ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 33, 2015-07-07 11:30

משה גפני: אני מחדש את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו בסעיף השני שעל סדר היום.

משה גפני: מה זה?

משה גפני: זה נושא כבד כבד.

משה גפני: חשבתי שאני בא לדיון של חמש דקות, הבנתי מה הולך לקרות עכשיו.

משה גפני: אבל זה נושא רציני.

משה גפני: אני לא הייתי בשנה שעברה יושב ראש הוועדה, אני חייב לציין.

משה גפני: הייתי חבר - -

<קריאה: אבל אתה היית פה כשהבאנו את המשלחות מהדרום.

משה גפני: אגב, אני חושב שהיה שיפור במידה מסוימת, אם אני מסתכל כממלא מקום חבר ועדה, אבל תכף נשמע את הכל.

משה גפני: "תשלום פיצויים והעברת תקציבים – במסגרת ציון הכנסת את יום צוק איתן".

משה גפני: הכנסת היום מציינת את יום "צוק איתן", את יום השנה.

משה גפני: אגב, נזכרתי בזה בבית הקברות שבשנה שעברה הלכנו גם בלילה והיו אזעקות.

משה גפני: עמדנו ליד הקיר.

משה גפני: אני הזכרתי לאחים שלי שבאמת בשנה שעברה, בדיוק ביום הזה.

משה גפני: על כל פנים, אני אבקש לברר היום, בוועדה, בנושא של הפיצויים, את כל מה שנקבע.

משה גפני: מי נמצא מהממשלה?

משה גפני: חקלאות פה, צביקה פה, רשות המסים, עסקים קטנים.

משה גפני: טוב, אני אבקש, אם אפשר, שחברי הכנסת יתחילו, ונלך לפי הסדר.

משה גפני: תציגו את הדברים אבל בעיקר אני ארצה מהאנשים, גם מהעסקים הקטנים, גם מהעסקים בכלל, גם מהחקלאים.

משה גפני: בבקשה, תתחיל.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, תודה רבה.

חיים ילין: היום אנחנו מציינים שנה ל"צוק איתן".

חיים ילין: כל הוועדות של הכנסת דנות, כל וועדה בתחום שלה.

חיים ילין: אני ביקשתי מהיושב ראש, מגפני, שנוכל להעלות שני נושאים מרכזיים בוועדה – 1.

חיים ילין: זה כל נושא הפיצויים.

חיים ילין: 2.

חיים ילין: כל החלטת הממשלה 2017, אם אני לא טועה שזה המספר, שבעצם כתוב בה שכל עוד לא מאושר תקציב, ואני מזכיר לכולכם שאין תקציב 2015, התקציב הוא 1/12, אי אפשר לבצע את כל המשימות, שהתכנית עצמה דיברה עליהן.

חיים ילין: וזה לצמוח, להעלות את החוסן של התושבים אחרי 60 יום של לחימה, ולהביא את האזור לצמיחה מחודשת, למרות ה-60 יום ולמרות המצב הביטחוני, שפגע כמעט בכולם, ואין אחד שלא נפגע באותם אזורים.

חיים ילין: בגלל שאין תקציב, אנחנו צריכים את ועדת חריגים.

חיים ילין: אנחנו צריכים להבין בדיוק איפה תקועים התקציבים, וזה קופה אחת, ואני אבקש מהיושב ראש שכל החסימות יוסרו והכל יגיע לפתח ועדת הכספים בשביל שהתקציבים יוכלו לעבור לרשויות, ומהרשויות לתושבים.

חיים ילין: הנושא השני זה הקופה השנייה, שאין לה קשר בכלל, היא קופת הפיצויים - שבעצם ניתנו מקדמות, וכנראה נתנו מקדמות כמו שצריך.

חיים ילין: אני היום יותר ויותר מקבל מכתבים מאותם חקלאים ועסקים שקיבלו, להחזיר בחזרה את המקדמות שהם קיבלו.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד שני דברים לגבי הנושא הזה של הפיצויים: יש פער גדול, ואני אומר לכם את זה, בין מה שמקבלים, בין החלטות עקרוניות שמקבלים אותן למעלה לבין מה שבסוף השמאי, שנמצא מול החקלאי, מול העסק, עושה.

חיים ילין: את זה אתם תשמעו, אני לא צריך להסביר לכם את זה אבל כאחד שעבר שלוש מלחמות, אני מכיר את כל הסיפורים וכל ההתנצלויות וכל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: בסוף, בואו נשים הכל על השולחן – החיבור בין האדם לאדמה, החיבור בין החקלאי לאדמה לא נותן לנו אפשרות אחרת אלא לצמוח במקום, למרות הטרור ולמרות המצב הביטחוני.

חיים ילין: הדבר האחרון שאנחנו צריכים זה שהמוסדות לא יתנו לנו לצמוח.

חיים ילין: שיתקעו אותנו שם, במקום.

חיים ילין: ואני מבקש, כבוד היושב ראש, שיהיה גם מעקב להחלטות - -

משה גפני: רגע, אנחנו לא בהחלטות.

משה גפני: אולי אין בעיה?

משה גפני: נתנו מקדמה, למישהו נתנו יותר כסף ממה שמגיע לו והוא היה צריך להחזיר?

חיים ילין: אדוני, כבוד היושב ראש, הלוואי שלא יהיו בעיות ולא נצטרך - -

משה גפני: אתה יודע מה?

משה גפני: אולי תשב לבד ותקבל החלטות.

משה גפני: בא נשמע, אולי אין בעיות?

משה גפני: אם נשמע שיש בעיות, נתייחס אליהן.

חיים ילין: זה נכון.

חיים ילין: הלוואי.

משה גפני: תודה רבה חיים, אתה תושב האזור.

משה גפני: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

אראל מרגלית: אז קודם כל, כבוד היושב ראש, אני שמח על הדיון הזה.

אראל מרגלית: אני חושב שהדיון הזה צריך להיות פתח לדיונים שונים בכל הנושא הזה כי האמת - אנחנו היינו שם בשנה שעברה, גם עם חברנו חיים ילין ואלון שוסטר וגדי ירקוני שנמצאים פה ועוד הרבה אחרים, ביחד עם הרבה מאד בעלי ובעלות עסקים - -

משה גפני: איפה הוא?

משה גפני: ירקוני, מזל טוב על הבחירה שלך.

משה גפני: "שתזכה להגדיל תורה ולהאדירה" אומרים אצלנו.

אראל מרגלית: בעלי ובעלות עסקים וחקלאים מכל רחבי הדרום.

אראל מרגלית: נמצאים פה גם החברים והחברות מרשויות המסים.

אראל מרגלית: אני חייב לומר שבשנה שעברה, בקריאה, אתה זוכר שהיה מע"מ אפס, שהיה פה את הדיון ועצרנו אותו?

אראל מרגלית: הם, רשויות המסים, נעתרו והתגייסו כדי לבוא ולתת מענה, והיו אתנו בהרבה מאד מקומות ברחבי הדרום ובכלל, פעלו בצורה מהירה.

אראל מרגלית: אני חייב לומר שמבחינת היעילות הם היו יעילים.

אראל מרגלית: אבל עכשיו, אני רוצה לשאול רגע בתור מדינה, לשאול את עצמנו ברמת האפקטיביות – למה?

אראל מרגלית: כי תראו, אני רוצה לשים את הדברים על הסקאלה כדי שנבין איפה אנחנו עומדים פחות או יותר: במלחמת לבנון השנייה, מקרן הפיצויים שמתוכה אתם משלמים את הפיצויים גם עכשיו, במלחמה של 35 יום נתנו 3.7 מיליארד פיצויים במדינת ישראל למשהו כמו 80 קילומטר, ועשו את זה בצורה מאד מהירה.

אראל מרגלית: במלחמת "צוק איתן" או במבצע "צוק איתן" נתנו פחות ממיליארד וחצי, במלחמה או במבצע שהיו 55 ימים, ונתנו מענה ל-40 קילומטר.

אראל מרגלית: כלומר, אני שם את זה בסקאלה גדולה כדי שהמדינה תסתכל על עצמה, וגם אם היא היתה יעילה באותם סכומים או באותו מתווה שהיא קבעה לעצמה, בגדול, הרבה מאד אנשים נשארו ללא מענה למרות שענו להם, ואתם הייתם שם ונתתם תשובה הרבה יותר מהירה מאשר נתתם קודם - בגדול, חלק מהדברים לא באו לידי תשובה, ואנחנו צריכים להסתכל על עצמנו שנה מאוחר יותר ולראות איפה קיבלנו תשובה, ואיפה אנחנו צריכים לעשות פה עוד מהלך.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי הקרן של נזקי המלחמה זה לא קרן שהמדינה לוקחת מרשות המסים, מהשוטף.

אראל מרגלית: זו קרן שכולנו חוסכים לעתות משבר, וזה בדיוק הרגע שבו אנחנו נדרשים לראות עד כמה עמוק בתוך הכיסים אנחנו צריכים ללכת ולקחת ולהחזיר את המשק ואת החיים למסלולם.

אראל מרגלית: זה דבר אחד שנצטרך להסתכל על זה.

אראל מרגלית: עכשיו תראו – אתם נתתם מקדמות די מהר, בעיקר ב"מסלולים הירוקים".

אראל מרגלית: נתתם מקדמות ונתתם מענה, הייתם שם.

אראל מרגלית: אנחנו היינו אתכם בהרבה מאד כינוסים של בעלי העיסוקים בכל מקום בדרום, ובאתם לשם ורשמתם.

אראל מרגלית: אבל בחלק מהדברים, למרות שנתתם את המענה המהיר, יש ויכוחים שהדלתא מאד גדולה.

אראל מרגלית: חלק מההתנהלות שלכם היתה בסדר, וחלק מההתנהלות - אנחנו צריכים לדבר עליה כי זה שאנשים רוצים להמשיך להתווכח אתכם ויש דלתא לפעמים של 100,000-150,000 שקל ממה שהם קיבלו לבין מה שיש, זה לגיטימי.

אראל מרגלית: לא צריכים לקבל תחושה של איום שאם לא סוגרים משהו מהר אז בסופו של דבר הכל עומד בסימן שאלה, וזה הרבה מאד אנשים שאין להם יועצים הכי מדופלמים ואין להם את כל המערכות של הייעוץ מרגישים.

אראל מרגלית: לכן, אני אומר שאנחנו צריכים להסתכל שנה אחר כך.

אראל מרגלית: לדעתי, חבר הכנסת גפני, יושב ראש הוועדה, אני יודע שתיתן לזה את תשומת הלב.

אראל מרגלית: יש פה הרבה מאד חברי כנסת שעשו עבודה מאד טובה בתשומת הלב ולתת לאנשים את הקשב.

אראל מרגלית: אנחנו נרצה לעשות עוד תת-וועדה, זה מה שאני אציע, שתסתכל על כלל המתווה ואיפה נשארו חורים.

אראל מרגלית: אחד מהדברים שיהיו לי מאד חשובים היום, ואני חושב שלכולנו, זה לשמוע גם את ראשי המועצות אבל גם את האנשים עצמם - -

משה גפני: אני אאפשר להם.

אראל מרגלית: כי הגיעו פה הרבה מאד בעלי ובעלות עסקים.

אראל מרגלית: נשים זה כוח כלכלי אדיר בדרום, שמחזיק הרבה מאד מהדברים ביחד, וצריך לשמוע ולראות מה החזרנו למתווה ומה אנחנו צריכים לעשות יותר כדי שניתן איזו שהיא דחיפה קדימה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

משה גפני: אחריה, חבר הכנסת ברושי.

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, שלום לכולם.

זהבה גלאון: יש משהו מאד מקומם בעובדה, אני חייבת לומר, ששנה אחרי המלחמה כל הנציגות המכובדת הזאת שנמצאת פה צריכה לבוא ולהסביר למה הפיצויים מתעכבים.

זהבה גלאון: יש כאן מסמך שהוגש לוועדה.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על מאות אלפי שקלים של פיצויים שמתעכבים, של בירוקרטיה.

זהבה גלאון: תמיד זה ככה, אבל למה זה צריך להיות ככה?

זהבה גלאון: אז הערה ראשונה - אני פונה אליך, אדוני היושב ראש, אחרי שכל הטענות והמענות יועלו כאן, להקים צוות חירום בראשותך, כדי לפתור את הנושא הזה מיד.

זהבה גלאון: לא מספיק שהיתה מלחמה אז עכשיו צריך לעבור את כל דרך החתחתים הזאת.

זהבה גלאון: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

זהבה גלאון: זו הערה ראשונה.

זהבה גלאון: מכיוון ששמעתי את חבריי חיים ילין ואראל מרגלית, אני רוצה דווקא להקדיש את הדברים שלי בדיון הזה, ברשותכם, בעקבות פנייה שפנתה אלי אישה שמשמשת או עובדת כעובדת קבלן.

זהבה גלאון: אני התעסקתי בנושא הזה גם בזמן המלחמה או טיפה אחרי המלחמה.

זהבה גלאון: אני רוצה לקרוא בקצרה ממש את מה שהיא כתבה לי לקראת הדיון - -

משה גפני: איפה היא עובדת?

משה גפני: אתם מודעים לזה?

משה גפני: אני ארצה תשובה.

משה גפני: אני חשבתי שפה תהיה ישיבה קלה, מתחיל להיות קשה.

איתן ברושי: אחרת לא היו צריכים אותך.

משה גפני: האישה גרה בנתיבות, ואם הסיפור הזה נכון, וכנראה הוא נכון - -

זהבה גלאון: הוא בטוח נכון כי - -

משה גפני: אוקי, בסדר.

משה גפני: לא חשבתי לרגע שהוא לא נכון אבל אם הוא נכון, ואני אומר את זה לשם הזהירות, זה לא בסדר.

זהבה גלאון: אז אדוני, בעקבות הדבר הזה פניתי בזמנו גם, כי קיבלתי עוד תלונות, לראש הממשלה ולגורמים נוספים, לשר האוצר ביחד עם הקואליציה להעסקה ישירה, ודרשנו לתקן את העוול הזה.

זהבה גלאון: - -

משה גפני: אז?

משה גפני: מתי פנית?

זהבה גלאון: לפני כמה חודשים זה נודע לי.

זהבה גלאון: לפני כמה חודשים התחוור לי שעובדי קבלן לא מקבלים את זה.

זהבה גלאון: ואז, מה שקרה, וכל הסיפור הזה נועד לומר את מה שאני הולכת לומר עכשיו: מה שקרה, משרדי הממשלה, כמו שהם עושים תמיד כשמדובר בעובדי קבלן, אז הם גלגלו את האחריות ממשרד הפנים – אני מדברת אתך על תכתובת של חודשים – ממשרד הפנים למשרד האוצר, ממשרד האוצר לחברות הקבלן, העיקר לא לקחת אחריות.

זהבה גלאון: התחושה הזאת, שמתייחסים לעובדי הקבלן, שהיו באותה סיטואציה כמו ששירה אלון כותבת, התחושה הזאת היא איומה.

זהבה גלאון: עכשיו, זה לא רק פיצויים, זה לא רק כסף.

זהבה גלאון: זה מעליב, ואני רוצה לשאול את נציגי האוצר: מה הם מתכוונים לעשות, ואני מודה לך אדוני, ששאלת את השאלה הזאת במקומי.

זהבה גלאון: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אתם תצטרכו להשיב על זה.

משה גפני: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: יש פער עצום בין עלות המלחמה לפיצוי על הנזקים.

איתן ברושי: יש מבצע או מלחמה, ומה שמאפיין את "עוטף עזה" ושדרות, שבין ההפוגות השיגו שם תוצאות מרשימות של פיתוח כלכלי וצמיחה דמוגרפית.

איתן ברושי: המלחמה היא מאד יקרה, שלא נדבר על חיי אדם, והיום ישבנו בוועדה שעסקה בטיפול בנפגעים אבל יש איזו תחושה שמה שקשור למלחמה - אין גבול במה שקשור לפיצוי ולמה שמשתמע ממנו יש יד מאד קשה, ובטח תשמע פה גם סיפורים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהיכולת להגיע להישגים, ויושבים פה גם חיים וראשי הרשויות האחרים, אלון וגדי, היא יכולת מרשימה, שעל אף המבצעים והמלחמות שחוזרות, יש שם פיתוח מרשים.

איתן ברושי: בעיניי, היכולת להגיע להישגים האלה היא בין היתר נשענת על הביטחון שאם יקרה אירוע ואם תהיה תוצאה של מלחמה או מבצע, יש אל מי לפנות ויש על מי להישען.

איתן ברושי: ולכן, אנשים לוקחים את הכוחות פעם אחרי פעם לחזור אל המקום הזה ולהשקיע.

איתן ברושי: את זה צריך להעריך.

איתן ברושי: אין בהרבה מקומות ציבור כזה נאמן.

איתן ברושי: לכן, כשאני אומר לממשלה שאם מתכוונים לאמלל ולהתעלל בבעלי רכוש או אמצעים שנפגעים וכל מה שקשור בזה, צריך לדעת שזה בעיקר יפגע בפעם הבאה משום שלא כולם בעלי יכולת כמו גדי, שיכולים לחזור ממקום כל כך רחוק ואחר כך להיות גם ראש רשות.

איתן ברושי: אתם צריכים לקחת בחשבון כמה יכולת יש לציבור הזה.

איתן ברושי: צריך להבין שזה ישובים חקלאיים, כפריים, קטנים ברובם, יושבים על הגדר ועל פתחי המנהרות.

איתן ברושי: אז קודם כל, יש נזק גדול לחקלאות או כי אי אפשר לעבד את השדות או כי הטנקים עולים עליהם.

איתן ברושי: אחר כך יש שטחי כינוס, אחר כך יש את הנזקים של המבצע עצמו, שהם מאד משמעותיים עוד לפני הנזקים של עסקים קטנים, ובקיבוצים ובמושבים יש הרבה עסקים קטנים, וחלקם דרך הקיבוץ ולא עצמאיים.

איתן ברושי: ואין לכם כלים ואין לכם תשובות לרוב המצבים המשתנים.

איתן ברושי: ולכן, כשאתה בא עכשיו לעוטף ואתה רואה שיש חקלאות ויש צמיחה, זה מזכיר לפעמים את השריפה ביערות הכרמל, שאחרי השריפה יש התחדשות ויש צמיחה חדשה וירוקה, לעתים אפילו חזקה מזאת שהיתה אבל תבינו שחלק מהיכולת הזאת תלויה גם במענה.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, אתה גם בוועדת חוץ וביטחון – בעיניי, ואי אפשר להעריך, היו לא מעט לקחים של "לבנון השנייה" שלא יושמו ב"צוק איתן".

איתן ברושי: בין היתר, הפעלת מצב מיוחד בעורף ומשק לשעת חירום.

איתן ברושי: גם אז, ב"לבנון השנייה", אצל רענן דינור זה היה, וגם אחר כך האוצר, הוא כבר רואה את החשבונות ומונע את ההגדרות.

איתן ברושי: המאבק על הפיצוי מתחיל בהגדרה.

איתן ברושי: חלק מהשאלות שאת מעלה הן שאלות של הגדרת המצב.

איתן ברושי: האוצר מעונין בהגדרות מינימאליות ושל פיצוי הכי קטן שאפשר.

איתן ברושי: גפני, אני חושב שאתה צריך להבין את זה.

איתן ברושי: מסקנה שלי, שאני מציע את זה גם לאראל – הבעיה העיקרית, לפי דעתי, גפני, היא לא בהסדרת הפיצוי למי שיושב פה.

איתן ברושי: לפי דעתי צריך לבחון מהם התנאים, שאם הם לא נוצרים מראש, אין פיצוי אחר כך.

איתן ברושי: חסרה פה איזו תורה יותר ברורה, מאיזה שלב מכריזים איזה מצב, מה הטווחים בקילומטרים, באוצר יכול להחליט שזה מל"ח או לא מל"ח, כי הם יודעים את המחיר, ובסוף משלמים אותו כפול.

איתן ברושי: צריך לנקוט בצעדים מראש, כמו בהרבה דברים אחרים.

איתן ברושי: ומשפט אחרון – מה לפי דעתי היה השינוי של "לבנון השנייה"?

איתן ברושי: עד "לבנון השנייה" היה נדמה שבעורף מטפלים ויש אי הצלחה בחזית.

איתן ברושי: מה אמרה "לבנון השנייה" ולמה, לפי דעתי, לא מספיק מיישמים את זה?

איתן ברושי: שהתנאי להצליח בחזית זה שהעורף יהיה מסודר ולא הפוך.

איתן ברושי: ולכן, במציאות הזאת של הישובים על הגדר ולפתחי המנהרות, וזה שהקיום שם מתבסס על חקלאות וגם על עסקים קטנים – לפי דעתי, יש פה מרכיבים שמחייבים התנהלות שונה מזאת שקיימת.

איתן ברושי: לכן, הבעיה היא לא איך להביא את הפיצוי של היום אלא איך להבטיח את התנאים לצמיחה ולהתחדשות של מחר.

איתן ברושי: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: סתיו שפיר.

סתיו שפיר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

סתיו שפיר: חשוב מאד לקיים את הדיון הזה ובאמת לבצע מעקב אחר כל סוגית הפיצויים והסיוע.

סתיו שפיר: אני ביצעתי מעקב אחר כמה עשרות פניות שהגיעו אלי כבר בזמן המלחמה ואחריה, בבדיקה שלהם מול רשות המסים ומול הגופים האחרים.

סתיו שפיר: אני חייבת לציין שבחלק מהמקרים היה טיפול מדהים של רשות המסים, שעבדה מאד מהר ומאד ביעילות, ובחלק מהמקרים פחות.

סתיו שפיר: כשהבעיה החמורה ביותר היא שחלק מבעלי העסקים או מהישובים פשוט לא נמצאים בתוך התחום של המסלולים או שלא נמצא להם מסלול נכון, ומתוך כך הם גם לא יכלו לקבל פיצוי הולם לבעיות שצצו אצלם.

סתיו שפיר: אני חושבת שהבעיה כאן נובעת מתוך הגדרת התפקיד שלנו, הגדרת התפקיד של המדינה בקביעת מסלולי הפיצויים האלה.

סתיו שפיר: יש לבוא ולהגיד שהמטרה היא לתת לתושבים להחזיק את הראש מעל המים, ואז באמת יש פה איזה שהוא מסלול של פיצוי מינימאלי, שיכול לאפשר להמשיך לחיות, ויש הגדרה אחרת שאומרת:

סתיו שפיר: אנחנו רוצים לתת ביטחון לתושבים בתוך סביבה ובתוך מציאות של חוסר ביטחון כבר שנים ארוכות, בתוך מציאות כלכלית מאד בעייתית שנובעת מהטלטלות במצב הביטחוני, ומציאות חברתית מאד קשה שנובעת מאותן טלטלות.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים פה על תושבים שיש להם חוסן חברתי, שהפגינו חוסן חברתי מדהים במלחמה הזאת, ולא רק במלחמה הזאת אלא גם בקודמותיה, ומתוך שיחות עם אנשים שחלקם מחכים לפיצויים לא על "צוק איתן".

סתיו שפיר: הם מחכים לפיצויים על "עמוד ענן", חלקם ויתרו כבר על דברים שהובטחו להם ב"עופרת יצוקה", והם מוצאים את עצמם כל הזמן בתוך הסחבת הזאת, בתוך הרבה מאד בירוקרטיה על לא עוול בכפם, וזה נובע מתוך הגדרת מטרה שהיא פשוט לא הגדרת מטרה נכונה.

סתיו שפיר: המטרה שלנו היא לא לגרום להם להחזיק את הראש מעל המים.

סתיו שפיר: המטרה שלנו היא לגרום להם לתחושת ביטחון מלאה בכל מה שאנחנו יכולים לעשות שלא נוגע לטלטלות שלא תלויות בנו, וזה אומר שאנחנו צריכים לוודא שיש פה בולדוזרים להסרת חסמים בירוקרטים.

סתיו שפיר: לוודא שאנחנו מוצאים מסלולים חדשים למי שלא נמצא בחלק מהמסלולים, ואני מדברת על הרבה מאד עצמאיים או כאלה עובדים שנמצאים מחוץ לשבעה קילומטרים ועסקים שנמצאים מתוך התחומים שעבודתם נפגעה.

סתיו שפיר: למסלולים שקשורים בתיירות ומסלולי חקלאות ודברים נוספים.

סתיו שפיר: ואנחנו צריכים להגדיר את המשימה כמשימה אחרת לגמרי: המטרה פה היא ליצור תחושה שכל הבעיות מטופלות.

סתיו שפיר: שאין דבר שלא ניתן להתמודד אתו.

סתיו שפיר: שנותנים מעל ומעבר.

סתיו שפיר: המטרה היא לא לחסוך ולקמץ בכסף – להיפך, יש כסף בקרן ויש כסף שניתן להשקיע, וצריך להשקיע אותו בנדיבות כדי גם לתמרץ אנשים לעבור ולחיות באזור המופלא והחשוב הזה, וגם לעזור למי שנמצא שם להתקיים בלי כל הזמן תחושה של תחנונים, שנמצאת ברקע.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש לומר גם לראשי המועצות שנמצאים כאן וגם לתושבים ב"עוטף עזה": קודם כל, הכנסת בעניין הזה אתכם לגמרי.

משה גפני: זה חוצה מפלגות, אין ויכוח בעניין של לתת לכם גם את התחושה וגם בפועל לתת לכם את הפיצוי והאפשרות להתקיים בכבוד ולחיות את החיים בנסיבות הקשות שנמצאים שם פעמים רבות, וזה חוצה מפלגות.

משה גפני: הבעיה היא לא בכוונה, הבעיה היא ביישום.

משה גפני: אנחנו ישבנו עם רשות המסים, נדמה לי שגם חבר הכנסת ליצמן היה ברמת-גן, אז ישבנו, והרושם שהתקבל אצלנו, אני לא זוכר אם היו עוד, וכמובן ישבו בעוד אירועים – הרושם שלנו היה שהממשלה, בעניין הזה, גם רשות המסים וגם משרד החקלאות וגם גופים נוספים, הולכים יותר מאשר בפעמים קודמות לקראת התושבים.

משה גפני: זה הרושם שהתקבל אצלנו, ואנחנו עכשיו הולכים לעשות סיכום האם זה נכון או לא נכון.

משה גפני: יכול להיות שהרושם נכון בחלקו, יכול להיות שהרושם לא נכון או שבחלקו לא נפתרו.

משה גפני: אז קודם כל, שתדעו שהכנסת אתכם.

משה גפני: אני אומר את זה באופן מוחלט, וזה ברור שלכולם יש כוונות, גם למשרדי הממשלה וגם לחברי הכנסת, גם לראשי הוועדות וגם לחברי הוועדות, לסייע בכל מה שניתן ואנחנו נעשה את זה.

משה גפני: אני אתן קודם לראשי המועצות ולאחר מכן לתושבים.

משה גפני: אני רק רוצה לבקש מכולם - אם רוצים להיות תכליתיים, נעזוב את הנאומים, זה חברי הכנסת עשו.

משה גפני: כולנו מודעים לכל מה שאתם אומרים בכל מה שנלווה להתגורר במקום, לגור באזור ההוא, עם כל הקשיים והבעיות.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת את הבעיות.

משה גפני: היתה דרישה כזאת ולא התקבלה או שהתאחר.

משה גפני: למשל, הסיפור שהעלתה חברת הכנסת זהבה גלאון זה נושא.

משה גפני: היא אומרת שעובדי קבלן תלושים מהמציאות.

משה גפני: הם סבלו מאותם קסאמים, הם סבלו מאותן פגיעות, הם סבלו מאותו דבר, מאותם פחדים, ובסוף זורקים אותם החוצה, הם לא נמצאים בעניין.

משה גפני: אני מבקש למקד את הדיבורים שלכם בעניין הזה כדי שנוכל לקבל החלטות, ובעיקר אני רוצה תשובות ממשרדי הממשלה.

משה גפני: אז נתחיל בראשי המועצות.

משה גפני: אלון שוסטר, ראש מועצת "שער הנגב".

<אלון נתן שוסטר: אז אני בכל אופן אגיד תודה לחיים ומוטי, שיזמו את היום הזה, ולכל חברי הכנסת שמזכים אותנו - -

משה גפני: כן, ושאני הבאתי את זה.

משה גפני: .. סתם, סתם.

<אלון נתן שוסטר: ודאי.

<אלון נתן שוסטר: כמורה לאזרחות, זה יום לימוד מרשים של ניהול הוועדות, כי זה בדיוק מה שאנחנו מבצעים כרגע.

<אלון נתן שוסטר: רשות א' מבקרת את רשות ב', כך ראוי להיות.

<אלון נתן שוסטר: נקווה שלא נגיע לרשות השלישית, שחסרה פה.

<אלון נתן שוסטר: - -

חיים ילין: אתה מדבר על 512?

רוצה לחדד: לגבי עניין הפיצויים – יש דוגמאות קונקרטיות, אחת שהעברתי כרגע לאמיר, אז יש הגדרה שמי שהגיש 90% מהתביעה תוך 180 יום צריך להעביר.

רוצה לחדד: אז עברו כבר 210 ימים, צריך להקפיד.

רוצה לחדד: ואני מכיר את אמיר דהן מרשות המסים בתור מי שהוא ואנשיו יודעים לעבוד נכון.

רוצה לחדד: יש נושאים שהם לא מטופלים והם לא קשורים לנושאים קונקרטיים שיתכן ויעלו אבל העתיד לבוא, ומי כמונו מבינים שלמרות הרצון לראות את החיים שלנו משתנים לחלוטין מול השכנים, ייתכן ויהיו עוד אירועים מצערים כמו הקיץ הקודם.

רוצה לחדד: אני רוצה לומר שאחת הבעיות הגדולות זה שהחוק מיושם.

רוצה לחדד: הוא מיושם באופן מדויק אבל חוק הפיצויים או התקנות הרלוונטיות הן לא הוגנות משום שלפחות עשרה ימים בקיץ האחרון היו הנחיות מפורשות מהסמכות במדינת ישראל, קרי: פיקוד העורף או פיקוד דרום, שהנחו אותנו להתמגן ולפעול בשונה מהנוהל המקובל, אבל הפיצויים מגיעים מתי?

רוצה לחדד: מה-6 או 7 ביולי 2014.

רוצה לחדד: את זה עוד קל להסביר משום שאני יכול לבוא עם מסמך או עם הנחיות של רשות פורמאלית, קרי: הצבא.

רוצה לחדד: מה קורה כאשר התושבים מפחדים לחזור אל פי המנהרות בסוף האירוע, ולכאורה מה קרה חברים?

רוצה לחדד: תחזרו.

רוצה לחדד: הם לא חוזרים בקצב המתאים, העובדים למיניהם וגם חלק מהתושבים.

רוצה לחדד: יש פה צורך לבסס את הגישה הייחודית הזאת ששווה בסוף כסף לאורך זמן.

רוצה לחדד: הדבר הנוסף – ישנם מצבים שבהם נדרשת התייחסות מקלה או מבינה שלא רק נפגעות ההכנסות בתוך אותם שבועות או ימים של פעולה אלא יש השלכות ארוכות טווח על היעדר שיווק, על היעדר פעולה.

רוצה לחדד: וממה שאני שומע, הייתי אומר שהתשובות ניתנות ביד קפוצה, קפוצה מדי - -

משה גפני: מפתחים כבישים, בונים בתי ספר, גני ילדים?

<אלון נתן שוסטר: עושים את זה באופן המינימאלי האפשרי.

<אלון נתן שוסטר: אפשר הרבה יותר.

<אלון נתן שוסטר: זה שייך לסעיף השני של התוכניות העתידיות.

<אלון נתן שוסטר: היישום של תכנית 2017, החלטה 2017, עד כה יושמה בגמגום מוגזם.

<אלון נתן שוסטר: גם כשאין תקציב אפשר היה להעביר את כל מה שהיינו יכולים לבצע השנה ועוד לא עבר.

<אלון נתן שוסטר: אני שומע שבשעות האחרונות, אולי לקראת האירועים הללו כאן, בכנסת, היתה פריצת דרך, ואני מקווה שהיא תבוא לידי ביטוי.

<אלון נתן שוסטר: אבל אני רוצה לסיים ולומר כך, לבקש מכל חבריי, חברי הכנסת, ואני בהחלט מרגיש שאין אופוזיציה ואין קואליציה: תנו יד למשרדי הממשלה.

<אלון נתן שוסטר: תתבעו מאתנו וממשרדי הממשלה להכיר בכך שלמרות העמדות הפוליטיות המאוד אופטימיות או המאוד תמימות שיש לחלקנו, וטוב להיות תמים מדי פעם, רק להחזיק אלה רצינית ביד, וזה מה שאנחנו עושים, לדעת שמה שהיה ב-14 השנים האחרונות הוא נקודת המוצא ל-14 השנים הבאות, והלוואי שנתבדה.

<אלון נתן שוסטר: ומשהו בבסיס החיים שלנו, אדוני, יושב ראש ועדת הכספים, צריך להיכנס לבסיס התקציב בחינוך, בצמיחה דמוגרפית וברווחה, ולא יכול להיות שאנחנו מחזרים על הפתחים או מקווים שהחמאס יעורר מהומות כדי שנקבל את מה שצריך להיות.

<אלון נתן שוסטר: אנחנו צריכים להתכונן בצורה חכמה, סדורה, להמשך חיים במתכונת הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: גדי ירקוני, בבקשה.

<גדי ירקוני: אני לא אחזור על הדברים שאמר אלון כי אנחנו עובדים ביחד, אנחנו מתואמים.

<גדי ירקוני: אני אחלק את הדברים שלי לשניים: דבר ראשון, הדבר ששאלת על הצמיחה לגבי תכנית 2017 – לצערנו, יש שם המון דברים שתקועים.

<גדי ירקוני: אין תקציב ממשלה, וועדת חריגים לא מעבירה את התקציבים כמו שצריך.

<גדי ירקוני: למשל, יש כביש 232, כביש שהוא מסוכן מאד כי התקבלה החלטה להרחיב את הכביש.

<גדי ירקוני: עד היום לא הועבר הכסף לפי ידיעתי, לתכנון.

<גדי ירקוני: למה הדבר הזה צריך לקחת כל כך הרבה זמן?

<גדי ירקוני: שנה עברה.

<גדי ירקוני: כל פעם שאנחנו שואלים איפה זה ומתקדמים, יש אנשים שעוזרים לנו, יש משרדים שממש רצים אתנו, אבל כשזה מגיע לוועדת חריגים - זה נתקע.

<גדי ירקוני: אלון אומר שכנראה זה יעבור, אבל למה אנחנו אמורים, ראשי המועצות, להתחיל להיות חצי חוקרים בשביל להבין איפה הדבר הזה נתקע?

<גדי ירקוני: אני מאד מבקש אותך שהדברים האלה, מוועדת חריגים, שישחררו את החסם.

משה גפני: מי מהאוצר פה?

משה גפני: אין מהחשבת הכללית אף אחד?

<גדי ירקוני: דרך אגב, העלינו את זה בעוד ועדה וגם שם לא היו להם תשובות.

סתיו שפיר: קיבלתם פירוט מוועדת חריגים למה זה לא התקבל?

<גדי ירקוני: לא קיבלנו, גם לא מוצאים חלק מהפרוטוקולים שלה.

סתיו שפיר: אני יודעת.

סתיו שפיר: מנסים להשיג אותם.

סתיו שפיר: לכן, כשאתם מגישים בקשה, הם נתנו לכם איזה שהוא הסבר למה זה מתעכב?

<גדי ירקוני: יש פה אנשים - -

סתיו שפיר: גפני, אז שווה לדרוש מהם - -

משה גפני: אני הולך להגיד להם משהו.

משה גפני: לימדת אותי איך לנהל את הוועדה.

משה גפני: גדי, בבקשה.

<גדי ירקוני: זה דבר קריטי.

<גדי ירקוני: אנחנו צריכים לדעת שנושא הפיתוח של הישובים, חבר הכנסת גפני, זה הדבר החשוב.

<גדי ירקוני: לזה אנחנו רצים כל ארבעת המועצות.

<גדי ירקוני: אין לנו היום דירות לאכסן תושבים שרוצים לבוא ולגור אצלנו.

<גדי ירקוני: א.

<גדי ירקוני: בתכנית הקיימת אנחנו צריכים עכשיו שזה יהיה יותר מהר - -

משה גפני: לא להאמין.

<גדי ירקוני: וזה יעבור, ואנחנו כבר מתחילים לעבוד ביחד על תכנית אסטרטגית לשנים הבאות.

<גדי ירקוני: זה דבר אחד.

<גדי ירקוני: נושא מס רכוש –

אראל מרגלית: רגע, אבל בפיתוח הישובים שאתה מדבר עליהם, אז איפה החסם בדיוק?

משה גפני: מה שאני הולך להציע להם, לראשי המועצות, זה שהדיון העיקרי הולך להיות על הפיצויים עצמם.

משה גפני: אתה גם הרי ראש מועצה לשעבר.

חיים ילין: אתה גם יושב ראש ועדת הכספים לשעבר.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: עכשיו ברצינות - מה שאני אבקש מכם, זה לא עיקר הדיון: אני אבקש מכם נייר שתעבירו אלי, של ראשי המועצות, את הסעיפים שתקועים.

משה גפני: זה נראה מצחיק.

משה גפני: אם תגידו את זה בעולם לא יאמינו.

משה גפני: - -

<גדי ירקוני: אנחנו נעביר לך את זה היום, יש לנו את זה וכבר העברנו את זה.

משה גפני: בסדר, גם לגבי הנושא של הפיתוח וגם לגבי הנושא של הדיור, גם לגבי הנושא של הכבישים וגם לגבי ועדת החריגים.

משה גפני: אני אדבר היום עם החשבת הכללית.

משה גפני: פשוט ישמעו בעולם את מה שאמרת עכשיו ופשוט לא יאמינו.

משה גפני: האזור הוא מוכה טילים.

משה גפני: הוא מקום שכשרואים אותו בעולם, בטוחים שאי אפשר לחיות בו.

משה גפני: ומה שאתה אמרת - אמרת שאנשים רוצים לבוא לגור, אנשים רוצים לקנות שם דירה, אנשים רוצים לבוא להתאכסן שם ואין מקום.

משה גפני: אמרת את זה?

<גדי ירקוני: אמרתי ואני מתכוון לזה גם.

<גדי ירקוני: - - דבר נוסף - -

משה גפני: לגבי העניין הזה אני רוצה נייר ואשתדל לעשות את מה שאפשר.

<גדי ירקוני: אתה תקבל.

<גדי ירקוני: - - דבר נוסף שהיינו אמורים לקבל תשובה משר האוצר – לא אני, קודמי היה אמור לקבל תשובה בגלל שזה היה כשהעבירו את ההחלטה - -

חיים ילין: אני מקבל תשובות אבל הוא כבר לא שר האוצר.

<גדי ירקוני: אה, זהו.

<גדי ירקוני: בהחלטת הממשלה עלו על בעיה די מהותית בכל ארבעת המועצות: יש לנו יישובים שהם מחוץ לשבעה קילומטרים.

<גדי ירקוני: התקבלה שם החלטה שתוך 14 יום שר האוצר אמור לקבל החלטה ולהגיד לנו מה עושים, איך מטפלים בישובים שיש במועצות יותר מ-50% מהם בתוך הקו, מה אנחנו עושים?

<גדי ירקוני: לא קיבלנו תשובה גם על זה עד היום.

<גדי ירקוני: דבר מהותי מאד.

<גדי ירקוני: עכשיו אני אעבור לנושא הפיצויים, מס רכוש, ואני אנסה לא להיכנס לדוגמאות אבל אני חושב, חבר הכנסת גפני, שאני בא מהשטח עדין, אני ראש מועצה חדש.

<גדי ירקוני: מה שרואים מהשולחן הזה, זה לא מה שקורה שם.

<גדי ירקוני: אלון אמר את זה, אנחנו היינו 55 יום של מלחמה.

<גדי ירקוני: אבל לפעמים, עשרה ימים לפני זה, ובדרך כלל זה ככה, ועשרה ימים אחר כך, אנחנו לא יכולים לתפקד.

<גדי ירקוני: אנחנו מרגישים, וזה הופך למסחר - בפגיעות הישירות זה יותר טוב אבל בכל הפגיעות העקיפות זה פשוט גובל בטיפול כושל.

<גדי ירקוני: אנחנו צריכים להוכיח שאין לנו אמא.

<גדי ירקוני: אנחנו כבר רגילים בזמן שמתחילה מלחמה, חוץ מלדאוג לעצמנו, לדאוג לשמאי, לרואה-חשבון ולדאוג לעורך-דין.

<גדי ירקוני: זה גם עולה לנו הרבה כסף כי אחרת, אנחנו לא יכולים לקבל את הפיצויים שמגיעים לנו, וגם אז אנחנו נלחמים אתם, והיום אנחנו מדברים שנה אחרי.

<גדי ירקוני: יש הרבה ישובים והרבה אנשים פרטיים שעוד לא קיבלו את מה שמגיע להם.

<גדי ירקוני: יש לי פה מסמך שקיבלתי עכשיו, שמס רכוש חתום עליו, והוא מודיע לאחד התובעים שהוא צריך להחזיר את רוב המקדמה.

<גדי ירקוני: וזה למה?

<גדי ירקוני: בגלל שיותר הוא לא נפגע מעל 80% ממה שהוא היה אמור לקטוף.

<גדי ירקוני: בגלל זה הוא לא עומד בתנאי הסף.

<גדי ירקוני: אז אם זה סף, אז אני לא רוצה לחשוב מה קורה לנו.

<גדי ירקוני: אנחנו כל פעם צריכים להוכיח שהשנה הזאת פחות טובה בגלל שבודקים לנו מחזורים.

<גדי ירקוני: ואז, אם יש לי מחזור אחד טוב בשנה מסוימת, וזה היה ב-2012 אני חושב, הוציאו לנו אותו עכשיו מהמחזור.

<גדי ירקוני: פגעו עוד פעם בחקלאים.

<גדי ירקוני: אנחנו צריכים להסביר לכם פה, חבר הכנסת גפני ולאנשי מס רכוש, שאם לא עבדנו 60 או 70 או 50 יום, נפגענו.

<גדי ירקוני: זה לא ברור?

<גדי ירקוני: זה לא ברור שאנחנו גרים צמוד לעוטף, אז הטנקים רומסים והורסים לנו, ושאנחנו צמודים לגדר ואחרי זה אנחנו צריכים ללכת למדוד איזה אורך זה, ויש לנו ויכוח אתם אם זה 12 מטר או 25 מטר?

<גדי ירקוני: למה הפיצויים כל כך בקמצנות?

<גדי ירקוני: למה אנחנו צריכים להרגיש ככה?

סתיו שפיר: יכל להיות שיושב פה נציג משרד ראש הממשלה, שאמור לתכלל את ההעברה של כל הפיצויים מתוך החלטות הממשלה שהתקבלו?

סתיו שפיר: לא רק פיצויים, סליחה, של הסיוע לרשויות ושל החלטות הממשלה שהתבצעו?

סתיו שפיר: הטענות שנשמעו משם הן שהכל בוצע, 100% ביצוע.

סתיו שפיר: אפשר לקרוא להם לשולחן ולבקש פרטים על כל אחד מהסעיפים.

משה גפני: סתיו, רגע.

משה גפני: אני לא רוצה לדבר עם משרדי הממשלה לפני שאני לא מאפשר אפילו דקה או שתיים, שכל אחד שביקש רשות דיבור יוכל להגיד.

סתיו שפיר: אני בעד.

סתיו שפיר: לנו יש סבלנות ונשמח שהוא גם יספק תשובות.

<קריאה: לא, לא, לא.

מרדכי יוגב: זהבה, אתם מובילים את הדיון למקום לא טוב.

זהבה גלאון: אני לא מובילה, אני שואלת שאלה.

מרדכי יוגב: אני מציע שתתנו ליושב ראש לנהל אותו, הוא מנהל אותו עניינית.

זהבה גלאון: תסלח לי, אני שואלת שאלות הבהרה וגפני מנהל את הדיון.

זהבה גלאון: אם גפני יחשוב שאני לא מדברת לעניין, הוא יודע להסביר לי את זה.

זהבה גלאון: הוא לעולם לא יגיד את זה, דרך אגב.

משה גפני: לא, זה לא נכון, דיברת לעניין.

מרדכי יוגב: אני חושב שלפעמים את לא מדברת לעניין - - -

משה גפני: שנייה, אנחנו עלולים להתפזר, אני לא מעוניין.

משה גפני: אני מבקש שכל מי מבין החקלאים ומבין המתיישבים ומבין האנשים שגרים שם, שכל מי שביקש רשות דיבור יקבל, לפני שאני הולך למשרדי הממשלה.

משה גפני: אני רק מאד מבקש שזה יהיה בקצרה.

משה גפני: יעקב בן יעקב, חבר ועד האגודה, מושב נתיב-העשרה.

משה גפני: אל תדבר על הפילוסופיה של העניין אלא רק מה קרה כתוצאה מהמבצע.

<יעקב בן יעקב: כבוד היושב ראש, חברי הכנסת שבדיון, ראשי מועצות, שוסטר.

<יעקב בן יעקב: אני מצטער שראש המועצה של חוף אשקלון לא הגיע.

<יעקב בן יעקב: אני לא רוצה להיות – בדרך כלל, מה שקורה זה שבכל דיון או בכל סבב של איזה שהוא פיצוי, המועצה, בגלל שהיא אולי לא מיוצגת פה בדברים, אז דנים בעוטף ולמעשה, כל החלק של חוף אשקלון לא נמצא בדיון בכלל.

<יעקב בן יעקב: לכן, אני מבקש ואני מזמין את כבוד היושב ראש לזמן ישיבה של ועדת הכספים בנתיב-העשרה, ואני מזמין אתכם, ונארח אתכם ותקיימו שם דיון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: נעשה שם ישיבה.

<יעקב בן יעקב: שנייה, אבל לישיבה תגיע מוכן.

<יעקב בן יעקב: תראו, אני רוצה להגיד דבר אחד שבדרך כלל אנחנו לא משתמשים בו – הישוב נתיב-העשרה התפנה מחבל ימית, וכישוב שאמרו לו: כל הארץ מונחת לפניך, תבחרו איפה שאתם רוצים - בסוף נדחפנו לפינה הצפונית-מערבית של המדינה בחבל עזה - יושב על הקו, 200 מטר מהקו, וחי את החיים שלו.

<יעקב בן יעקב: מה שאני רוצה להגיד הוא שהמלחמה לא נגמרה באזור שלנו, כבוד היושב ראש.

<יעקב בן יעקב: היא לא נגמרה.

<יעקב בן יעקב: אנחנו עדין נמצאים בטפטופים של המרגמות ובתחושה שעדין הנה, אוטוטו, הולך להיות סיבוב נוסף.

<קריאה: זאת בעיה.

משה גפני: תודה.

<יעקב בן יעקב: רגע, עוד שלוש דקות.

<יעקב בן יעקב: ..

משה גפני: עוד דקה.

משה גפני: צריך להתחשב גם באחרים.

משה גפני: הזמנת אותנו לישיבה בנתיב-העשרה.

<יעקב בן יעקב: כבוד היושב ראש, אז אולי נשאיר את זה לנתיב-העשרה - -

משה גפני: לא, אל תשאיר שום דבר.

משה גפני: תגיד, בבקשה.

אראל מרגלית: מה זה אומר?

<יעקב בן יעקב: זה אומר שעדין אין לנו 50% מהמשבצת.

<יעקב בן יעקב: איזה משרד צריך לטפל בזה?

מרדכי יוגב: מינהל מקרקעי ישראל, להקצות לו יותר קרקע.

מרדכי יוגב: אני מדבר בתור בן-דוד של נחמיה בן צבי, שכן שלו.

הנושא השני: ובזה אני מסיים – רבותי, אני מגיע לשוסטר ולגדי: נתיב-העשרה, הרחבה ראשונה נגמרה, התחלה של הרחבה שנייה, ואנחנו נמצאים בהתחלה של הרחבה שלישית.

הנושא השני: בנים בישוב נתיב-העשרה, אף משפחה לא עזבה את המקום.

הנושא השני: את זה אני רוצה שתבינו.

הנושא השני: אנחנו נשכבנו על הגדר, היינו עם צה"ל בכל הסיפור רק ביקשנו שיגמור את הסיפור, שייתן שקט של 40 שנה.

הנושא השני: כל מלחמה יותר קשה ויותר קשה.

הנושא השני: ואני מעלה על נס את מה שקורה בנתיב-העשרה, וכאן צריך להגיד לכנסת ולוועדות שלה: חבר'ה, לתמוך במקומות שיש מקום להרחבה ולהתיישבות ולהרחיב אותם.

הנושא השני: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני לא עצרתי אותך בגלל שהעלית דברים ובכלל, אלה שצועקים, אני גם צועק.

אראל מרגלית: יעקב, תודה.

משה גפני: העלית סוגיות מאד מאד חשובות, אני באמת אומר את זה, זה לא נושא הדיון.

משה גפני: נושא הדיון זה הפיצויים - -

<יעקב בן יעקב: אנחנו לא מדברים על פיצויים?

<יעקב בן יעקב: על פינוי גוש קטיף?

משה גפני: רגע, תשמע לי.

משה גפני: אתה פשוט יותר גרוע ממני, אתה לא מקשיב: הנושא שהעלית הוא חשוב, קריטי, לא נושא הדיון.

משה גפני: אני מציע שתעלה את הנושא הזה, בלי קשר לדיון הזה של הפיצויים בעקבות מבצע "צוק איתן".

משה גפני: אני אעביר את זה לכל הגורמים שעוסקים בענין הזה, נטפל בזה, זה יעלה על סדר היום.

משה גפני: אני מודה לך על הדברים שלך.

<יעקב בן יעקב: מילה אחרונה - -

משה גפני: אין מילה אחרונה, כבר אמרת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מעין צוויג, בבקשה.

<מעין צווייג: נעים מאד, תודה רבה.

<מעין צווייג: תודה רבה לכולם שהם נמצאים פה.

<מעין צווייג: אני תושבת שדה-אברהם במועצה אזורית אשכול, ארבעה קילומטר מעזה.

<מעין צווייג: גדי, איזה כיף שאתה פה אתנו וגם חיים ילין.

<מעין צווייג: אני מביאה את השטח, ואני מביאה גם נציגות של כמה וכמה עסקים כי בעקבות הוועידה של שנה שעברה, ועידת הכספים, שבה פרצנו אליה ודיברנו על חוק מע"מ אפס – ועדת הכספים, סליחה, הקמנו את התאגדות העסקים הקטנים בשביל לעזור לעסקים שכרגע הממשלה או איזה שהוא גוף לא תומך בהם או לא עזר או עד שהוא עזר.

<מעין צווייג: רק לפני שנה לקחתי אקדח ביד ורק לפני שנה עזרתי לחיילים, ורק לפני שנה הוצאתי את הילדים שלי מהבריכה בשבע שניות בשביל שהם לא יפגעו.

<מעין צווייג: רק לפני יומיים קיבלנו טיל, קסאם יותר נכון, מאחורי הבית שלנו.

<מעין צווייג: אני מדברת על מצב ש"צוק איתן" - כולם אוהבים לדבר על זה כי זה מלחמה של חודשיים, וכך הפיצויים התנהגו בהתאם, כחודשיים.

<מעין צווייג: אצלנו המלחמה לא נגמרה, לפני יומיים זה קרה.

<מעין צווייג: אנחנו כבר לא "עוטף עזה", אנחנו כבר עוטף מצרים.

<מעין צווייג: ביום שנהיה עוטף ישראל, זה היום שיתנהגו אלינו בהתאם.

<מעין צווייג: אני עצמאית, נשואה לחקלאי מדהים ואמא לשלושה ילדים.

<מעין צווייג: אחרי שלושה חודשים הייתי צריכה לאסוף את עצמי ולשווק את העסק.

<מעין צווייג: אני עצמאית, אני מרצה, אני מלווה עסקים ואני חלק מהתאגדות העסקים הקטנים, שפשוט עזבה את הכל, עזבתי את הכל, כי אנשים צלצלו אלינו שהם מתאבדים.

<מעין צווייג: אנשים צלצלו אלינו כי הם לא מסוגלים לעמוד בכבוד, שהם לא מקבלים שום דבר.

<מעין צווייג: זה הרבה יותר חשוב מהחיים שלי כרגע, וזה מה שעשינו כל הזמן הזה.

<מעין צווייג: אני בשלושה חודשים הייתי צריכה להרים את העסק שלי, אבל איך אני יכולה להרים את העסק שלי כשהבן שלי לא עולה לאוטובוס כי 200 מטר ממנו נפל קסאם?

<מעין צווייג: אני מדברת על בית הספר, שאני צריכה כל הזמן לצעוק בשביל לקבל מתווה.

<מעין צווייג: על בית ספר שהוא לא ממוגן מספיק טוב.

<מעין צווייג: 40 או 37 ילדים.

<מעין צווייג: אני צריכה לשלוח ילד בכיתה א' לרוץ לממ"ד בשבע שניות.

<מעין צווייג: זה כבר לא עניין של התפתחות, זה עניין של הישרדות.

<מעין צווייג: אנחנו חיים ומוות.

<מעין צווייג: אנחנו במלחמה תמידית.

<מעין צווייג: עכשיו, אני לא מסכנה פה.

<מעין צווייג: אני נשארת בדרום כמו שרוב האנשים שנמצאים בדרום נשארים בדרום.

<מעין צווייג: אנחנו רק רוצים מודל הרבה יותר חכם כי מודל הפיצוי לא נתן את המענה.

<מעין צווייג: הוא נתן את המענה בשביל פלסטר.

<מעין צווייג: זה נכון, התייעלתם, עשיתם עבודה, אפשר לדבר על זה.

<מעין צווייג: שנתתם ואחרי זה ביקשתם לקחת עוד, יש הרבה דוגמאות.

<מעין צווייג: אבל בשלושה חודשים להרים את העסק ואז לצעוק את "מחאת הסרדינים"?

<מעין צווייג: איך להרים עסק?

<מעין צווייג: אני אמא ששמה ביד - או לפתח את העסק או לדאוג לילד שלי, שעכשיו בבעיה פסיכולוגית.

<מעין צווייג: מה אתם הייתם עושים?

<מעין צווייג: מפתחים את העסק או דואגים למשפחה?

<מעין צווייג: אי אפשר לטפח עסקים בהישרדות בצורה הזאת.

<מעין צווייג: צריך לטפח את זה בצורה הרבה יותר רחבה, ל"לונג ראן", לטווח ארוך.

<מעין צווייג: למה אני צריכה להוכיח שאני מ"עוטף עזה"?

<מעין צווייג: איזה משרדים מקבלים ממני דיווח שאני מ"עוטף עזה"?

<מעין צווייג: קודם כל תתנו פיצויים, קודם כל תתנו לי לחיות.

<מעין צווייג: עסקים קטנים, יש להם בעיה תזרימית ולא בעיה לאורך טווח, אני לא בנק של אף אחד.

<מעין צווייג: זו המטרה.

<מעין צווייג: אז תנו לנו לחיות קודם כל.

<מעין צווייג: איך פותרים את זה?

<מעין צווייג: אולי העדפה מתקנת, שיהיה משהו ש"עוטף עזה" יכול להיכנס למכרז.

<מעין צווייג: עצמאי מ"עוטף עזה" יכול להיכנס למכרז כמו כל בן אדם, ולתת לו העדפה.

<מעין צווייג: אולי אפילו לתת עוגנים ביטחוניים.

<מעין צווייג: למה אני צריכה לדאוג לביטחון הבית שלי?

<מעין צווייג: למה אני צריכה לדאוג לילדים שלי, שעוד מעט נופל עליהם קסאם, כי אין מה לעשות, אני לא נקראת במלחמה.

<מעין צווייג: קסאם, נו, מדאעש, אז מה?

<מעין צווייג: זה נפל בחצר הבית שלנו.

<מעין צווייג: זה הילדים שלכם.

<מעין צווייג: אני לא צריכה לדאוג לזה, אני צריכה שוועדת הכספים תדאג גם לעוגן, לשקט נפשי בשביל שאני אפתח את העסק הזה, שאני ארים את זה.

<מעין צווייג: וכמוני כולם פה, נכון חיים?

חיים ילין: אני קטונתי לידך עכשיו.

משה גפני: הוא אמר לי קודם שזה נכון.

<מעין צווייג: ההתאגדות לעסקים קטנים, יש לנו את ענבל, שהיא בעצם היועצת המשפטית שלנו.

משה גפני: דברי בבקשה למיקרופון בגלל שאם יש כבר יועצת משפטית, זה גוף רציני...

<ענבל תמם: שלום לכולם.

<ענבל תמם: שלום אדוני היושב ראש.

<ענבל תמם: אני היועצת המשפטית של העמותה להתאגדות העסקים הקטנים.

<ענבל תמם: אנחנו ליווינו את כל העסקים שמתווה הפיצויים לא תאם להם.

<ענבל תמם: למעלה מ-70 עסקים קרסו, אני מדברת על אזור הדרום ותכף גם אגיע למרכז, בקצרה.

<ענבל תמם: למעלה מ-70 עסקים קטנים קרסו - -

משה גפני: תמקדי את זה בדרום, תעזבי את המרכז עכשיו, ותגידי האם היו בעיות מיוחדות בתשלום הפיצויים שהיה פעם בניגוד לפעמים קודמות.

משה גפני: למה?

<ענבל תמם: כי הם טענו שמתווה הפיצויים לא מתאים, והוא צריך להחזיר 100,000 שקלים.

משה גפני: למה?

משה גפני: אם הוא שילם 230,000?

<ענבל תמם: כי החישוב שלהם לא היה נכון.

משה גפני: אז את פונה חזרה לרשות המסים, ואז אומרת להם: החישוב שלכם לא היה נכון.

משה גפני: אז מה הם אומרים לך?

<ענבל תמם: נכון.

<ענבל תמם: לא רק שהם מתנגדים לאותה השגה, הם גם מאיימים שאם אנחנו נטפל באותו עניין, אנחנו נאלץ לשאת בעלויות משפטיות, בהוצאות משפט, בתביעה שתערך שנתיים.

<ענבל תמם: - -

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: רשות המסים.

<ענבל תמם: הפיצוי לא משקף - - -

משה גפני: רגע.

משה גפני: רשות המסים.

מיקי לוי: חבר'ה, תפסיקו לרדת על הפקידות.

מיקי לוי: הפקידות עושה עבודת קודש.

משה גפני: רבותי, רגע.

משה גפני: איתן, אני עכשיו נותן אחד, אחד.

משה גפני: אני רוצה התייחסות של רשות המסים למה שהעלתה הגברת.

משה גפני: אני רוצה שני דברים: לגבי הנושא הזה – סקירה כללית על כל מה שהיה.

משה גפני: הטענה שהעלתה הגברת ענבל, עורכת-הדין, ואני רוצה לדעת לגבי הנושא של עובדת הקבלן.

משה גפני: אתם עשיתם תקנות, אנחנו אישרנו את זה שלגבי ניזוק שהוא קבלן כוח אדם, 132% משכר העבודה היומי - על פי התקנות, אתם צריכים לשלם לעובדת הקבלן שהעלתה חברת הכנסת זהבה גלאון.

משה גפני: למה היא נשארה עם מצב כזה שלא שילמתם?

משה גפני: אבל קודם כל, סקירה כללית.

משה גפני: בבקשה.

זהבה גלאון: וגם אם תוכלו לעשות מיפוי של כל עובדי הקבלן הרלוונטיים שעובדים לצד עובדי המדינה שקיבלו פיצויים, ולוודא שכולם יקבלו.

<אמיר דהן: קודם כל, שלום לכולם.

<אמיר דהן: אני מנהל קרן הפיצויים.

<אמיר דהן: אני אנסה לתת סקירה כללית על כל מה שעשתה הקרן בתקופה הזאת, כי יש כאן כל מיני חלקי מידע: רשות המסים טיפלה במבצע הזה ב-4,500 נזקים ישירים, שהטיפול בהם הסתיים.

<אמיר דהן: ישנם 30 תיקים.

<אמיר דהן: אני חושב שראו אותנו בשטח תוך כדי המבצע.

<אמיר דהן: הרשות שילמה כ-130,000,0000 שקל בתחום הזה.

<אמיר דהן: היה לנו פרויקט של שיקום כבישים שניזוקו על ידי הצבא.

<אמיר דהן: בשטחי הכינוס הצבא חצה כבישים.

<אמיר דהן: פרויקט של 500 קילומטר, שאנחנו נמצאים כבר בכמעט 65% גמר טיפול.

<אמיר דהן: זה פרוייקט של 60,000,000 שרשות המסים מבצעת אותו, ואני חושב שמי שנמצא בדרום רואה המון כבישים חדשים בכל אזור "עוטף עזה", כל הכבישים שבעצם ניזוקו.

<אמיר דהן: יש פרוייקט נוסף שדיברו עליו כאן באיזה שהוא נושא - -

משה גפני: הכביש של גדי ירקוני זה 232?

חיים ילין: ב-250,000,000 שקל, זה תקנה אחרת - -

<אמיר דהן: זה שטחי הכינוס.

<אמיר דהן: הצבא - -

מיקי לוי: לך לשר התחבורה, שלא רוצה לעשות את זה.

חיים ילין: לא, לא, הוא כבר הסכים לעשות.

חיים ילין: תביא לו כסף.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה בנייר המיוחד שלא קשור לזה.

<אמיר דהן: בזמן המבצע, בגלל שהיתה גם כניסה קרקעית, היו המון שטחי כינוס.

<אמיר דהן: כ-25,000 דונם שנתפסו על ידי הצבא.

<אמיר דהן: הקרקע הודקה, נטחנה.

<אמיר דהן: הפרוייקט הזה גם הסתיים בהסכמה עם כל החקלאים.

<אמיר דהן: ישבנו אתם מספר פעמים, המון פעמים יותר נכון, סיירנו בשטח והם קיבלו פיצוי על הנושא הזה.

<אמיר דהן: אני לא מכיר שום תלונה, חוץ ממכתב שהם מודים לנו, בסופו של דבר, על המתווה.

<אמיר דהן: לקחנו מומחה בתחום הזה, וגם את הפרוייקט הזה סיימנו.

<אמיר דהן: הפרוייקט שעל רובו דיברתם כאן – זה הפרוייקט של הנזק העקיף.

<אמיר דהן: לנזק העקיף הוגשו כ-25,000 תביעות.

<אמיר דהן: נכון שזה שנה למבצע "צוק איתן", אבל צריך לזכור שזה תשעה חודשים מאז שאנחנו קיבלנו את התביעות כי זה שנה לתחילת המבצע ואנחנו התחלנו לטפל בתביעות רק כשפורסמו התקנות ורק אז אפשר היה להגיש תביעות - רק במהלך ספטמבר.

<אמיר דהן: אז בעצם בין תשעה לעשרה חודשים סיימנו מתוך ה-25,000 תביעות כמעט 23,000 תביעות – 91%, שאני חייב להגיד שמתוך ה-23,000 תביעות, אחד הנתונים שמבחינתנו הוא חשוב – הוגשו בסך הכל 270 עררים.

<אמיר דהן: אחוז אחד מסך כל התביעות שנגמרו.

<אמיר דהן: רוב התביעות כן היו בהסכמה.

<אמיר דהן: - -

משה גפני: אני שיבחתי את העבודה שלכם.

משה גפני: אני מכיר תשלומי פיצויים שהיו בעבר.

משה גפני: אני חושב שהפעם זה היה הרבה יותר טוב מפעמים קודמות.

משה גפני: שיבחתי בניגוד לאופי שלי, אבל שיבחתי את העבודה שלכם.

משה גפני: אני רוצה תשובה על המקרה הזה, שאנחנו לא יודעים לא שם ולא כלום.

משה גפני: האם יכול להיות דבר כזה שמישהו הוציא 230,000 שקל, נתתם לו מקדמה של 216,000 שקל.

משה גפני: ירדתם ל-100,000 שקל, לקחתם את זה מקדמה, וכשהם באים לערער, אתם אומרים להם שיהיו תביעות משפטיות.

משה גפני: האם יכול להיות דבר כזה, כאשר יכול להיות שבדברים הטובים שאתם עושים, נופלים באמצע או בצד כאלה מקרים שחייהם של אנשים נהרסים?

אראל מרגלית: והאם זה יכול להיות שהתביעות שנשארו הן הגדולות ביותר?

משה גפני: ענבל, יש לך מקרה ספציפי כזה?

<ענבל תמם: בוודאי.

<ענבל תמם: אז רציתי לציין שלאחר שרשות המסים בקשה את ההחזר של 100,000 שקלים, הגענו לוועדה נוספת עם עורך-דין ורואה-חשבון, ולפתע הושגה פשרה על 275,000 שקלים.

<ענבל תמם: זאת אומרת, ה-100,000 שקלים פתאום הוחזרו.

<ענבל תמם: הטעות שכביכול נעשתה בחישוב חזרה - -

<קריאה: זה לא ב"צוק איתן".

<ענבל תמם: היתה פניה.

משה גפני: בסדר, יש לך מקרה כזה?

מיקי לוי: - -

<ענבל תמם: אוקי, אז ה-100,000 שקלים הוחזרו כי החישוב לא נעשה נכון - - -

משה גפני: תודה.

<אמיר דהן: שאלה נוספת לגבי עובדי קבלן – קודם כל, צריך לזכור שמשרדי ממשלה לא מפוצים דרך חוק מס רכוש אלא דרך הממונה על השכר.

<אמיר דהן: היה נוהל שקבע שמשרדי הממשלה מפוצים מבחינת תשלום שכר.

<אמיר דהן: לגבי עובדי הקבלן: החברה שמעסיקה את עובדת הקבלן הספציפית - הוא יכול היה להגיש תביעה אצלנו.

<אמיר דהן: אילו הגיש תביעה במס רכוש והוא עמד בכללים, אז הוא קיבל את הפיצוי.

<אמיר דהן: אני לא מכיר את המקרה הפרטני, אני אשמח אחרי זה לברר את המקרה, כי אם במקרה נדע ששילמנו לחברה הקבלנית והיא לא העבירה את הכסף לעובד כי אנחנו לא מפצים את העובדים ישירות, אנחנו מפצים את העסקים.

<אמיר דהן: - -

<שגית אפיק: אבל אמיר, אם פונה אליך עובד כזה, ואני יודעת כי פניתי אליך עם פניות של עובדים שלא קיבלו ואתה פנית למעסיק, אתה תוכל לפנות גם לקבלן?

<אמיר דהן: בוודאי.

<אמיר דהן: עשינו במקרים כאלה שפנו אלינו שעובד לא קיבל את הכסף, פיצינו את העסק ופשוט עצרנו את - -

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציע הצעה בהמשך לדברים של היועצת המשפטית של הוועדה: קודם כל, תודה, אני אעביר לך את הפנייה הספציפית האישית.

זהבה גלאון: אני רוצה להציע, אני לא חושבת שזה סיפור כזה גדול, אם תוכלו לעשות מיפוי.

זהבה גלאון: יש לכם הרי את המיפוי המלא של עובדי המדינה שעבדו, ולצדם עובדי הקבלן, ובואו נבדוק מי קיבל ומי לא.

זהבה גלאון: לא כל אחת מגיעה אלי ולא כל אחת מגיעה לשגית.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שזו בעיה הרבה יותר רחבה.

משה גפני: אני אגיד לכם - -

<קריאות: - -

משה גפני: רגע, מה יש לכם היום.

משה גפני: הרי אנחנו נתקלנו בבעיות כאלה.

משה גפני: המציאות היא שהקבלנים לא תמיד פונים מסיבותיהם הם.

משה גפני: אנחנו מבקשים, וזה מה שזהבה גלאון מבקשת, ואנחנו מצטרפים לבקשתה: יש מקרים כאלה שאתם צריכים לפנות לקבלנים.

משה גפני: הקבלנים, מסיבותיהם, לא פונים.

משה גפני: הרי היה לנו מקרה כזה גם קודם.

משה גפני: אתם פנים ושילמתם בסוף.

משה גפני: הרי האנשים המסכנים האלה נופלים בין הכיסאות.

משה גפני: התפקיד שלכם זה לייצג אותם, הם זכאים לפיצוי על פי התקנות שאתם הבאתם ואנחנו אישרנו.

משה גפני: אנחנו מבקשים שתפנו.

משה גפני: זהבה, תביאי את המקרה הספציפי הזה, ואנחנו מבקשים - -

משה גפני: יש לי פה בעיה, אני לא נתתי לחקלאים לדבר ואתם תצטרכו להמתין.

<קריאה: גם לתעשיינים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מאד מבקש בקצרה, תעשו לי טובה.

משה גפני: אליהו אוזן, בבקשה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: צביקה כהן, סמנכ"ל משרד החקלאות, מה אתה אומר לאליהו אוזן?

משה גפני: למה הוא לא מקבל?

<צביקה כהן: רגע, הוא מקרה פרטי, אנחנו תכף נדבר עליו.

<צביקה כהן: - -

<שגית אפיק: יש התייחסות לחקלאי חדש בתקנות?

<צביקה כהן: יש, יש.

<צביקה כהן: הבעיה היא גדולה יותר, שאנחנו קבענו - -

משה גפני: שניה צביקה, שניה.

משה גפני: אני אתן לך, אני לא אתן לך ללכת בלי להסביר.

משה גפני: אתה יודע שבאת לפה, מה השם שלך?

<אמנון חניה: חניה אמנון.

משה גפני: מאיפה אתה?

<אמנון חניה: אני מחברת - - -

משה גפני: אתה חקלאי?

<אמנון חניה: לא.

<אמנון חניה: אנחנו מטפלים בחקלאים.

משה גפני: למה אמרת שלחקלאי חדש אין?

משה גפני: מאיפה אתה יודע?

<אמנון חניה: כבוד יושב ראש ועדת הכספים, מסרתי לך מסמך שמרכז את ארבעת הנקודות המרכזיות.

<אמנון חניה: ככה: התקנה מדברת על מ"מסלול ירוק" מיוחד לחקלאות.

<אמנון חניה: כתוב מפורשות: ארבע שנים בממוצע יחשב ממוצע מחושב.

<אמנון חניה: זאת אומרת, בוחנים מה מסוגל לייצר בארבע השנים האלה, בחודשים יולי אוגוסט, זה המדד.

<אמנון חניה: ומזה נגזר התחשיב, 80% או 30% או 50%.

<אמנון חניה: עד כאן זה ברור.

<אמנון חניה: מחזור 14 לא הובא בחשבון כאשר כל הוועדה וכל החקלאים ידעו שמחזור 14 יצא בעוד יומיים, בעוד שבועיים.

<אמנון חניה: היום יש שתי בעיות: חקלאי חדש שאין לו ארבע שנים, יש לו שנתיים, אז אני אגיד את זה בצורה עדינה - מבקשים את השנתיים לחלק לארבע כי זה מה שיש.

<אמנון חניה: כתוב, תסתכל.

<אמנון חניה: ומי שאין לו בכלל, הוא לא פה.

<אמנון חניה: זאת אומרת, חדש, אין לו פיצוי.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: כשמסבירים לי לאט אני מבין מהר.

משה גפני: צביקה, - -

מיקי לוי: זה ממש לא נכון.

מיקי לוי: לא מחלקים לארבע.

<אמנון חניה: ממש נכון.

<אמנון חניה: אתה לא נמצא בישיבות.

<אמנון חניה: תבדוק.

<דוד רוטנברג: זה לא נכון.

משה גפני: רגע, נהיה פה שוק ואני לא יכול לנהל את הישיבה ככה.

משה גפני: אנחנו גם צריכים לסיים באיזה שהוא שלב.

משה גפני: אתה יודע מה, תגיד לי האם מחלקים לארבע?

משה גפני: שנתיים מחלקים לארבע?

<צביקה כהן: זאת לא הבעיה העיקרית ואני לא זוכר בעל-פה.

<צביקה כהן: הבעיה העיקרית היא שאנחנו סיכמנו שלא נוגעים במחזור 14, והם, מס רכוש, בודק את מחזור 14.

<צביקה כהן: ואז, בן אדם שבמחזור 14 היה לו תמורה, היה לו מחזור גבוה, הוא יוצא מהמשחק.

<צביקה כהן: זו כל הבעיה.

<שגית אפיק: אבל התקנות לא מתייחסות למחזור 14.

<צביקה כהן: אבל מס רכוש החליט לעשות מחטף - -

<שגית אפיק: החלטתם בניגוד לתקנות?

<קריאות: - -

משה גפני: צביקה כהן באמצע הדיבור, הוא היה מנכ"ל גם.

<צביקה כהן: התקנות מדברות על זה שלא נוגעים ב-14.

<צביקה כהן: הדוגמה הכי פשוטה היא שאדם ראה תקנות, עשה חשבון שהמחזור שלו ב-13 ב-10 ב-11 הוא 100,000 שקל, הגיש בקשה שמגיע לו, סתם, 40,000 שקל.

<צביקה כהן: הוא קיבל מקדמה של 20,000 שקל, הכל בסדר.

<צביקה כהן: הם באו אחרי כמה חודשים, בדקו את מחזור 14, מחזור 14 היה גבוה מדי, אנא החזר מקדמה.

<צביקה כהן: זה הסיפור.

<צביקה כהן: הסיפור של תקנות לא רישום מחזור 14.

<צביקה כהן: מס רכוש טוען, ובצדק, שמותר לו לעשות מעבר לתקנות, והוא כתב את זה והסביר את זה בצורה מאד ברורה.

<צביקה כהן: זו הבעיה העיקרית.

<צביקה כהן: לדעתי, ברמת החקלאי הבודד, החקלאי החדש והצעיר – יש בתקנות טיפול.

<צביקה כהן: אולי הוא לא מספיק וצריך לבדוק אותו.

<צביקה כהן: הבעיה העיקרית זה מחזור 14 להערכתי.

משה גפני: תגידו לי, מס רכוש, מי מתייחס לעניין הזה?

משה גפני: אמיר.

<קריאה: מה הקשר?

משה גפני: לא, שניה.

משה גפני: אני מבקש לאפשר לו.

<אמיר דהן: ההגדרה של התקנות קובעת, בתחילת התקנות יש הגדרה של שווי של נזק עקיף.

<אמיר דהן: הנזק צריך להיגרם מהמצב הביטחוני.

<אמיר דהן: התוצאה בנוסחה צריכה להיגרם מהמצב הביטחוני.

<אמיר דהן: במקרה שהצגתי, אותו חקלאי קטף, יש לו תוצאה בנוסחה אבל הוא קטף פיסית.

<אמיר דהן: בסופו של דבר הוא הצליח לעבוד.

<אמיר דהן: עם כל הכבוד, אנחנו שומרים גם על הקופה הציבורית של המדינה.

<אמיר דהן: אם החקלאי התפרנס באותה צורה או שהוא קטף כמעט את ה-100%, 90%, אז הוא לא יקבל 80% מקטיף כי זה לא מה שקרה בפועל.

<אמיר דהן: הנוסחה מניחה מראש שהוא לא קטף.

משה גפני: הוויכוח, מה שאמר אליהו אוזן - -

<אמיר דהן: זה מה שאמר צביקה.

<אמיר דהן: אני התייחסתי למה שאמר צביקה.

<קריאה: - -

משה גפני: רגע.

משה גפני: אמיר, אתה מדבר אתי.

משה גפני: השניים שמחלקים לארבע, זה נכון?

<אמיר דהן: אני לא מכיר מקרים כאלה.

<אמיר דהן: במקרים שיש לנו שנים חדשות, חקלאי שהוא רק שנתיים, לפחות ממה שאני מכיר במקרים האלה, מחלקים לשניים.

<אמיר דהן: - -

<צביקה כהן: ואם שנה ראשונה?

<קריאה: אם אין לו היסטוריה?

<אמיר דהן: אם אין לו היסטוריה, אז ימצאו לו מסלול אחר.

משה גפני: אבל שנה הוא עבד.

<קריאה: הוא עבד וניזוק - -

מיקי לוי: חבר'ה, תרגעו.

מיקי לוי: מה אתם צועקים עליהם?

אראל מרגלית: אוזן, שניה.

אראל מרגלית: אמיר, אני מבין את ההיגיון שלך, שאתה עומד ומתדיין ומסתכל על הקריטריונים אבל אני אגיד לך איפה בגדול אתה טועה: אתה טועה כי גם אם הוא קטף 80% מהקטיף, כמו שאתה מתאר, המצב שלו, ומעיין דיברה על זה באופן עקיף - המצב שלו הוא לא אותו מצב.

אראל מרגלית: במצב כזה, שאתה רואה שהוא תפעל את העסק שלו והביא מחזורים שנניח, זה לא נשמע לי סביר אבל נניח שהם היו דומים או ב-70% - -

<קריאה: אולי המחיר היה גבוה פי 2 - - -

אראל מרגלית: רגע, רק שניה.

אראל מרגלית: - - אז תראה, אני מבין ומעריך שאתה רוצה לשמור על הקופה הציבורית אבל הענין הוא שבסופו של דבר נותנים כמעט אפס מיצוי וזה לא סביר.

אראל מרגלית: דבר שני - תראה, בעניין של העסקים החדשים, זה גם חקלאים חדשים וגם שלומי פה, יש פה את החבר'ה מבאר-שבע, שהם בעלי מלאכה שיש להם עסקים חדשים – אני רוצה להגיד לך, סתם, אני לוקח רגע את באר-שבע, ותכף ניתן לשלומי לדבר.

אראל מרגלית: יש מלא חבר'ה שעודדו אותם, בגלל איזו שהיא פעילות כלכלית, שמדינת ישראל עודדה, סייבר וכל מיני דברים אחרים, עודדו אותם לבוא ולפתוח דברים, לבוא ולפתוח עסק, בית-קפה או בית מלאכה או נגריה.

אראל מרגלית: בסופו של דבר, אי אפשר להתייחס אליהם על המחזור הקודם.

אראל מרגלית: אי אפשר.

אראל מרגלית: חייבים להתייחס אליהם בקטגוריה של עסק חדש, ולתת להם אפילו משהו מעבר.

משה גפני: שניה, אבי ברססט מהתעשייה.

<אבי ברססט: שלום לכם.

<אבי ברססט: אני תעשיין ציוני בשדרות, אני הבעלים והמנכ"ל של חברת "הולנדיה".

<אבי ברססט: כשאני אומר "תעשיין ציוני בשדרות", אני העברתי את המפעל שלי לשדרות, כאקט ציוני "פר-אקסלנס".

<אבי ברססט: אני רוצה לומר לכם שנורא זר לי פה לשמוע את הדברים על האהדה ועל כך שאין לנו מחלוקת שרוצים לשלם פיצוים.

<אבי ברססט: אני לא מאמין בדבר הזה.

<אבי ברססט: אני מאמין שאין רצון לשלם פיצויים מכיוון שמערימים כל כך הרבה קשיים לקבל את הפיצויים.

<אבי ברססט: עברה שנה מהמלחמה.

<אבי ברססט: רק ביום חמישי שעבר קיבלתי 50% מהפיצוי.

<אבי ברססט: ברגע שקיבלתי 50% מהפיצוי לקח שנה שלמה, וזה הרגע שאני מפסיק לישון בלילה כי אתם יודעים מה יהיה השלב הבא?

<אבי ברססט: - -

זהבה גלאון: עוד שנה.

<אבי ברססט: השלב הבא זה טלפון מאותה רואת-חשבון שמיניתי בתשלום לטפל לי בנושא, כי היא צריכה גם להרוויח, ששם היא תאמר לי: תשמע, אני יושבת כרגע עם רשות המסים.

<אבי ברססט: יש שתי אפשרויות: או שסוגרים על ככה וככה, או שתשכח מהכסף.

<אבי ברססט: וזה הפחד הכי גדול שלי כי אני יודע שזה יגיע.

<אבי ברססט: זה הגיע במלחמות הקודמות, שלא היו 55 ימים.

<אבי ברססט: זה יגיע.

<אבי ברססט: ובכל הפעמים הקודמות אני ויתרתי על הכספים מכיוון שלא רציתי להגיע למצב שאני אצטרך להילחם שנים, ואני קורא היום – הם אומרים שרק אחוז אחד ערער.

<אבי ברססט: לערער זה אומר שנים לא לראות את הכסף.

<אבי ברססט: שנים.

<אבי ברססט: בוודאי שאף אחד לא יערער.

<אבי ברססט: רק מטומטם יערער.

<אבי ברססט: זה דבר אחד.

<אבי ברססט: דבר שני – רשות המסים דורשת מאתנו להביא הוכחות ברורות וכתובות על נזק, וזה בהחלט צודק.

<אבי ברססט: ויש לנו הוכחות על נזק בצורה מתמטית, חשבונאית, מסודרת.

<אבי ברססט: אני הערכתי בסוף המלחמה את הנזק לחברה שלי בלבד, ב-15,000,000 שקל.

<אבי ברססט: תבעתי פחות מ-4,000,000 מכיוון שאת הנזק מעבר, ה-10,000,000 הנוספים האלה מאד קשה לכמת אותם לדוחות אקסל ולהוכחות ברורות.

<אבי ברססט: וכדי לא להגיע למצב, שמעתי את אותה רואת-חשבון שאמרה לי: אבי, אל תנפח כי זה לא יגיע.

<אבי ברססט: תיתן משהו מצומצם, העיקר שנצליח להוציא אותו.

<אבי ברססט: זאת אומרת, אנחנו, בפועל, לא מקבלים כלום.

<אבי ברססט: וכשאתם אומרים שרוב התביעות כבר שולמו, זה נכון.

<אבי ברססט: יש לי עוד חברות נוספות שתבעתי וקיבלתי.

<אבי ברססט: מדובר בתביעה של 70,000 שקלים ובתביעה אחת של 90,000 שקלים, וקיבלתי אותם מיד כי זה גרושים, זה "פינאטס".

<אבי ברססט: אני מדבר על התביעות הגדולות, ששם הם שוחטים בבשר החי, שם הם חותכים.

<אבי ברססט: ואנחנו, למעשה, לא מקבלים את הפיצוי האמתי.

<אבי ברססט: אני רוצה לראות איך תראה מדינת ישראל בלי תעשיה מפוארת שנמצאת בשדרות, ולא סתם תעשיה מפוארת, תעשיה שמייצאת ל-36 מדינות בעולם.

<אבי ברססט: איך תיראה המדינה ללא התעשייה הזאת, אני שואל אתכם?

משה גפני: מוטי, בבקשה.

מרדכי יוגב: אני מבקש את התנצלות האנשים.

מרדכי יוגב: א.

מרדכי יוגב: תודה ליושב ראש הוועדה וליושב ראש מועצת "אשכול" לשעבר וחברי, חבר הכנסת חיים ילין, שהצטרפתי אליו ביוזמה של היום.

מרדכי יוגב: היום הזה, אין לי ספק שיניע תהליכים חשובים, ואין לי ספק שהשכל הישר של יושב ראש הוועדה יביא לפתרונות יותר מושכלים ובעזרת השם, וביחד, לחיזוקם של כל יישובי הספר ושל "עוטף עזה", שהם פה, בדיון.

משה גפני: אני חייב לסיים.

משה גפני: רק רגע, עם כל הכבוד, זה לא עובר ועדת שרים לחקיקה.

משה גפני: מה שאני הולך להציע, אני רואה שלא נצא מהעניין הזה: אני רוצה שיוקם צוות, לא ועדת-משנה, אני לא רוצה ועדות-משנה עד אחרי התקציב.

משה גפני: נקים צוות, לא נחליט עכשיו מי, נדבר בינינו.

משה גפני: אני רוצה שהוא יישן בלילה, שלא יפחד מרואת-החשבון שלו.

משה גפני: זאת אומרת, יהיה מצב שבו - -

<אבי ברססט: ואני מוכר מיטות, תראה איזה אבסורד.

משה גפני: הסנדלר הולך בלי נעליים.

משה גפני: אנחנו נקבל דברים מהסוג הזה.

משה גפני: הם אנשים נחמדים, שתדעו, גם במשרד החקלאות, גם ברשות המסים.

משה גפני: אגב, נמצא פה מישהו ממשרד הביטחון?

משה גפני: משרד ראש הממשלה?

<קריאה: כן, דן להב.

משה גפני: איפה דן להב?

<קריאה: הוא הלך כנראה.

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: משרד הכלכלה?

משה גפני: אתם רוצים להגיד משהו?

משה גפני: יש לכם דקה כי אני מסיים.

<נעמי הימיין רייש: אני מהסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה.

<נעמי הימיין רייש: עכשיו סיימנו בדיוק סקר שעשינו בקרב עסקים בנושא "צוק איתן" וההשפעות שלו על העסקים.

<נעמי הימיין רייש: אני אגיד ממש דברים מעטים עליו: מעל 80% מהעסקים דיווחו שהם נפגעו במחזור.

<נעמי הימיין רייש: כ-50% בקרב העסקים דיווחו שהביקוש לא שב למצבו הקודם.

<נעמי הימיין רייש: 60% מהעסקים שנשאלו הגישו תביעה לפיצויים.

<נעמי הימיין רייש: שאלה שעניינה אותנו זה: 90% אמרו שהם נעזרו ביועצים ורואי חשבון פרטיים.

<נעמי הימיין רייש: הסיבה ששאלנו את זה, זה מכיוון שאנחנו נתנו שירות של ליווי לקבלת פיצוי להגיש תביעת פיצויים באמצעות היועצים שלנו כדי לעזור להקל בעלויות, וראינו שהרוב לא הלך לפתרון הזה.

משה גפני: אתם מרוצים מהטיפול?

משה גפני: יש פה כאלה שלא ישנים בלילה.

אראל מרגלית: צריך להגיד שנעמי היתה במקום אחרי מקום אחרי מקום.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: את מרוצה מהמצב הזה?

משה גפני: אני מתחיל להיות מודאג, אני אומר ברצינות.

משה גפני: באמת.

משה גפני: הבעיה שלא תמיד חושבים שאני מדבר ברצינות, חושבים שאני צוחק.

משה גפני: גם כשאני צוחק, אני מדבר ברצינות: אני מודאג מזה שאנשים באמת חוששים לנהל משא ומתן אמתי.

משה גפני: כאשר בא מישהו ואומר: תשמע, - -

<קריאה: בדיוק.

<קריאה: בדיוק.

משה גפני: מה זה יעזור לי, אין לי פריימריס.

משה גפני: מה אתה אומר לי "בדיוק"?

משה גפני: המציאות היא שאנשים אומרים: נגמור, הרי אי אפשר לעמוד מול הבירוקרטיה הזאת ואז אנשים נופלים.

משה גפני: זאת השאלה.

<נעמי הימיין רייש: זה משהו שאנחנו גם רואים אותו - -

אראל מרגלית: נעמי, אבל תגידי את החלק השני של מה שאת רוצה להגיד.

משה גפני: לא.

משה גפני: משה שגיא ממשרד החינוך.

<נעמי הימיין רייש: יש מקרים שנופלים.

<נעמי הימיין רייש: אחד הדברים שיכולנו לעשות ברגע שנתנו את השירות של היועצים זה בנוסף לזה גם לעקוב ממש מקרוב אחרי מקרים פרטניים.

<נעמי הימיין רייש: ויש מקרים פרטניים שנופלים מהנוסחאות, ושם עיקר הבעיות.

משה גפני: משה שגיא ממשרד החינוך, בבקשה.

<משה שגיא: משרד החינוך ביצע את החלטת הממשלה במלואה.

<משה שגיא: מעבר לכך, הוא הוסיף תכניות נוספות בהיקף הרבה יותר רחב, בהיקף של 35,000,000 שקלים, בעיקר לטיפולים פסיכולוגים ושעות ייעוץ.

משה גפני: אוקי.

משה גפני: מישהו ממשרדי הממשלה?

<נעה סגל-לפשיץ: אני ממשרד התחבורה, פיתוח תשתיות.

<נעה סגל-לפשיץ: אנחנו פועלים ליישם את כל ההחלטות - -

משה גפני: משרד התחבורה?

משה גפני: מה עם כביש 232?

משה גפני: ואם ועדת חריגים תאשר את זה, כמה זמן אתם יוצאים לעבודה?

<נעה סגל-לפשיץ: צריך לעשות קודם כל הערכת חלופות.

<נעה סגל-לפשיץ: הכביש הזה זקוק לטיפול - -

חיים ילין: כבר עשו הערכת חלופות לפני 5,6 שנים.

<נעה סגל-לפשיץ: נכון, וזה כבר צריך להתעדכן מחדש, לעשות מה שאנחנו קוראים לו "רה-תכנון".

משה גפני: אני לא מבין כלום.

חיים ילין: עכשיו גמרתם אותי לגמרי.

<גדי ירקוני: - -

משה גפני: רגע, חיים.

משה גפני: גדי, דקה.

משה גפני: אני לא מבין כלום.

משה גפני: תגידי לי: אם ועדת חריגים ביום שלישי הבא מאשרת, כמה זמן יהיה כביש?

משה גפני: אל תגידי לי שום דבר בדרך.

<נעה סגל-לפשיץ: שלוש שנים.

חיים ילין: זה הדבר היחידי הנכון ששמעתי היום פה.

חיים ילין: שלוש שנים.

<גדי ירקוני: לא, לא.

<גדי ירקוני: חיים, אני רוצה שוועדת הכספים תבקש ממשרד התחבורה שיוציאו לי לוחות זמנים מדויקים לכביש הזה.

<גדי ירקוני: אני חדש, ואני פעמיים בשבוע מנסה לדבר ולקבל, ואני לא מקבל כלום.

משה גפני: נייר, אני מבקש נייר.

משה גפני: סתיו, דקה.

משה גפני: אני חייב לסיים.

סתיו שפיר: הסבסוד של הנסיעות בתחבורה הציבורית - -

משה גפני: סתיו, דקה.

משה גפני: אני מבקש את הנייר, מה שאמרתי בהתחלה, גם לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני אעביר את זה למשרדי הממשלה - -

חיים ילין: מה עם כבישי הכניסה לכל הישובים?

חיים ילין: מה עם הפרויקט הזה?

משה גפני: חיים, אני ביקשתי נייר, אני אפנה למשרד התחבורה.

חיים ילין: אבל עם נייר לא הולכים למכולת.

חיים ילין: אני לא מדבר על "אשכול", אני מדבר על "עוטף עזה".

<משה עמר: אני ממושב שרשרת.

<משה עמר: אני רוצה לדבר לגבי משתלות.

<משה עמר: ישנן 20 משתלות בארץ, שהטפסים שנמצאים פה, שהוכנו על ידי רשות המסים, כתוב במפורש שהמסלול של חקלאות, מסלול זה חל על אזור שעסקו בגידולים צמחיים בחקלאות אך למעט ענף הגינון.

<משה עמר: הם לא מוכנים לשלם למשתלות שלא שייכות לא לגינון, לא לשתילים של עצים.

<משה עמר: אני רוצה להבהיר – כבודו תקשיב כי זה מאד חשוב.

<משה עמר: ילין, תקשיב לנו גם.

משה גפני: מר עמר, הבנתי.

<משה עמר: - - 20 משתלות הוצאו ושהשתיל יוצא מהתוקף שלו, אי אפשר לשתול אותו אם עוברים שלושה ימים מיום ההוצאה שלו.

<משה עמר: זה בדיוק כמו פרי וירק.

משה גפני: אני לא הולך לעשות עם זה עכשיו שום דבר.

משה גפני: אני הולך להקים צוות, אתה תביא את הדברים בפניהם ונמשיך לטפל בזה ולא בישיבה אחת של שעתיים.

<שלומי מלכה: אני מהתאחדות המלאכה והתעשייה של אזור הדרום.

<שלומי מלכה: אני פונה אליך כי זו פעם שלישית או רביעית שאני נתקל – אני רוצה לספר כי אף אחד לא נתן פה דוגמאות של מספרים, ואני אתן את המספרים על עצמי, ואני חושב שיהיה יותר קל גם לך להבין את זה.

<שלומי מלכה: לכולם.

<שלומי מלכה: אז קודם כל, תודה רבה על הזכות שאני יכול להגיד את הדברים: אני, ב"צוק איתן", אני אתן את הדוגמה האישית שלי – אני מ"פ במילואים.

<שלומי מלכה: ב"צוק איתן" הייתי בשטחי כינוס.

<שלומי מלכה: אראל פנה אלי, להתאחדות, ואמר לי: אני אשמח שתבוא ותדבר אתנו על המצוקה של העסקים.

<שלומי מלכה: אז באתי בכמה כובעים: באתי עם מדים לישיבה הזאת על מנת לדבר.

<שלומי מלכה: - -

משה גפני: מספיק מבחינתי כובע אחד.

<שלומי מלכה: היה את ערן, שערן מבחינתי עדין קיים, נכון?

<שלומי מלכה: ערן ממשרד האוצר, ישות שמבחינתי מלווה אותי כבר שלוש או ארבע פגישות, שאני רוצה לציין את כל מהלך השרשרת: - -

משה גפני: אנחנו חייבים לסיים.

<שלומי מלכה: אני מחזיק שני עסקים, אוקי?

<שלומי מלכה: אחד בבאר-שבע ואחד בנתיבות.

<שלומי מלכה: אני שאלתי את ערן מה אני עושה בתור עסק חדש בנתיבות?

<שלומי מלכה: הוא אמר לי שאת הממוצע הראשון של החודשים הראשונים – הוא לא מייחס להם חשיבות, ורק אחרי שלושה חודשים הוא נותן את הממוצע.

<שלומי מלכה: לעסק הזה הגשתי התייחסות בפיצוי, אפס מענה.

<שלומי מלכה: הוגש דוח של 12,000 שקל נזק, אמרו לי: לא מגיע לך כלום.

<שלומי מלכה: יש לי מפעל נגרות בבאר-שבע.

<שלומי מלכה: הגשתי מספרים: 108, נתנו לי 60, אמרו לי: זה מה שאתה אמור לקבל.

<שלומי מלכה: הגשנו ערעור, הכל מגובה.

<שלומי מלכה: יש לנו פה את הרואה-חשבון של ההתאחדות שייצג אותי מול הרשויות.

<שלומי מלכה: לא נתנו שום מענה, אמרו: זה מה שקיבלת ובמקרה השני אתה לא מקבל, וזאת ההתנהלות.

<שלומי מלכה: אני לא יודע למה אנחנו צריכים להגיע למצב של להעמיד רואה-חשבון, להעמיד עורכי-דין כדי לקבל כסף שמגיע.

<שלומי מלכה: אני מדבר מתוך מצוקה של עסקים.

<שלומי מלכה: אני נותן את עצמי כדוגמה קלאסית, אני מוכן להיות אב-טיפוס לכל דבר.

<שלומי מלכה: ערן יודע את זה, הוא אמר לי: תבוא, תציג את הנתונים, לא משנה, הוא לא עונה לטלפון, אבל תציג את הנתונים.

<שלומי מלכה: אמרתי שאני מוכן להיות כשעיר לעזאזל, לצורך העניין, במקרה הזה, שייתן את הדמות המייצגת לעסקים בדרום.

<שלומי מלכה: אדוני מבין שהעסקים בדרום פשטו רגל.

<שלומי מלכה: מי שהצליח עם האוויר האחרון שלו לקחת הלוואות מוזרות מכל מיני אנשים שאני לא יודע עד היום איך הם מחזירים את זה.

<שלומי מלכה: אנחנו מנסים להרים את האנשים ולא מצליחים.

משה גפני: אוקי.

משה גפני: בבקשה.

סתיו שפיר: אפשר לבקש שהנציגה של התחבורה הציבורית תדבר אחריה?

משה גפני: אני אבקש ממנה, יהיה בסדר.

משה גפני: נציגת התחבורה, אני מבקש שתעני לחברת הכנסת סתיו שפיר אחריה.

<אירינה גלפנבויים: תודה רבה.

<אירינה גלפנבויים: אני מייצגת את עצמי, מ"מ וסגנית לשכת מסחר התעשייה בבאר-שבע והנגב.

<אירינה גלפנבויים: אני רוצה לומר שהנושא של הדיון היום מאד חשוב לנו.

<אירינה גלפנבויים: אני גם חושבת שאתם מבינים שיותר מ-90% מבעלי העסקים בדרום, זה בעלי עסקים קטנים ובינוניים.

<אירינה גלפנבויים: עכשיו, אתם צריכים להבין שהאנשים האלה לא מקבלים שכר או תלוש משכורת ב-1 לכל חודש, והם גם לא יושבים על אוצר של כסף.

<אירינה גלפנבויים: האנשים האלה, רובם צריכים לעבוד קשה במשך החודש כדי להגיע למזומן או כסף ולשלם מסים.

<אירינה גלפנבויים: מה קורה כשיש מלחמה?

<אירינה גלפנבויים: כשיש מלחמה המצב לאגור כסף נפגע.

<אירינה גלפנבויים: אנשים לא מסוגלים לאגור כסף כדי לשלם את המסים.

<אירינה גלפנבויים: כבר ניסיתי לפתור את הבעיה ב-2014, בדיוק בתקופה.

<אירינה גלפנבויים: הרעיון הוא כזה, וצריך לעשות שינוי חקיקה כדי לקדם אותו.

<אירינה גלפנבויים: מה שאני מציעה, שאפשר בתקופה מסוימת שיש מבצע, שאנשים בעלי עסקים נפגעים ונפצעים ולא מסוגלים להרוויח, אפשר בתקופה הזאת, מבחינת מיסוי, תשלומים תקופתיים, לדחות עד לתשלום הפיצויים.

<אירינה גלפנבויים: ואז, מה קורה?

<אירינה גלפנבויים: בעל העסק באמת מקבל עזרה ולא דחייה לשבועיים או לחודש בתשלום של מסים תקופתיים אלא הוא מקבל באמת עזרה ממדינת ישראל.

<אירינה גלפנבויים: הוא משלם מסים רק בהפרש בין פיצוי שהוא זכאי לקבל לבין מה שהוא חייב למדינה.

<אירינה גלפנבויים: זה יכול להיות גם עניין שהוא צריך להשלים וגם עניין שהוא צריך לקבל יותר, וגם עניין של תיקו, וזה עניין שנדרש לו שינוי חקיקה כי בתגובה שאני קיבלתי מרשות המסים, אני קיבלתי תשובה שמדובר על שני מקורות שונים – מס הכנסה ופיצוי, מבחינת המדינה זה שני מקומות שונים.

<אירינה גלפנבויים: לכן, צריך לעשות שינוי חקיקה כדי להעביר את זה.

משה גפני: הרעיון שלך הוא רעיון מצוין.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: משרד התחבורה, תשיבי לחברת הכנסת סתיו שפיר.

משה גפני: אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לנסח הצעת חוק כזאת, כדי שכולנו נחתום עליה, בשם הוועדה.

מיקי לוי: יש ועדה פנימית של רשות המסים, שבוחנת את כל אלה שלא שולמו.

מיקי לוי: שלא יהיו כפילויות, שתהיה עבודה מצליבה.

משה גפני: לא יהיו כפילויות.

משה גפני: משרד התחבורה, בבקשה.

<נעה אבירם: אני מהרשות הארצית לתחבורה ציבורית במשרד התחבורה.

<נעה אבירם: בכמה מילים על התחבורה הציבורית ב"עוטף עזה", צפון הנגב ומערב הנגב – קודם כל, במסגרת החלטת הממשלה 2015, שהוחלט על הקמת מספר מסופים ומרכזי תחבורה מקורים וממוגנים, בין השאר ב"אשכול" ובאשקלון, וזה מתקדם לפי התכנית.

<נעה אבירם: מהלך שני, משמעותי במיוחד הולך לקרות בפברואר, עם החלפת מפעיל באזור צפון הנגב, שכולל את שדרות ואת נתיבות ואת אופקים ויישובי אשכול ואשקלון, שכולל תוספת שירות של עשרות אחוזים.

<נעה אבירם: לגבי פתיחת תחנת הרכבת באופקים, שמתוכננת גם ברבעון הראשון של 2016 – לגבי סבסוד התחבורה הציבורית ככלל בארץ, ובתוך כלל גם הנושא של צפון הנגב - -

סתיו שפיר: לא, אני מדברת על סבסוד רציני בסגנון הסבסוד שיש ביהודה ושומרון.

<קריאה: 56 שקלים הלוך-חזור לתל-אביב משדרות.

סתיו שפיר: מגיעה לתושבי "עוטף עזה" ולתושבי הדרום סבסוד של לפחות 50% בתחבורה הציבורית, מעבר לסבסוד הקיים בדיוק כמו שעושים באזורים אחרים שיש בהם בעיות ביטחונית, כמו ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: סבסוד בכזאת רמה.

<נעה אבירם: באמת המקרה של יהודה ושומרון הוא מקרה ייחודי שכרוך גם בסוג הרכב, שלשמחתי, ב"עוטף עזה" אנחנו לא צריכים להסיע את התושבים ברכבים ממוגני ירי, מה שכן קורה ביהודה ושומרון.

<נעה אבירם: - -

סתיו שפיר: זה לא קשור בעלות הסבסוד.

<נעה אבירם: בכל אופן, המדינה כן מקדמת רפורמה בתעריפים שגם תאפשר התאמת התעריפים לאזורים השונים.

סתיו שפיר: מה לגבי נסיעות חינם ברכבת?

<נעה אבירם: כל החלטה על תעריפים תהיה כחלק מהרפורמה.

סתיו שפיר: אבל מה יעלה בגורלן?

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: משפט, אני חרגתי מעבר לזמן.

<אילן אייזיקסון: אני חקלאי ממושב שדה-ניצן, 7.5 קילומטר, מגד מאוגדת עזה.

<אילן אייזיקסון: גוייסתי למשך 57 ימים ולאחר מכן, באוקטובר ונובמבר עשיתי עוד 40 יום.

<אילן אייזיקסון: כלומר, מיולי עד דצמבר, 99 יום באוגדת עזה.

<אילן אייזיקסון: נפגעתי ב-74% הכנסות, אני פרחן.

<אילן אייזיקסון: הלכתי על "מסלול ירוק".

<אילן אייזיקסון: קיבלתי 260,000 שקל, קיבלתי 50%, ועכשיו רוצים שאני אחזיר 20,000 שקל מה-50%.

משה גפני: אתה תצטרך לפנות לצוות שנקים.

משה גפני: בבקשה.

<מאיר יפרח: מה שאני חושב, אנחנו קיבלנו את ההסכמה של משרד החקלאות ללכת לא לפי מקדם, - -

<קריאה: תציג את עצמך.

<מאיר יפרח: הלכנו למשרד החקלאות בהסכמה של צביקה, הוא שכנע אותי כנציג החקלאים, לא ללכת לנושא של מקדם שהיה ב"עמוד ענן".

<מאיר יפרח: אנחנו בנושא של מחזורים ואמרו שהסדר פשוט.

<מאיר יפרח: הנושא הזה חוזר אלינו - -

משה גפני: הבנו, אני מודה לך.

משה גפני: אתה לא קיבלת רשות דיבור.

מיקי לוי: גם בחקלאות זה מתקיים מצוין.

מיקי לוי: - - -

משה גפני: גבירותי ורבותי, אני מודה לכולם על ההשתתפות הערה בעניין הזה.

משה גפני: אני הבנתי שיש, מר דהן ואני מבקש מכל האחרים: בסך הכל הכללי אני משבח את העבודה, גם מה שאתם עשיתם ומה שמשרד החקלאות עשה.

משה גפני: את הטענות שלי נגד המשרדים האלה אני אשאיר למקום אחר.

משה גפני: אבל מבחינת העניין הזה, המסלול הוא מסלול נכון.

משה גפני: התברר במהלך הדיון, שיש אנשים שמאד חוששים, אפילו אם אתם לא מפחידים, אבל הם מאד חוששים.

משה גפני: יושבת רואת-חשבון או יועץ מס או אני לא יודע בדיוק מה, והוא אומר: תדעו לכם, כדאי להתפשר, תפסידו כסף.

משה גפני: סבלו את כל מאורעות המלחמה שם ועכשיו, הם הולכים להפסיד כסף כי הם לא רוצים להתמודד אתכם.

משה גפני: אני מציע, אנחנו לא נוכל עכשיו לפתור את הבעיה הזאת.

משה גפני: אני מציע שנקים צוות כאן, בוועדה.

משה גפני: אני מניח שהטוב ביותר יהיה דרך הרשויות המקומיות.

משה גפני: אנשים יוכלו לפנות על מקרים מהסוג הזה כדי שאנשים לא יחששו - -

אראל מרגלית: תעשה תת-ועדה ממש.

משה גפני: לא תת-וועדה.

משה גפני: תת-ועדה זה סיפור אחר ואני צריך להקים ועדות משנה עכשיו על הרבה דברים, ואני לא מקים.

משה גפני: צוות של ועדת הכספים.

משה גפני: תאמין לי, אם יהיו אנשים רציניים אז יעשו את העבודה.

משה גפני: על תת-ועדה נדבר אחרי התקציב.

משה גפני: קודם כל, נטפל עכשיו בזה.

משה גפני: אנחנו נעבוד אתכם יחד אבל אנחנו נמנע מאנשים את החשש שלא לדבר כמו שצריך את מה שמגיע להם.

משה גפני: אותו דבר לגבי עובדת הקבלן, שאת זה צריך לפתור מיד.

משה גפני: זה דבר שאסור שהוא יימשך, הוא לא קשור אפילו לצוות.

משה גפני: זה דבר שאני יודע שאתם יכולים לפתור, אתם הבאתם את זה בתקנות, ואנחנו נודיע מיהם חברי הצוות, מי יעמוד בראש הצוות.

משה גפני: אני מודה לכם.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הישיבה נעולה.