחה דרך הנער, אבל אנחנו מצליחים לטפל בעשרות בודדות של משפחות בשנה.

<ציפי נחשון גליק: משרד הרווחה מפעיל את בדרו, שזה הוסטל לנוער במצבי סיכון על רקע נטייתם המינית.

<ציפי נחשון גליק: כשהם בורחים מהבית, הם צריכים מקום לינה.

<ציפי נחשון גליק: לאחרונה גם פתחנו דירת מעבר לאוכלוסייה טרנסג'נדרית ואני מודה שלוקח לי בדרך כלל בין שלושה לארבעה-חמישה חודשים למלא את הדירה שיש בה חמש מיטות.

<ציפי נחשון גליק: כאן תוך מספר שבועות זה התמלא.

<קריאה: יש גם את המרכז החדש באלפסי.

<ציפי נחשון גליק: זה ממש על קצה הרצף.

<ציפי נחשון גליק: זאת זנות.

<ציפי נחשון גליק: בני נוער וצעירים שממש מנוצלים בזנות.

<ציפי נחשון גליק: עשרים אחוזים מהם הם אוכלוסיית להט"ב.

<ציפי נחשון גליק: יש לנו תכנית שכבר נכתבה לפני שלוש ומשהו שנים.

<ציפי נחשון גליק: בתחילת העבודה שלי כמנהלת שירות – לפני חמש שנים - אני הקמתי צוות שבאמת היה בין-משרדי וישבו בו המון נציגים מהאגודות השונות.

מירב בן ארי: אני אשאל אותך שאלה אחרונה כי הזמן שלנו קצר.

מירב בן ארי: האם הסיבה שאתם מטפלים במאות – וכאן בכלל במשפחות הגעת לעשרות – בגלל שיקולי תקציב?

<ציפי נחשון גליק: היעדר תקציב בלבד.

מירב בן ארי: זה לא בגלל חוסר חשיפה לאותן משפחות?

<ציפי נחשון גליק: לא.

<ציפי נחשון גליק: היעדר תקציב.

מירב בן ארי: לא בגלל חוסר פניות של משפחות.

<ציפי נחשון גליק: לא.

<ציפי נחשון גליק: היעדר תקציב בלבד.

<עודד פריד: לפחות אצלנו אנחנו יודעים שיש תור.

<ציפי נחשון גליק: אם אני רוצה להרחיב למשל מיזם משותף עם האגודה, זה גם תלוי במיזם משותף שהוא צריך להביא חמישים אחוזים ולפעמים אני אומרת למה הוא צריך להביא חמישים אחוזים ולמה המדינה לא צריכה לתת.

מירב בן ארי: זה הסיפור של כל מדינת ישראל.

<ציפי נחשון גליק: לפעמים אני אומרת לו שיש לי עוד מאה שקלים אבל הוא אומר לי שלו אין עוד מאה אלף שקלים לתת לי מצ'ינג.

<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שהמדינה צריכה לקחת אחריות ולתת לזה כספים ייעודיים.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: איתי שובל.

מירב בן ארי: אתה יושב ראש המועצה החדש?

<איתי שובל: לא.

<איתי שובל: אני נציג המועצה.

<איתי שובל: היושב ראש לא יכול היה להגיע היום.

מירב בן ארי: דבר.

מירב בן ארי: יש לך דקה.

מירב בן ארי: בלי ברכות אלא רק לעניין.

<איתי שובל: אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

<איתי שובל: אנחנו מייצגים את כל בני הנוער בארץ.

<איתי שובל: אחד הנושאים שבחרנו, בעצם הנושא העיקרי, שנעבוד בכל המועצות בשנה הקרובה זה חיבור בין שונים.

<איתי שובל: בנושא הזה בעצם אנחנו מכניסים גם בני נוער חילוניים ודתיים, ערבים ויהודים, אבל גם נוער להט"בי ולא נוער להט"בי.

<איתי שובל: מאוד מאוד חשוב לנו לשתף פעולה אתכם, גם עם משרד החינוך, עם שפ"י, וגם עם שאר הארגונים.

<איתי שובל: אנחנו וראים גם לאיגי כארגון נוער להכניס נציגים שלה למועצות הנוער הרשותיות.

<איתי שובל: זה משהו שאנחנו מאוד מאוד רוצים, כמו שזה אמור לגבי כל תנועת נוער ששולחת נציגים.

<איתי שובל: גם אתם מוזמנים.

<איתי שובל: נשמח גם לעבוד אתכם על כך.

<איתי שובל: חבר הכנסת דב חנין דיבר כאן על החדרת חוק זכויות התלמיד למערכת החינוך.

<איתי שובל: המועצה פעלה בשנה האחרונה בפרויקט שנקרא "סליחה, באיזו זכות" ואנחנו ממשיכים אותו גם בשנה הקרובה.

<איתי שובל: כל כמה ימים אנחנו שולחים תמונה עם סעיף אחר מחוק זכויות התלמיד.

<איתי שובל: פרויקט שעשינו לו בהתחלה פיילוט ועכשיו אנחנו מפתחים אותו.

<איתי שובל: זה פרויקט שהוא באמת מדהים.

<איתי שובל: בנוסף אנחנו מדברים גם על כל נושא הנוער הגאה שחשוב לנו.

<איתי שובל: אנחנו קוראים כלם לבוא ולשתף אתנו פעולה.

<איתי שובל: אנחנו יכולים ביחד לעשות דברים מעולים בנושא הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: דניאל מחושן.

<דניאל מרגלית: שלום.

<דניאל מרגלית: תודה רבה.

מירב בן ארי: מי המנכ"ל של חושן?

<דניאל מרגלית: מנכ"לית חושן כרגע מצפה ללידה ולכן היא לא הגיעה.

מירב בן ארי: נאחל לה מזל טוב.

<דניאל מרגלית: תודה.

מירב בן ארי: אתה הנציג של חושן לדיון?

<דניאל מרגלית: כן.

<דניאל מרגלית: אני אשמח לענות על כמה מסימני השאלה.

מירב בן ארי: יש לך בדיוק דקה, כך שאתה צריך לענות מהר.

<דניאל מרגלית: אנחנו אכן עובדים בשיתוף פעולה מלא עם שפ"י ואנחנו שמחים ומודים על שיתוף הפעולה הזה.

<דניאל מרגלית: שני הצדדים מרוויחים הרבה משיתוף הפעולה.

<דניאל מרגלית: אנחנו נכנסים ל-25 אחוזים מבתי הספר הממלכתיים בארץ, שזה ממש לא הרבה אלא זה אחד מכל חמישה בתי ספר.

<דניאל מרגלית: אנחנו כרגע במגמת גדילה.

<דניאל מרגלית: יש לנו 250 מתנדבים פעילים.

<דניאל מרגלית: אנחנו מגיעים בערך שלושים אלף אנשים בשנה ומקיימים כ-700 פעילויות מתוכן 550 הן במערכת החינוך.

<דניאל מרגלית: אנחנו מציעים את השירותים שלנו לכל בתי הספר אבל לצערנו אנחנו לא תמיד נענים בחיוב.

<דניאל מרגלית: הרבה מזה כמובן אלה עניינים תקציביים.

<דניאל מרגלית: חושן לא נתמכת כמעט בכלל ואנחנו גובים כסף עבור הפעילויות שלנו, דבר שבתי הספר לא תמיד יכולים לעמוד בו .

<דניאל מרגלית: כאן אני רוצה לומר שאני מאוד אשמח אם הוועדה הזאת תתייחס לעובדה הזאת כי עלו כאן הרבה קולות שאומרים שיש להכניס יותר את חושן לבתי הספר אבל יש כאן עניין תקציבי שצריך לדבר עליו וצריך לבחון איך אפשר לפתור אותו.

<דניאל מרגלית: כרגע חושן במגמת גדילה בכל מה שקשור להכשרת אנשי חינוך ובאופן כללי סטודנטים לטיפול וחינוך, בין אם אלה אנשי רפואה, עובדים סוציאליים, מורות ומורים.

<דניאל מרגלית: אנחנו נכנסים כבר באופן קבוע זו השנה השלישית לחדרי המורים בבתי הספר ומאוד מאוד חשוב לנו להגיע למורים עצמם.

<דניאל מרגלית: המורים עצמם, כמו שנאמר כאן, הם קהל היעד לא פחות חשוב מהתלמידים.

מירב בן ארי: הם החזית.

<דניאל מרגלית: חשוב שהם ידעו איך להתמודד עם התלמידים האלה, חשוב שהם ידעו בעצמם מה זה להט"ב.

<דניאל מרגלית: אנחנו מגיעים למורים האלה ועדיין אני חושב שכאן – וזה נאמר גם על ידי חברת הכנסת מיכל רוזין – זה דבר שיש להעצים ולהגדיל את המפגש הזה.

<דניאל מרגלית: אני כאן פונה לשפ"י ומבקש את עזרתכם ותמיכתכם כי למרות שאנחנו מגיעים להמון תלמידים, אנחנו מקבלים המון משובים על השינויים שהם עוברים, אני יכול להגיד שאני באופן אישי כמישהו שגדל בדרום ליד קריית גת ולא יצא מהארון בבית הספר ונשר בכיתה י' בגלל זה, אם היה מגיע נציג חושן לבית הספר שלי ומספר את הסיפור האישי שלו, זה היה מבחינתי דבר משמעותי.

<דניאל מרגלית: למרות זאת אני גם רוצה להגיד שעלתה כאן שאלה עלקהל היעד.

<דניאל מרגלית: קהל היעד שלנו הוא לא להט"בים בבתי הספר.

<דניאל מרגלית: אני מאוד שמח, ואני כרגע גם שיתפתי בחוויה האישית שלי שהייתה לוקה בחסר ביחס ללהט"בים בכיתות שלי אבל קהל היעד שלנו הוא הסטרייטים, ההטרוסקסואלים שלא יודעים לקבל ושלא מכילים וקוקסינל והומו היא כל מילה שנייה שלהם.

<דניאל מרגלית: לכן אנחנו מגיעים לבתי הספר ואנחנו עושים שם עבודה מצוינת.

<דניאל מרגלית: אני שוב מבקש שהוועדה תשקול איך אפשר להעצים את הנושא.

מירב בן ארי: זאת בדיוק מטרת הוועדה.

מירב בן ארי: זה בסדר.

מירב בן ארי: לא נדלג על זה.

<אלישע אלכסנדר: אני רוצה להתנצל.

<אלישע אלכסנדר: אני גיליתי על הישיבה הזאת רק אתמול בלילה ולכן אין לי דף יפה ומהמם.

מירב בן ארי: לא נורא.

מירב בן ארי: כך זה יהיה קצר וקולע.

<אלישע אלכסנדר: אני הולך להוסיף כמה נקודות שבעיני הן מאוד מאוד חשובות.

<אלישע אלכסנדר: באמת דובר על הנושא של חוק זכויות התלמיד ואיך בעצם אפשר ליישם אותו.

<אלישע אלכסנדר: יש כמה נקודות שקשורות לקהילה הטרנסית שלא דוברו עד עכשיו ובהזדמנות זאת אולי גם כדאי לומר שרצוי מאוד להזמין נציגים של בדרו, של עמותת נוער, של על"מ, של שובל.

<אלישע אלכסנדר: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל היה מחקר על בריאות של אנשים טרנסג'נדרים ויש אחוז מאוד גבוה של אנשים טרנסג'נדרים עם בעיות בשלפוחית השתן.

<אלישע אלכסנדר: למה?

<אלישע אלכסנדר: כי הרבה אנשים טרנסג'נדרים מתאפקים במקום ללכת לשירותים שמחולקים לבנים ובנות, כדי לא לספוג אלימות.

<אלישע אלכסנדר: העניין הזה של חוק זכויות התלמיד כולל פתרון לנושא של השירותים שמחולקים בבתי הספר.

<אלישע אלכסנדר: אני לא יודע איך פותרים את זה, אולי אלה שירותים מעורבים, אולי עוד שירותים, אבל זה משהו שראוי לציין אותו.

<אלישע אלכסנדר: דבר נוסף הוא הנושא של פתרון להפרדה בשיעורי הספורט שלא הוזכר כאן.

<אלישע אלכסנדר: גם זה משהו שהוא מאוד בעייתי לאנשים טרנסג'נדרים ולא רק.

<אלישע אלכסנדר: משהו מאוד מאוד בסיסי, התייחסות בשם ובמגדר המבוקש שזה משהו שלא משנה כמה חושן יגיעו וישנו את התלמידים, והרבה פעמים התלמידים מאוד מקבלים את זה, ושוב, זה עניין של הצוות החינוכי.

מירב בן ארי: ולסיכום.

<אלישע אלכסנדר: טיפולי המרה.

מירב בן ארי: אתה יודע כמה נוער טרנסג'נדרים עד גיל 18 יש היום במדינת ישראל?

<אלישע אלכסנדר: בין אחוז לשלושה אחוזים מהאנשים באוכלוסייה הכללית.

מירב בן ארי: מספר.

מירב בן ארי: לא באוכלוסייה הכללית.

מירב בן ארי: בבתי הספר.

<אלישע אלכסנדר: אחוז אחד באוכלוסייה.

מירב בן ארי: נראה לי שאתה טועה.

<אלישע אלכסנדר: זה על פי מחקרים.

<אלישע אלכסנדר: נתון שאני רוצה לציין שהוא מאוד מאוד חשוב הוא שכ-41 אחוזים מהאנשים הטרנסג'נדרים ובפרט נוער ניסו להתאבד.

<אלישע אלכסנדר: לא חשבו להתאבד אלא ניסו להתאבד.

<אלישע אלכסנדר: לכן חשוב שלא משנה אם אלה אנשים מחוץ לארון או בתוך הארון, שם האובדנות היא הכי קשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: מעיין גורדון.

<מעיין גורדון: אני בן 17 וחצי מעפולה.

<מעיין גורדון: אני חניך בתנועת איגי.

<מעיין גורדון: הסיפור שאני אספר לכם קרה לי בבית ספר בחיפה.

<מעיין גורדון: אני יצאתי מהארון בחודש ינואר האחרון בקבוצת הווטסאפ של הכיתה.

<מעיין גורדון: אני עולה לכיתה י"ב.

<מעיין גורדון: גם לפני שיצאתי מהארון, היו בבית הספר הרבה מאוד דיבורים להטופובים, גם כלפי כי היו אנשים שחשדו.

<מעיין גורדון: החלטתי לצאת מהארון באופן הדרגתי כי רציתי לדעת את התמונה הברורה של הכיתה, איך הם יגיבו בבית הספר.

<מעיין גורדון: בהתחלה יצאתי כמישהו שנמשך מעט לבנים, אחר כך כבי-סקסואל ולבסוף כהומו.

<מעיין גורדון: כמובן שידעתי כבר מראש שאני הומו.

<מעיין גורדון: בכל מקרה, למרות כל החששות, הרגשתי שאני עדיין חייב לספר.

<מעיין גורדון: לא רציתי לחיות באשליה ולא רציתי להסתיר סוד כזה גדול.

<מעיין גורדון: אחרי היציאה מהארון היו כל מיני התייחסויות לא כל כך טובות ליציאה שלי.

<מעיין גורדון: בקבוצה של הכיתה תלמיד אחד טען שאני צריך ללכת לטיפול, וכולנו יודעים באיזה טיפול מדובר, והמחנכת חברה בקבוצה והיא כמובן ראתה את זה וכלל לא הגיבה.

<מעיין גורדון: בכל זאת, יועצת בית הספר הייתה בשבילי כמו חברה טובה והיא תמיד פתחה את הדלת שלה גם ברגעים הכי קשים וגם סודות לגבי הנטייה שלי היא שמרה ולא סיפרה לאף אחד למרות שהיא ננזפה על כך על ידי הנהלת בית הספר.

<קריאה: על מה היא ננזפה?

<מעיין גורדון: על זה שהיא שמרה את הסודות ולא סיפרה.

<קריאה: על ידי ההנהלה?

<מעיין גורדון: ההנהלה.

<מעיין גורדון: כן.

<מעיין גורדון: ההנהלה טענה שהיא הייתה צריכה לספר כל מה שאני אמרתי ולא לשמור שום דבר, למרות הבקשות שלי.

<מעיין גורדון: על זה היא ננזפה.

<מעיין גורדון: לסיכום.

<מעיין גורדון: אני מצפה מהסגל בבית הספר שלי ובבתי ספר בכלל לתת ביטחון לכל התלמידים שלהם, להיות מחנכים גם כשמגיעים לנושא הזה.

<מעיין גורדון: הכרות של המורים עם הנושא בלי חשש של מבוכה הכרחית עבורנו.

<מעיין גורדון: חינוך מיני ומגדרי, הכרחי ליום יום שלנו.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אלישע גולני.

<אלישע גולני: אני בן 24 ואני חבר הוועד המנהל של הבית הפתוח.

<אלישע גולני: אני אביא לדיון את הפרספקטיבה של הבית הפתוח.

<אלישע גולני: הבית הפתוח תופס את ירושלים כסמל לחברה הישראלית ואת עצמו – אני אומר משהו יומרני – כמי שיכול היה להיות בחברה הישראלית.

<אלישע גולני: אנחנו ארגון אורך שמציע פתרונות הוליסטיים.

<אלישע גולני: אנחנו מציעים הכשרה למורים בבתי הספר בירושלים, בקבוצות הנוער והצעירים בפיתוח מנהיגות, את המרפאה ואני אדבר לרגע על החינוך למיניות בריאה בתוך הבית הפתוח, את שירות הייעוץ הפסיכו-סוציאלי הפתוח, את שירות ההרצאות, מפגשים לטרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות.

<אלישע גולני: הרמנו השנה את כנס סוגיות בטיפולי המרה ולאחרונה הצטרף אלינו אלינו ארגון שובל שהוזכר כאן שהוא בעצם הגרסה הדתית לאומית של חושן שנכנס גם להכשרה של מורים בבתי הספר.

<אלישע גולני: אנחנו תופסים את עצמנו כאחראים על ירושלים רבתי, זאת אומרת, בתוכה גוש עציון, צור הדסה וכולי.

<אלישע גולני: אני אומר ממש בקצרה איך אני תופס את התפקיד של הוועדה ביחס לשדולה הגאה.

<אלישע גולני: אפשר להסתכל בתיבת המייל שלי ולראות את השמות של כל האנשים שנמצאים כאן ולעשות סבב.

<אלישע גולני: הדבר הזה מוכרח להתרחב.

<אלישע גולני: זאת אומרת, כל חברי הכנסת שפינו את הכיסאות, כמעט כולם הולכים לנאום במצעד הגאווה שקורה בשבוע הבא.

מירב בן ארי: לא ראיתי שם את מוטי יוגב.

<אלישע גולני: יותר ויותר ישתתפו.

מירב בן ארי: לא את נורית קורן ולא את סופה לנדבר.

מירב בן ארי: תאמינו לי שהיה כאן משהו מאוד משמעותי שלא היה כאן, בטח לא בשדולה.

מירב בן ארי: הייתי בשדולה וזה לא היה נראה כך.

<אלישע גולני: ראשות השדולה הולכות לנאום בנציגות של חברת הכנסת רוזין וחברת הכנסת מרב מיכאלי וגם אמיר אוחנה הולך לנאום אצלנו במצעד אליו כמובן כולם מוזמנים.

מירב בן ארי: איזה מצעד?

<אלישע גולני: מצעד הגאווה בירושלים, ביום חמישי.

<אלישע גולני: בשעה 17:00 מתכנסים בגן העצמאות.

מירב בן ארי: מרוב שאני עסוקה, לא שתתפתי במצעד בתל אביב.

<אלישע גולני: באמת?

<אלישע גולני: לא היית.

מירב בן ארי: בציוניות.

מירב בן ארי: ברור שהייתי.

<אלישע גולני: אני לא יודע אם תחווי את אותו סוג של הנאה במצעד בירושלים.

מירב בן ארי: אתה יודע שאני שומרת אמונים לעיר שלי.

<אלישע גולני: אני רוצה להוציא כאן הזמנה.

<אלישע גולני: הבית הפתוח מממן לבד את המצעד בירושלים במשך 13 או 14 שנים.

מירב בן ארי: מאיפה אתם מקבלים את התרומות שלכם?

<אלישע גולני: מכל מיני גורמים פרטיים ובפרט מתמיכה מאוד משמעותית של עיריית ירושלים.

<אלישע גולני: אני רוצה לומר מילה על התמיכה הזאת.

<אלישע גולני: אני בטוח שהמנכ"לים והמנכ"ליות יחלקו את החוויה אתי כי כמעט חצי מהעיסוק הוא להסיק תרומות בזמן שבעצם אנחנו עושים את מה שהמדינה צריכה לעשות.

<אלישע גולני: אנחנו לא יכולים להמשיך ללכת להתחנן לנדבנים שייתנו לנו כסף בזמן שבעצם אנחנו נותנים כאן שירותים שהמדינה צריכה לתת אותם.

<אלישע גולני: המדינה צריכה לתת חינוך, המדינה צריכה לתת טיפול, המדינה צריכה לתת בריאות וזה לא הגיוני, במדינת ישראל, בשנת 2015, שאנחנו צריכים להסתמך על כך שיש כל מיני אמריקאים עשירים שאכפת להם מהמצב של הקהילה בישראל.

<אלישע גולני: יש שני דברים שאני רוצה לסכם בהם.

<אלישע גולני: ראשית, הסיפור של המימון שחייב להיות ממשלתי וחייב להיות בצורה מוסדרת גם לחושן, גם לבית הפתוח וגם לאיגי.

<אלישע גולני: שנית, אנחנו מוכרחים להרחיב את מספר האנשים שהם חלק מזה כדי אנחנו לא נשמע שוב ושוב את השמות של אותם חברי כנסת.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שדווקא כאן היה שיפור.

מירב בן ארי: התחלתי עם זה וסיימת עם זה.

מירב בן ארי: היה שיפור.

מירב בן ארי: הוותיקים כאן, אני לא זוכרת מתי הם ראו נציג של הבית היהודי או את חברי הליכוד במקום הזה, אבל טוב שציינת את העניין.

<אלישע גולני: כשפנינו – אני גם אנצל את הפורום – לשרים ולשרות ולחברי הכנסת מנקודה מסוימת ימינה, אני לא אגיד מי הם, לא קיבלנו מענה ואם קיבלנו מענה, הוא היה שלילי.

<אלישע גולני: זאת אומרת, זה היה לנו מאוד מאוד קל להשיג את חברי הכנסת רוזין, מיכאלי וחנין, אבל היה לנו מאוד מאוד קשה להשיג חברי כנסת מהקואליציה.

<עודד פריד: מהפכות קורות לאט.

<אלישע גולני: נכון.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם.

מירב בן ארי: יש עוד מישהו שמאוד חשוב לו לומר משהו?

<אלישע אלכסנדר: יש אפשרות לומר עוד משהו?

מירב בן ארי: שכחתי את נציגת ההתאחדות שישבו כאן והקשיבה במשך כמעט שעה וחצי.

<אלישע אלכסנדר: זה ממש לא הוגן.

מירב בן ארי: נתתי לך לדבר.

מירב בן ארי: כולם כאן קיבלו את זכות הדיבור.

מירב בן ארי: היא מחכה כבר שעה וחצי.

מירב בן ארי: אתה יודע שאתה יכול תמיד לכתוב לי.

<אלישע אלכסנדר: אני רוצה שזה יופיע בפרוטוקול.

מירב בן ארי: אתה לא צריך את הפרוטוקול בשביל זה.

מירב בן ארי: בשביל לכתוב לי?

<הדר ברקת: אני סטודנטית לחינוך מיוחד בסמינר הקיבוצים.

<הדר ברקת: אני ועמית הגענו כנציגים לשני פנים, מצד אחד נציגים של האחווה הסטודנטיאלית הגאה שקמה השנה מטעם אגודת הלהט"ב ומטעם התאחדות הסטודנטים כך שאנחנו כאן גם כנציגים של התאים הגאים, אבל גם כנציגים של הכשרות המורים.

מירב בן ארי: הכשרות הסטודנטים להוראה.

<הדר ברקת: נכון.

<הדר ברקת: אני חושבת שאחד הדברים הכי חשובים לדבר עליהם, אם אנחנו מדברים על רפורמה ועל שינוי בחינוך כרגע במוסדות האקדמיים יש מספר רב מאוד של סטודנטים שעוברו הכשרה להוראה ומצפים לדבר על הנושאים האלה ומצפים להכשרה שמגיעה מלמעלה ולא יוזמות עצמאיות שלהם.

<הדר ברקת: כן היו יוזמות מאוד מאוד קטנות במהלך השנה לעסוק בנושא הזה אצלנו בסמינר אבל זה לא מספיק.

<הדר ברקת: אנחנו כן רוצים שזה יהיה משהו שמגיע מלמעלה ומשהו שהוא ממוסד ובאמת יש לזה מקום ויש לזה צורך.

<הדר ברקת: זה דבר מאוד מאוד חשוב כי אנחנו המורים שאחר כך יגיעו לבתי הספר ויעסקו בנושא הזה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אלישע, דקה.

<אלישע אלכסנדר: משהו שלא עלה ומאוד חשוב לציין אותו.

<אלישע אלכסנדר: הנושא של זהות מגדר ושונות מגדרית עולה כבר בגן.

<אלישע אלכסנדר: זה משהו שמאוד חשוב לי שיהיה רשום והוא לא נמצא כאן ולא דובר עליו.

<מנדי מיכאלי: אם אפשר להוסיף עניין קטן.

<מנדי מיכאלי: אנחנו מאוד נשמח אם בתוך ההמלצות תוכלי להמליץ גם על דיון המשך.

מירב בן ארי: אל תדאגי.

מירב בן ארי: יש לי רעיון.

מירב בן ארי: לא יהיה עוד דיון אבל יהיה משהו יותר ספציפי.

מירב בן ארי: קודם כל, אני מודה לכולכם שהגעתם.

מירב בן ארי: אני יודעת שלבוא במיוחד לירושלים, לכנסת ולוועדה, זה לא פשוט אבל אני מודה לכם ואני מודה על הדברים החכמים שנאמרו כאן.

מירב בן ארי: אתה כל הזמן לומד עוד ועוד דברים ואני גם שמחה שזכיתי להוביל את הדיון הזה בוועדה ולהיות בשבילכם לא רק כאוזן קשבת אלא גם איך להמשיך הלאה את מה שקורה כאן בוועדה.

מירב בן ארי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליישם ולהטמיע את תיקון מספר 4 לחוק זכויות התלמיד, כולל השתלמויות מורים ומנהלים.

מירב בן ארי: הוועדה מבקשת לדעת מהמדינה כמה בתי ספר לוקחים חלק בתכנית ניר ובתכנית חושן או גם וגם, תכנית שמתעסקת בנושא.

מירב בן ארי: לא רק עושה שיעור אחד אלא מתעסקת בנושא הזה.

מירב בן ארי: במקביל הוועדה מבקשת ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לעשות מחקר בכמה בתי ספר מדובר.

מירב בן ארי: נעשה את זה רק ממרכז המחקר כי מהם אני אקבל את הנתונים.

מירב בן ארי: אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שבעוד חודש אנחנו נקיים לא ישיבת ועדה אלא דיון נקודתי עם נציג של איגי, נציג של חושן ונציג של משרד החינוך.

מירב בן ארי: ענת, אני יודעת שאת עושה עבודה טובה, אבל אני רוצה לצאת מהדיון הזה עם מסקנות.

מירב בן ארי: אני יודעת שאת שנת הלימודים הזאת אני כנראה לא אספיק, אבל לפחות אני רוצה לדעת – לקראת הוועדה אנחנו גם נדבר – גם את בתי הספר שעושים, גם הפעילות, כמה זה עולה.

מירב בן ארי: אנחנו לא יודעים כמה זה עולה.

מירב בן ארי: נכון, יש בעיה תקציבית.

מירב בן ארי: כמה זה עולה להכניס את התכנית הזאת בצורה מסיבית יותר.

מירב בן ארי: אני מבקשת לא דיון רחב.

מירב בן ארי: הכנסת יוצאת לפגרה והוועדה תתכנס רק באוקטובר אבל חבל על הזמן.

מירב בן ארי: נשב עוד חודש לדיון מצומצם.

מירב בן ארי: כמובן גם עודד ישתתף בו.

מירב בן ארי: נראה איך אנחנו יכולים לקדם עלויות ותכניות, מה סכום ההשתתפות של העמותות ומה הסכום הנדרש שהמדינה צריכה להשתתף.

מירב בן ארי: יש לי חוק שעולה בוועדה ולכן אני לא אוכל לדבר, אבל אני גם בפייסבוק וגם במייל.

מירב בן ארי: מכאן אני רצה בריצת אמוק מטורפת לחוק שלי.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה כאן דיון לא בהשתתפות עשרות אנשים, תסלחו לי, כי אני רוצה דיון עקרוני ולדעת איך אנחנו מטמיעים את התכנית הזאת בצורה רצינית בתוך בתי הספר הממלכתיים במדינה ואצל כולם.

מירב בן ארי: לא יכול להיות יש רק 25 אחוזים.

מירב בן ארי: זה לא הגיוני.

מירב בן ארי: כולל התוספות שלך, אלישע, של הטרנסג'נדרים.

<אלישע אלכסנדר: יש אפשרות להתחיל במחקר גם בבתי ספר יסודיים?

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: נבקש גם בבתי הספר היסודיים.

<אלישע אלכסנדר: תודה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: נקיים דיון קצר ועקרוני.

מירב בן ארי: כמובן שכל הדברים שנאמרו כאן – מהאכיפה של חוק זכויות התלמיד ועד חוזר המנכ"ל, ההמלצות של האגודה – אני מקבלת אותם בזרועות פתוחות.

מירב בן ארי: בנושא של הכשרת הסטודנטים להוראה, עליו דיברת, יתקיים כאן בוועדת החינוך דיון בהתכנסות הבאה של ועדת החינוך במושב הבא, דיון שיעסוק בנושא הכשרת הסטודנטים להוראה ואיזה כלים אנחנו נותנים להם היום כדי להתמודד עם הנושא של בני נוער להט"בים במערכת החינוך.

מירב בן ארי: אנחנו נקיים על כך דיון מיוחד שעוסק רק בנושא של הסטודנטים להוראה.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שלא לפרוטוקול שלגבי איגי שהוא ארגון נוער ולא תנועת נוער, אני מנסה לקדם את המחויבות של המדינה מבחינת כספים שיינתנו לארגון הזה כדי שהוא יוכל למנף את הפעילות שלו.

מירב בן ארי: אמרתי את זה גם בקמפיין ואמרתי את זה גם כאן.

מירב בן ארי: נכון, יש קושי, יש קואליציה חרדית-דתית.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד לחברת הכנסת מיכל רוזין, אני דווקא מעריכה את חבר הכנסת מרגי שבמקום לקבור את הדיון הזה, אמר לי שאני אוביל אותו כי הוא סומך עלי ואני כן אוכל לקדם את זה.

מירב בן ארי: אני מניחה שגם אתם סומכים עלי.

מירב בן ארי: לפחות בתור התחלה, אנחנו מתחילים עם אמון בסיסי.

מירב בן ארי: לדעתי אנחנו לא צריכים לראות את חצי הכוס הריקה אלא דווקא את חצי הכוס המלאה.

מירב בן ארי: זה אף זה רקורד.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שנכון, זה לא אולי להעביר חוקים אבל יש אפשרות לקיים דיונים ולנסות להעביר תקציבים לאיגי ולהעביר תקציבים למשרד החינוך.

מירב בן ארי: יש עוד דברים.

מירב בן ארי: זאת לא רק חקיקה.

מירב בן ארי: אגב, אני יכולה להגיד לכם שחוקקו חוקים אבל בסוף, בפועל, יש דברים אחרים, אם אתה רוצה באמת להוביל.

מירב בן ארי: אמר עודד שמהפכות קורות לאט אבל הן קורות.

מירב בן ארי: כבר מה שהיה כאן, השמינייה, אני רוצה להגיד לכם שבשבוע שעבר הייתי בדיון בוועדת החינוך, אני לא זוכרת באיזה נושא, והייתי כאן לבדי.

מירב בן ארי: זה היה נושא מאוד חשוב, אבל הייתי לבד עם מרגי.

מירב בן ארי: יש לנו נאמנות בסיסית כזאת.

מירב בן ארי: עכשיו אני ממש רצה כי יש לי דיון של החוק שלי.

מירב בן ארי: אתם מוזמנים לכתוב לי.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולכם על שהגעתם.