ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 20, 2015-07-14 14:00

אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל.

אברהם נגוסה: אנחנו מחכים לחברת הכנסת קסניה סבטלובה, היא זאת שיזמה את הדיון.

אברהם נגוסה: רציתי שהיא תתחיל.

אברהם נגוסה: עד שהיא תצטרף אלינו - ראש העיר בית שמש מכבד אותנו בדיון הזה - אני רוצה לתת לראש העיר לפתוח את הדיון.

אברהם נגוסה: נשמע מה קורה בבית שמש, איך קליטת העולים במערכת החינוך ובמערכת העירונית.

משה אבוטבול: שלום וצהריים טובים לכל החברים הנוכחים כאן.

משה אבוטבול: ראשית, ברכות.

משה אבוטבול: אני פעם ראשונה אצלך בדיון.

משה אבוטבול: אברהם היקר, ברכות לרגל היבחרך לראש הוועדה ולכנסת.

משה אבוטבול: נפגשנו רק בבית שמש.

משה אבוטבול: פה לראשונה אני נמצא אצלכם.

משה אבוטבול: אני מברך אותך ומאחל לך המון המון הצלחה.

משה אבוטבול: אין ספק שלקחת תפקיד קשה מאוד שיש בו המון אתגרים.

משה אבוטבול: אני מאמין ביכולות שלך להצליח.

משה אבוטבול: היה לנו מפגש בבית שמש, בבית הקהילה האתיופית שהקמנו ובנינו בשנים האחרונות.

משה אבוטבול: אני חושב שאתה מחובר לקהילה והקהילה מחוברת גם אליך.

משה אבוטבול: זה סוג של ימים יפים שהגענו אליהם.

משה אבוטבול: אני רוצה לומר, מוריי ורבותיי, שהנושא של קליטה, כפי שמשתקף אצלנו בבית שמש, הוא נושא כבד וצריך להיות שקוע בתוך אותו תיק של לתת את כל השירותים, למרות שלפעמים זה לא קל.

משה אבוטבול: התברכה העיר שלנו בית שמש בכ-700 משפחות עולי אתיופיה.

משה אבוטבול: אני רוצה לומר שאחד הדברים המשמחים אותי זה באמת לעבוד מול הקהילות והמשפחות.

משה אבוטבול: עושים עבודת קודש אנשי המוקד שלי, בראשותו של גאשאו שנמצא כאן.

משה אבוטבול: גאשאו עושה עבודה מאוד מאוד מיותדת.

משה אבוטבול: אנחנו חושבים שהדבר הבעייתי שיש בבית שמש זה שיש יותר מידי ארגונים שמטפלים בקהילה.

משה אבוטבול: עשינו לפני מספר שנים כנס שנקרא איגום משאבים.

משה אבוטבול: הושבנו את כל ראשי הארגונים.

משה אבוטבול: כל אחד הציג בדיוק מה הדברים שעוזרים לקהילה.

משה אבוטבול: יש את הרשות המקומית, יש משרדי ממשלה, חינוך, רווחה, קליטה, יש את כל המשרדים מסביב שנותנים, יש גם עמותות, אם זה העמותות המקומיות שעושות עבודה טובה, יש מוקד עירוני.

משה אבוטבול: יש יותר מידי פעילים שעושים את הדברים.

משה אבוטבול: מתוך מגמה שלא יהיה מצב אבסורדי שלעולה יתנו 4 מכונות כביסה ולא יהיה לו תנור - זה בדרך משל - החלטנו שכל אחד לוקח ומרכז אצלו את החלקים שהוא יכול לתת.

משה אבוטבול: רצינו שאחד יידע מהשני, כי כשכל אחד עושה מה שהוא רוצה התחרות לא בריאה, התחרות רק מזיקה.

משה אבוטבול: מי שמפסיד בסופו של דבר זה אותו אחד שנזקק לשירותים.

משה אבוטבול: אני חייב לבוא ולהודות שההסדר שעשינו לווה גם בחוברת.

משה אבוטבול: דאגנו להוציא חוברת בעברית ובאמהרית, חלק גם בטיגרית, שבה מתורגם כל החומר בצורה טובה יותר, ברורה יותר, עם טלפונים, עם אנשים שיכולים לתת לך את השירות, עם ימים ושעות, מיקוד של הדברים האלה, כמובן המוקד העירוני.

משה אבוטבול: כמובן שבתוכה שתלנו גם דברי הסבר לאיך מתנהלים מול הביטוח הלאומי, מול רשויות מס הכנסה, כל מיני דברים כאלה שמאוד יכולים להקל על אותו עולה.

משה אבוטבול: אני מאוד מאוד מאמין בקליטת עלייה.

משה אבוטבול: אמנם באים לבית שמש מ-70 מדינות, גם מארצות רווחה, אבל אני חושב שהאתגר שעומד לנו כעם יהודי זה בקליטתם המיטבית והנכונה של יוצאי אתיופיה.

משה אבוטבול: אני גם מאמין מאוד בחינוך שלהם, חינוך לאצילות, חינוך לעדינות.

משה אבוטבול: כשישנם מקרים חריגים פה ושם - צר לי להגיד – אני מאשים את המערכת אצלנו, לא מאשים אותם, כי הם באמת באו ילדים טובים, אנשים מאוד אציליים.

משה אבוטבול: חבל שאנחנו לא יודעים תמיד להצליח בחינוך שלהם.

משה אבוטבול: אני חושב שאם נעשה את זה טוב יותר, נוכל להצליח.

משה אבוטבול: הנקודה הברורה היא לגבי הנושא של מערכות החינוך .

משה אבוטבול: בבית שמש, ברוך השם, מערכות החינוך מכירות בעובדה ובצורך לתת את המקסימום למען ילדי הקהילה.

משה אבוטבול: קודם כל, ישנה אינטגרציה מאוד ברורה בתוך בתי הספר.

משה אבוטבול: אנחנו משתדלים שהם יהיו שם.

משה אבוטבול: גם בעבר, כשהיו גני ילדים של הקהילה, הם נתנו חיזוק.

משה אבוטבול: בכיתה א' הטמענו אותם בתוך בתי ספר נורמטיביים.

משה אבוטבול: זאת הייתה השיטה של פרופ' פורשטיין.

משה אבוטבול: הוא לקח, ריכז אותם, נתן להם מאסה של מידע, כשלאחר מכן, אחרי שהם התחזקו, שחרר אותם לבתי ספר.

משה אבוטבול: הוא היה עושה את זה גם בתוך מחנות צה"ל , בתוך אוניברסיטאות.

משה אבוטבול: זאת השיטה שלו.

משה אבוטבול: אימצנו קצת את השיטה שלו בחלק מהמקומות.

משה אבוטבול: היום ישנה אינטגרציה מלאה בבתי הספר, בכל המקומות האלה.

משה אבוטבול: אני שמח שכך.

משה אבוטבול: גם את הבית ספר שהיה ברובו של בני הקהילה, בית ספר אליקים, סגרנו היות שנשארו בו רק כ-60 תלמידים שהם ברובם ילדי הקהילה.

משה אבוטבול: העברנו את ה-60 תלמידים לכל מיני בתי ספר.

משה אבוטבול: חילקנו אותם.

משה אבוטבול: תתפלאו, רבו עליהם מרוב שאוהבים אותם.

משה אבוטבול: זה ילדים טובים.

משה אבוטבול: אני מאחל שאת הטוב לב שלהם נקבל גם אנחנו.

משה אבוטבול: זה לגבי הנושא הזה של החינוך.

משה אבוטבול: מכבדים את הילדים האלה.

משה אבוטבול: יש גם הישגים מאוד גדולים.

משה אבוטבול: אנחנו מפתחים אצלם את הדברים שאנחנו שמים לב שמאוד חשובים להם, כמו נושא של אופניים.

משה אבוטבול: יש לנו מועדון אופניים.

משה אבוטבול: פעם, פעמיים בשבוע הילדים מגיעים לרחוב הנרקיס.

משה אבוטבול: יש להם שם את האופניים, את זוגות האופניים.

משה אבוטבול: הם יוצאים עם מדריך.

משה אבוטבול: הם הגיעו להישגים וגם למדליות בתחרויות של האופניים.

משה אבוטבול: אנחנו מחזקים מאוד את הנושא הזה של הספורט.

משה אבוטבול: ענפי הספורט מאוד מאוד חשובים להם.

משה אבוטבול: צריך לתת לילד מה שהוא אוהב, לא דברים שהוא לא אוהב.

משה אבוטבול: אני לא אשלח אותם לקונצרטים, זה לא בדיוק הצד החזק שלהם, אבל אם הם אוהבים את הנקודה הזאת של ספורט, של כדורגל, של כדורסל, של מוזיקה, דברים מהסוג הזה, אז חנוך לנוער על פי דרכו, את מה שהוא אוהב תיתן לו.

משה אבוטבול: בדברים האלה, ברוך השם, העיר בית שמש נותנת להם המון המון יחס.

משה אבוטבול: יש לנו כמה מועדונים ברח' הגפן, ברח' הנרקיס שהם מגיעים לשם.

משה אבוטבול: זה כמו קומונה לאותם נערים, בית חם כזה.

משה אבוטבול: חלקם גם מקבלים שם ארוחת ערב קלה, דברים מהסוג הזה.

משה אבוטבול: גולת הכותרת שלנו היא המועדון שהקמתי עם מפעל הפיס לפני 4 שנים, מועדון יוקרתי שזכינו שהגיע לשם חבר הכנסת אברהם נגוסה.

משה אבוטבול: אנחנו הערכנו מאוד מאוד את הביקור הזה שלו.

משה אבוטבול: הוא פגש את הקהילה.

משה אבוטבול: אנחנו עובדים עם המשרד לביטחון פנים בתכנית מיל"ה.

משה אבוטבול: זה דבר שמשפר את הנערים האלה.

משה אבוטבול: חיברנו אותם עם המשטרה.

משה אבוטבול: חלקם עובדים בתוך המשטרה בהתנדבות.

משה אבוטבול: הם הפכו להיות כאלה שמבינים איך להרחיק אחרים מעולם הפשע.

משה אבוטבול: חילקנו להם אותות הצטיינות יחד עם מפכ"ל המשטרה לפני מספר חודשים.

משה אבוטבול: בית שמש יכולה להיות עיר לדוגמה בנושא של קליטת יהדות אתיופיה בצורה מיטבית בתיכונים וגם בפנימיות.

משה אבוטבול: נמצא פה גאשאו.

משה אבוטבול: אנחנו עם ילדי הפנימיות יוצרים קשר כשהם מגיעים לחופשה.

משה אבוטבול: אנחנו נותנים להם המון חיזוקים, מעודדים אותם.

משה אבוטבול: מדובר בילדים טובים שאנחנו בונים עליהם שילכו לצבא לשירות משמעותי כדי שיוכלו לצאת לחיים טובים יותר.

משה אבוטבול: אני רוצה להודות לכם על הזכות שנתתם לנו.

משה אבוטבול: אני חייב להוסיף מילה אחת למישהו שלא נמצא איתנו כאן אבל נמצא שם למעלה בשמיים.

משה אבוטבול: כל המורשת הזאת לעזור לקהילה היקרה , הקהילה האתיופית, באה לי מאדם אחד שקראו לו הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שגם בספרים שלו, גם בנאומים שלו, גם בשיעורים שלו תמיד הדגיש את החובה והצורך לעזור בכל הכוח ובכל הנשמה ליהדות אתיופיה.

משה אבוטבול: הוא הכיר ביהדותם ראשון.

משה אבוטבול: אני רואה בכך ירושה לעשות את רצונו.

משה אבוטבול: אני שמח שיש לי את הזכות כראש עיר לעשות משהו למען אותם ילדים צדיקים שבעזרת השם יהיו יהודים טובים במדינה שלנו.

אברהם נגוסה: תודה רבה, ראש העיר.

אברהם נגוסה: בכל זאת רציתי לשאול שאלה.

אברהם נגוסה: כיוון שהדיון הוא על כלל העולים - - -

משה אבוטבול: על כלל הארץ.

אברהם נגוסה: הנושא הוא מציאת פתרון לעולים המבקשים לרשום את ילדיהם לבתי ספר מחוץ למקום מגוריהם.

אברהם נגוסה: האם יש נערים כאלה, גם מעולי רוסיה, צרפת, אתיופיה?

אברהם נגוסה: האם יש בעיות או דרישות של משפחות שרוצות לרשום את ילדיהן מחוץ לבית שמש והעירייה אומרת להם "לא"?

אברהם נגוסה: האם יש דבר כזה אצלכם?

משה אבוטבול: אני אסביר.

משה אבוטבול: באמת שאלה מאוד טובה.

משה אבוטבול: בבית שמש הבעיה כמעט ולא יכולה להיות קיימת, בגלל שבבית שמש יש כ-200 מוסדות חינוך מכל הסוגים – חרדי, דתי לאומי, חילוני.

משה אבוטבול: מכל הסוגים פתחנו.

משה אבוטבול: לא רק זה, אלא עודדנו גם מסגרות.

משה אבוטבול: לציבור דוברי האנגלית אפשרנו להקים בית ספר עם קצת יותר קליטה לאותם עולים, כמו מגן אבות, אם שמעתם על זה, של הרב דניאל סיימון.

משה אבוטבול: כל מיני קהילות מהסוג הזה, בפרט מהקהילה האנגלוסקסית.

משה אבוטבול: גם הקהילה הצרפתית ביקשה להקים השנה איזו שהיא מסגרת.

משה אבוטבול: לאחד בשם אשר אביטן אפשרנו להקים מספר כיתות כדי לתת חיזוק.

משה אבוטבול: מי שחושב שזה טוב לו, בשמחה רבה, אבל בעיקרון הם מעדיפים להיות דווקא בבית, פחות רוצים פנימיות.

משה אבוטבול: זה מה שאנחנו יודעים.

אברהם נגוסה: לא מדובר בפנימיות.

משה אבוטבול: אם מישהו רוצה מחוץ לעיר, בוועדת החינוך בוחנים למה.

משה אבוטבול: אם יש בית ספר, כמו בית ספר ברנקו וייס שזה בית ספר יוקרתי, או בית הספר האתגרי של ברנקו וייס, אז אף אחד לא רוצה ללכת למקום אחר שהוא פחות טוב.

משה אבוטבול: מקבלים אצלנו את כולם בבית הספר, לא עושים בעיות.

משה אבוטבול: מקבלים את כולם כמו שהם.

משה אבוטבול: יש לנו את המסגרות הדתיות של אמי"ת דביר, יש לנו את אמי"ת שחר של בנים, בנות.

משה אבוטבול: לכל אחד אנחנו נותנים את האפשרויות.

משה אבוטבול: עוד לא נתקלתי במישהו שהתעקש ללמוד מחוץ לעיר.

משה אבוטבול: קורה דבר כזה שאין לאותו תלמיד מענה ברשות.

משה אבוטבול: מי שרוצה לפנימייה, וישנם גם מקרים של פנימיות מסיבות כאלו ואחרות שלא טוב לפרט אותן, אנחנו מעודדים, מסדרים את הנסיעות ואת הדברים, אבל מיד כשהם מגיעים לחופש אנחנו עוטפים אותם בהרבה אהבה ונותנים להם את הכל.

משה אבוטבול: אני לא מכיר דבר כזה.

משה אבוטבול: אדרבא, אם יש כאלה בבית שמש שמרגישים שהם רוצים ללמוד מחוץ לעיר, אנחנו ניתן להם מענים, אבל קודם נעשה בדיקה למה הם לא רוצים בעיר.

משה אבוטבול: אם הם לא רוצים בגלל עצלנות, בגלל שהם רוצים להיפטר מלימודים, אני לא אתן את זה.

משה אבוטבול: אם זה סיבות שאפשר להבין אותן, אנחנו נתמוך בנושא הזה, כי החינוך, הילד הוא במרכז החיים שלנו.

אברהם נגוסה: אני בכל זאת אתן רקע לדיון הזה, ואז ניתן למשפחה להציג את המצב.

אברהם נגוסה: הובא לידיעתי, בעיקר דרך חברת הכנסת קסניה סבטלובה, מקרה של הורים לתלמיד שעלו מברית המועצות לשעבר שביקשו לרשום את ילדם לחטיבת ביניים מחוץ לרשות המקומית בה הם מתגוררים במטרה להקנות לילדם חינוך עשיר במסגרתו יושם דגש על תרבות, שפה ומורשת ארץ מוצאם.

אברהם נגוסה: הם נענו בשלילה.

אברהם נגוסה: הסכמתי לקיים את הדיון מאחר שבעיני יש חשיבות לשמור על המורשת ועל התרבות של העם היהודי.

אברהם נגוסה: אני חושב שאין רע בזה שאם יש בית ספר טוב שהמשפחות רוצות לרשום את הילד אליו, הן ירשמו אותו - יש את המורשת, את השפה ואת הדברים האלה - הכל במסגרת החוק, אם זה לא עובר את חוק רישום, את חוק החינוך ואת הדברים האלה.

אברהם נגוסה: אני מצפה שהרשות המקומית, כדוגמת העיר רמלה שכרגע המקרה הוא אצלה, תואיל לאפשר לתושביה לבחור למען ילדיהם את החינוך המתאים לפי תפישתם הערכית והתרבותית.

אברהם נגוסה: ידוע לי כי בהתאם לחוק לימוד חובה ולתקנות שמכוחן, רשאית רשות החינוכית המקומית להחליט אם לאפשר לתלמיד המתגורר בתחומה ללמוד במוסד חינוך שמחוצה לה, בהתחשב בין היתר במדיניות האינטגרציה וחיזוק מערכת החינוך המקומית.

אברהם נגוסה: על רקע זה אני פונה.

אברהם נגוסה: אלי, אתה מכיר את המקרה?

<אלי זרחין: כן.

אברהם נגוסה: בוא נשמע ממך, ואז אני רוצה שתציג את המשפחה.

<אלי זרחין: אדוני היושב-ראש, השנה קיבלנו יותר מ-30 פניות מרמלה על אותו נושא.

<מרינה יוסף: 37.

<אלי זרחין: 37 פניות.

<אלי זרחין: נוהלי משרד החינוך שמשרד החינוך קיבל לפני 40 שנה קובעים שילד בבית ספר יסודי חייב ללמוד בעיר מגוריו.

<אלי זרחין: בבית ספר על יסודי הוא רשאי ללמוד במקום אחר.

<אלי זרחין: לפני 40 שנה בית ספר יסודי היה מא' עד ח'.

<אלי זרחין: היום ברמלה בית ספר יסודי זה עד ו'.

<אלי זרחין: ילד שמסיים את כיתה ו' עולה לבית ספר על יסודי לכיתה ז'.

<אלי זרחין: בעיר רמלה יש 3 חטיבות ביניים.

<אלי זרחין: באף חטיבת ביניים לא מלמדים מקצועות מדעיים.

<אלי זרחין: הילדים רוצים לעבור לבית ספר יוענה ז'בוטינסקי שנמצא 10 דקות נסיעה מרמלה.

<אלי זרחין: שם כל ילד בכיתה ז', לא משנה מה הרמה שלו, לומד ביולוגיה, פיזיקה, כימיה ומחשבים.

<אלי זרחין: תלמידים עולים זקוקים לאולפן עברית.

<אלי זרחין: בעיר רמלה אין באף בית ספר אולפן עברית.

<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי הילדים מקבלים אולפן א' ואולפן ב'.

<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי מאפשרים לילדים המעוניינים בלבד ללמוד רוסית כשפה זרה שנייה, לכן הורה שעלה מברית המועצות לשעבר ומכיר את החינוך שם רוצה שהילד שלו ילמד פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, מחשבים.

<אלי זרחין: הוא רוצה לשלוח את הילד ליוענה ז'בוטינסקי.

<אלי זרחין: איפה אנחנו רואים בעיה?

<אלי זרחין: הבעיה מגיעה ממנהלי המחוזות.

<אלי זרחין: מנהלי המחוזות, מתוך חוסר רצון לריב עם הרשויות המקומיות, קיבלו החלטה שעד כיתה י' חייבים את האישור של הרשות המקומית.

<אלי זרחין: זה בניגוד לנוהל שקיים במשרד החינוך, שקובע שביסודי חייב אישור, ובעל יסודי לא חייב אישור.

<אלי זרחין: אם ילד מרמלה מגיע עכשיו ליוענה ז'בוטינסקי, מינהל לחינוך ההתיישבותי שראובן מייצג אותו, לא אמור להעביר שכר לימוד עבור התלמיד הזה כי זה מנוגד לנוהלים שמנהל המינהל קבע.

<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי היו בעבר מאות תלמידים מאשדוד.

<אלי זרחין: אין היום בכלל תלמידים מאשדוד, כי בחטיבות הביניים באשדוד מי שרוצה יכול ללמוד מקצועות מדעיים – פיזיקה, ביולוגיה, כימיה.

<אלי זרחין: בכל חטיבת ביניים מי שרוצה יכול לבחור רוסית כשפה זרה שנייה.

<אלי זרחין: אין צורך יותר לתלמידי אשדוד לבוא ליוענה, הם לומדים באשדוד.

<אלי זרחין: כל עוד שברמלה ילד לא מקבל מענה בתוך העיר, הוא מחפש בית ספר עם אולפן, עם מקצועות מדעיים ורוצה לעבור ליוענה ז'בוטינסקי.

<אלי זרחין: זה פחות או יותר תמונת המצב.

<אלי זרחין: כרגע יש 37 ילדים שרוצים להירשם ליוענה, אבל הם לא יכולים להירשם כי משרד החינוך דורש מהם, מסיבות שאני לא מצליח להבין את החוקיות שלהן, אישור רשות מקומית.

<אלי זרחין: ראש עיריית רמלה החליט שהוא לא נותן להם אישור.

<אלי זרחין: כרגע העיר רמלה לא מספקת לילדים את אותו מענה שהם רוצים - אולפן עברית, מקצועות מדעיים, לימודי שפה זרה שנייה.

<אלי זרחין: זאת הסיבה שהילדים רוצים לעבור ליוענה ז'בוטינסקי.

קסניה סבטלובה: קיבלתי בקשה מקבוצה של הורים של תלמידים שנמצאים בבעיה.

קסניה סבטלובה: אנחנו נמצאים זמן קצר לפני פתיחת שנת הלימודים.

קסניה סבטלובה: קבוצה של תלמידים וההורים שלהם נמצאים בבעיה רצינית.

קסניה סבטלובה: נכון שיש את הבעיה עם אזורי הרישום.

קסניה סבטלובה: החוק הוא בתחום האפור.

קסניה סבטלובה: עד כיתה ו' יש לנו חוק, אחרי זה זה החלק האפור שבו העירייה יכולה לקבל החלטה בהתאם לצרכים מיוחדים של אותם התלמידים.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאין פה ויכוח בכלל על כך שיש פה צרכים מיוחדים.

קסניה סבטלובה: יש פה רצון עז להמשיך בלימודים של השפה הרוסית, לקבל את כל מה שמשתמע מכך, ללמוד את השפה הזאת לבגרות כשפה שנייה.

קסניה סבטלובה: אין להם אפשרות להסביר מדוע מונעים מהתלמידים את האפשרות הזאת.

קסניה סבטלובה: אם מדברים על ישראל של שנת 2015, על הצורך להתאים את עצמנו לצרכים של העולים, בין אם זה עולים מאתיופיה, מחבר העמים, מארצות הברית, אז לכל אחד יש צרכים משלו.

קסניה סבטלובה: במקרה הזה מדובר בצורך שפתי, תרבותי, חברתי שהוא חשוב מאוד.

קסניה סבטלובה: מערכת החינוך צריכה לתת מענה לכך, במיוחד כשהחוק איננו אוסר על רישום של תלמידים לבית ספר שבו הם חפצים.

יואל רזבוזוב: ההגדרה של עולים במשרד החינוך היא של עולים, של בני עולים?

קסניה סבטלובה: עולים ובני עולים.

<מרב תורג'מן: מדברים על כולם.

<מרב תורג'מן: החוק לא עושה הבחנה בין עולים וילדי עולים, לבין ילדים אחרים.

קסניה סבטלובה: אנחנו נמצאים בוועדת העלייה והקליטה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על משפחות שעוברות תהליך של קליטה.

<מרב תורג'מן: החוק לא עושה הבחנה, הוא מתייחס לכלל הילדים.

אברהם נגוסה: אנחנו ניתן זכות דיבור למשפחה שביקשה וסורבה.

אברהם נגוסה: תציגי לנו את העניין.

<מרינה יוסף: אנחנו לא משפחה אחת, אנחנו כ-37 הורים.

<מרינה יוסף: כל התהליך שעברנו בעיריית רמלה היה תהליך זוועתי.

<מרינה יוסף: קודם כל, כשקיבלנו את ההפניות לבתי הספר שאנחנו יכולים להירשם ברמלה, באף טופס לא היה רשום: אם אתם נרשמים לבית ספר מחוץ לעיר, אתם חייבים להגיש בקשת העברה וקודם להירשם בתוך העיר.

<מרינה יוסף: לא קיבלנו.

<מרינה יוסף: אחרי שניגשנו ליוענה והילדים שלנו עברו את המבחנים, קיבלנו תשובות שהם התקבלו.

<מרינה יוסף: שילמנו את שכר הלימוד לשנה הבאה.

<מרינה יוסף: באנו לעירייה, ביקשנו בקשת העברה.

<מרינה יוסף: לא נאמר לנו שום דבר על הרישום בתוך העיר.

<מרינה יוסף: אחרי 3 שבועות שלא קיבלתי תשובה, פניתי עוד הפעם לאגף החינוך בעירית רמלה.

<מרינה יוסף: רק אז אמרו לנו: קודם אתם חייבים להירשם בתוך העיר, אחר כך נדון.

<מרינה יוסף: רוב הסיכויים שתקבלו תשובה שלילית.

<מרינה יוסף: אמרנו: אוקיי, אנחנו רוצים לפנות לראש העיר.

<מרינה יוסף: כתבנו מכתב.

<מרינה יוסף: 37 הורים חתומים על המכתב.

<מרינה יוסף: פנינו לראש העיר.

<מרינה יוסף: עוברים 3 שבועות ואין תשובה מראש העיר.

<מרינה יוסף: עוד פעם אני מתקשרת ללשכה, רוצה לברר בקשר להתקדמות של העניין.

<מרינה יוסף: מנהלת הלשכה שלו מודיעה לנו: ראש העיר לא מוכן לקרוא את המכתב שלכם, כי הוא לא דן בסוגיה הזאת.

<מרינה יוסף: ביקשתי פגישה עם ראש העיר.

<מרינה יוסף: בתור תושבת העיר שמשלמת מיסים ביקשתי פגישה.

<מרינה יוסף: התשובה שאני מקבלת ממנהלת הלשכה: ראש העיר לא מוכן להיפגש איתכם בנושא הזה.

<מרינה יוסף: אנחנו קבוצה של 10 הורים.

<מרינה יוסף: ביררנו מתי יש קבלות קהל.

<מרינה יוסף: הגענו בשעה של קבלת קהל.

<מרינה יוסף: משעה 16:00-19:30 חיכינו שראש העיר יקבל אותנו.

<מרינה יוסף: כשנכנסנו אליו הייתה נוכחת מנהלת אגף החינוך ומנהלך חטיבות הביניים בעירייה.

<מרינה יוסף: התשובה שקיבלנו מראש העיר הייתה כזאת: אם הייתם נרשמים לשבח מופת בתל-אביב הייתי נותן לכם אישורים, אבל בגלל שנרשמתם ליוענה אין סיכוי שתקבלו אישורים.

<מרינה יוסף: זאת התשובה של ראש העיר.

יואל רזבוזוב: מי זה ראש העיר, יואל לביא?

<מרינה יוסף: כן, יואל לביא.

<מרינה יוסף: נוכחת פה מנהלת אגף הקליטה של העירייה.

<מרינה יוסף: היא בכלל לא הייתה נוכחת בתהליך הזה, היא לא יכולה לדעת מה קרה בכל התהליך.

<מרינה יוסף: התנאי שלהם הוא שברגע שנירשם לחטיבת ביניים בעיר, רק אז ידונו בבקשה, כאשר לא בטוח שנענה בתשובה חיובית.

<מרינה יוסף: בינתיים הילדים שלנו בטראומה.

אברהם נגוסה: נשמע את נציגת עיריית רמלה.

<לירון כרמלי: אני רק רוצה להבהיר משהו.

<לירון כרמלי: אנחנו קיבלנו זימון ראשון לוועדה הזאת בנושא של רישום לבתי הספר של יוצאי אתיופיה.

<לירון כרמלי: רק אתמול הודיעו לנו שמדובר בוועדה שמדברת על הסיפור של יוענה ז'בוטינסקי.

<לירון כרמלי: אני פשוט אומרת מה שהיה.

<לירון כרמלי: רצינו שמנהלת אגף החינוך - - -

אברהם נגוסה: הייתה להם אי הבנה.

אברהם נגוסה: לא קבענו היום דיון בנושא יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: הנושא הספציפי כתוב בהזמנה.

<לירון כרמלי: יש מייל שיצא מהכנסת.

<לירון כרמלי: זה לא חלילה מהמקום הזה.

<לירון כרמלי: אני רוצה שתבינו למה אני כאן.

<לירון כרמלי: אני באתי לנושא ההוא.

<לירון כרמלי: יש מייל בנושא הזה.

<לירון כרמלי: רצינו שמנהלת אגף החינוך תבוא.

<לירון כרמלי: היא לא ידעה.

<לירון כרמלי: היא הייתה צריכה להיות כאן.

<לירון כרמלי: אני אגיד לכם מה אני יודעת.

<לירון כרמלי: מה שאני לא יודעת אני אשמח להעביר בהמשך.

<לירון כרמלי: אני רוצה להגיד לך, אלי, שיש כמה דברים שהם לא מדויקים והציקו לי.

<לירון כרמלי: קודם כל, בחטיבות הביניים שלנו יש את כל המקצועות המדעיים.

<לירון כרמלי: יש פיזיקה, יש מחשבים, יש כימיה, יש את הכל.

<אלי זרחין: לא לכל התלמידים.

<לירון כרמלי: ודאי שלא כל התלמידים.

<לירון כרמלי: לא כל התלמידים מתקבלים, וזה בסדר.

<לירון כרמלי: יש לנו בתי ספר, יש לנו כיתות מופת, יש לנו פסגות, יש לנו המון המון כיתות למדעים.

<לירון כרמלי: לגבי שפת רוסית לבגרות, יש לנו 5 יחידות רוסית לבגרות שאנחנו עושים בבית ספר אורט לילינטל, יש לנו 5 יחידות ספרדית שאנחנו עושים בבית ספר אורט לילינטל.

<לירון כרמלי: אנחנו עיר קולטת עלייה.

<לירון כרמלי: יש לנו מגמות של שפות.

<לירון כרמלי: אם יבקשו אמהרית, תהיה לנו אמהרית.

<לירון כרמלי: פשוט אין לנו ביקוש למגמה.

<לירון כרמלי: לגבי אולפני עברית, אני כמנהלת מחלקת קליטה עירונית מפעילה אולפנים למבוגרים, לילדים וגם שיעורי עברית ותגבור.

<לירון כרמלי: יש לי כל יום וכל היום קבוצות שאנחנו לוקחים מכל בתי הספר לפי גילאים ולפי שפה.

<לירון כרמלי: הילדים מקבלים עברית, כולל בכל חופשת הקיץ.

<לירון כרמלי: חוץ מזה יש לנו תכניות תגבור.

<לירון כרמלי: תכנית פל"א של משרד הקליטה, תכנית שמטפלת בעולים שנותנת המון המון שעות לבתי הספר.

<לירון כרמלי: אנחנו מתגברים שיעורי עברית, שעורים של פיזיקה, מדעים, מחשבים, עברית, לשון, אנגלית.

<לירון כרמלי: אני אישית אחראית על כל המקצועות האלה, כולל פעילות של מורשת, זהות, העצמה והכל.

<לירון כרמלי: יש לנו את הדברים האלה.

<לירון כרמלי: בנוסף, יש לנו מורים דוברי השפה.

<לירון כרמלי: בבתי ספר שבהם הרגשנו צורך.

<לירון כרמלי: כשהייתה לנו את העלייה מאמריקה, הכנסנו גם יועצת בית ספר דוברת השפה הספרדית.

קסניה סבטלובה: יש לכם גם 5 יחידות רוסית?

<לירון כרמלי: יש 5 יחידות רוסית, יש 5 יחידות ספרדית.

<אלי זרחין: זה בגרות, לא לימודי שפה זרה שנייה.

<לירון כרמלי: את דיברת על בגרות, לכן התייחסתי לבגרות.

<לירון כרמלי: הייתי חייבת ליישר את הקו הזה, כי כן יש לנו את הדברים האלה.

<לירון כרמלי: אני מאוד אוהבת את יוענה ז'בוטינסקי.

<לירון כרמלי: אני מכירה אישית את בית הספר הזה, אני חושבת שהוא נהדר, אבל הייתי חייבת לשים את הדברים על השולחן.

<לירון כרמלי: לגבי מה שאני יודעת, הרשות עובדת לפי תקנות.

<לירון כרמלי: יש חוזר מנכ"ל.

<לירון כרמלי: יש את תקנה מס' 2 בתקנות הרישום.

<לירון כרמלי: התקנה אומרת מאוד פשוט: ילד שעובר מיסודי לחטיבה צריך להירשם ברשות בה הוא גר.

<לירון כרמלי: לאחר שהוא עושה תהליך של רישום שהוא תהליך פורמאלי והוא חובה, אפשר להגיש ערעור.

<לירון כרמלי: לגבי הערעור הזה, כמו שאמר ראש עיריית בית שמש, יש ועדה שמתכנסת וקובעת האם ניתן להעביר את הילד או לא.

<לירון כרמלי: לרשות יש את השיקולים שלה.

<לירון כרמלי: זה נכון שיש בג"צים, יש תקנות.

<לירון כרמלי: הרשות עושה את השיקולים שלה מכל מיני סיבות.

<לירון כרמלי: מה שכן, אני אומרת, יש מקרים שכן אושר.

<לירון כרמלי: אני יודעת שאושרה עכשיו ביולי ילדה ליוענה, ויש עוד 2 ילדות שמאושרות.

<מרינה יוסף: בגלל שיש לה שם אח.

<מרינה יוסף: מה לגבי ילדים שאין להם אחים?

<לירון כרמלי: את צודקת.

<לירון כרמלי: נושא של איחוד אחים זה דבר שקיים.

<לירון כרמלי: אני יודעת שאחים שהתקבלו לשם כן עברו.

<לירון כרמלי: יש מקרים שמאשרים, יש שלא.

<לירון כרמלי: כל מקרה לגופו.

<לירון כרמלי: מה שביקשו מכם, שזה מה שנאמר לי ואם זה לא נכון אני מתנצלת כי זה המידע שקיבלתי, זה לעשות רישום.

<לירון כרמלי: כדי לטפל יש הגדרה, יש חוק.

<לירון כרמלי: העירייה עובדת לפי תקנות רישום.

<לירון כרמלי: התקנה אומרת נורא פשוט.

<לירון כרמלי: בחוזר מנכ"ל מס' 6, שנת תשע"ה, תקנה מס' 2 אומרת שרישום לבית הספר חייב להתבצע בדרך הבאה: מיסודי הילד נרשם ברשות עצמה, אחרי שהוא נרשם הוא מגיש ערעור ואז יש החלטה של ועדה.

<לירון כרמלי: התהליך של הרישום הוא לא איזו כפייה, פשוט חייבים.

<לירון כרמלי: זה חוק.

<לירון כרמלי: אפשר לשנות את החוק, יש פה חברי כנסת.

אברהם נגוסה: מה קורה בעל יסודי?

<לירון כרמלי: בעל יסודי גם אפשר לצאת.

<לירון כרמלי: אותו דבר.

אברהם נגוסה: פה מדובר על חטיבה.

<לירון כרמלי: אני מדברת על חטיבה.

<לירון כרמלי: אנחנו מאוד מנסים לשמור על הילדים, להכיר אותם ולדעת.

<לירון כרמלי: כשילד עושה רישום מחוץ לעיר וזה לא עבר את הפרוצדורה המקובלת, אנחנו לא יודעים איפה הילד.

<מרינה יוסף: אבל לא יידעו אותנו על הפרוצדורה.

<מרינה יוסף: בגלל זה כל הבלגן.

<לירון כרמלי: יש אפילו מכתב שנשלח.

<מרינה יוסף: נשלח אחרי חודש.

קסניה סבטלובה: יש פרוטוקולים של הדיונים?

<מרינה יוסף: המכתב נשלח חודש אחרי שכבר הגשנו בקשות העברה.

<מרינה יוסף: אנחנו מחכים לתשובה מהוועדה.

<מרינה יוסף: מעניין שעד לפני שנתיים אף אחד לא יישם את החוק הזה, רק בשנתיים האחרונות פתאום התחילו ליישם את החוק.

<לירון כרמלי: החוק היה.

<לירון כרמלי: אני יודעת שנשלחו מכתבים בנושא ליוענה ז'בוטינסקי ולמנהלת המחוז.

<לירון כרמלי: לאורך השנים קלטו ילדים בלי אישור, צריך להבין את זה.

<לירון כרמלי: נעשתה פנייה למנהלת המחוז ופנייה למנהל בית ספר.

<מרינה יוסף: זה רק מעיריית רמלה, לא מאף עיר אחרת.

<לירון כרמלי: זה לא נכון, גם בכפר סבא יש מקרים.

<לירון כרמלי: אני די מרגישה שאין לי את כל המידע.

<לירון כרמלי: אמרתי לכם שבאתי ממקום אחר.

<לירון כרמלי: אני כן מייצגת את העיר, אבל את צודקת שאני לא מכירה את כל הנושא.

<לירון כרמלי: אני יודעת מה התקנות, אני מכירה את החוק.

<לירון כרמלי: בגלל שאני אחראית על קליטת עלייה והעולים, אני יודעת מה האפשרויות שלנו לעולים בעיר.

<לירון כרמלי: אם אתם מכירים את המחלקה שלנו, יש לנו המון המון פעילויות והמון המון אפשרויות לעולים ותיקים ולעולים חדשים.

אברהם נגוסה: בואי תכניסי אותנו לכל העניין הזה כדי שנבין בדיוק.

אברהם נגוסה: את אומרת: יש לנו הכל, אין צורך ללכת למקום אחר.

אברהם נגוסה: זאת טענה אחת.

<לירון כרמלי: זה קצת להתיימר.

<לירון כרמלי: אני לא יכולה להגיד שיש הכל.

<לירון כרמלי: אני חושבת שהעיר יודעת לספק את מה שהיא מחויבת על פי חוק מבחינת בתי הספר.

אברהם נגוסה: לא הבנתי ממך מה הסיבה שלא לתת להם להירשם לבית ספר שהם רוצים.

אברהם נגוסה: מבחינת החוק אנחנו מבינים שעד כיתה ו' יש הגבלה, אבל מעל יסודי אין הגבלה חוקית.

אברהם נגוסה: מה הסיבה?

אברהם נגוסה: נניח שיש לכם הכל ברמלה, אבל המשפחה רוצה בכל זאת שהילד שלה ילמד בבית ספר הזה.

אברהם נגוסה: זה לא כל כך רחוק, כפי שתיארו פה, מבחינה גיאוגרפית.

אברהם נגוסה: מבחינה ביטחונית את דואגת.

אברהם נגוסה: ההורים לוקחים את האחריות.

אברהם נגוסה: לא הבנתי מה הבעיה של עיריית רמלה.

<לירון כרמלי: אני יכולה לומר כמה דברים.

<לירון כרמלי: ראשית, צריך לזכור.

<לירון כרמלי: אתה אומר שזה לא חוק.

<לירון כרמלי: זה כן.

<לירון כרמלי: יש תקנה.

<לירון כרמלי: התקנה אומרת שזה חל גם על רישום לחטיבה.

<לירון כרמלי: זה החוק.

<לירון כרמלי: יש חוזר מנכ"ל.

<לירון כרמלי: אנחנו עובדים על פי חוזר מנכ"ל.

<אלי זרחין: זה מדבר רק על יסודי.

<לירון כרמלי: לא נכון.

<לירון כרמלי: יש לי את זה פה.

<מרב תורג'מן: זה בחוזר מנכ"ל כתוב, או בתקנות?

<אלי זרחין: מה שהיא אמרה הוא פשוט לא נכון.

<מרב תורג'מן: אכן כתוב בחוזר המנכ"ל שמסיימי כיתה ו' בבתי הספר היסודיים בישובים שעברו חיטוב יירשמו לכיתה ז' בחטיבת הביניים שאליה שויכו.

<לירון כרמלי: יש אפשרות להירשם, אבל הפרוצדורה היא שניתן להירשם ואז להגיש ערעור.

<לירון כרמלי: זאת פרוצדורה שהיא תקינה.

<לירון כרמלי: זה החוק.

<לירון כרמלי: כל מה שהתבקשו זה לעשות רישום.

<לירון כרמלי: אני בטוחה שמתוך 37 המשפחות חלק יקבלו את האישור.

<לירון כרמלי: צריך להבין שזה לא משהו באופן גורף, אבל יש פרוצדורה, יש חוק וצריך לעבוד לפיו.

<לירון כרמלי: תעשו את הרישום בצורה מסודרת.

<לירון כרמלי: משפחות עם איחוד אחים זה יהיה 100% אישור, לגבי משפחות שאין אחים יש כל מיני גורמים להחלטות שהרשות מחליטה.

<לירון כרמלי: אתם מכירים את זה.

<לירון כרמלי: רשות צריכה לדעת כמה כיתות היא יכולה לפתוח.

<לירון כרמלי: אם עוזבים הרבה, היא לא יכולים לפתוח כיתות בשכבה.

<לירון כרמלי: יש משמעות.

<לירון כרמלי: לרשות יש את הזכות המינימאלית לארגן את מערכת החינוך שלה.

<לירון כרמלי: לא נאמר פה שלא יאשרו לכולם, רק ביקשו לעשות את זה בצורה מסודרת.

<לירון כרמלי: תעשו את הרישום, יהיו ועדות, וכל משפחה תקבל אם כן ואם לא.

קסניה סבטלובה: נאמר פה שהייתה ועדה בעניין של אותם תלמידים, אבל בקשתם נדחתה.

<לירון כרמלי: לא אמרתי.

<לירון כרמלי: הם לא ביצעו רישום כדי שתהיה ועדה.

<לירון כרמלי: צריך להתבצע רישום.

אברהם נגוסה: גם בחוזר מנכ"ל כתוב שצריך לקבל אישור מהרשות המקומית שבה גרים כדי להירשם במקום אחר.

אברהם נגוסה: פניתם לקבל אישור?

<מרינה יוסף: פנינו לרשות המקומית בבקשה.

<מרינה יוסף: חיכינו חודש לאישור הבקשה.

<מרינה יוסף: אחרי חודש שלא קיבלנו תשובה, פניתי למנהלת חטיבות הביניים שכתבה לנו שאנחנו צריכים להירשם לחטיבות ביניים.

<מרינה יוסף: למה היא החזיקה אותנו עד עכשיו?

<מרינה יוסף: אף אחד לא יידע אותנו מהדבר הזה שקיים ואנחנו חייבים בו.

<מרינה יוסף: למה אני חייבת להירשם לחטיבה בעיר אם הילד לא מתכוון ללמוד שם?

<לירון כרמלי: זה חוק.

אברהם נגוסה: יש פה תקנון או חוזר מנכ"ל.

אברהם נגוסה: השאלה מה מבחן התוצאה.

אברהם נגוסה: מבחן התוצאה שלא קיבלתם את האישור.

<מרינה יוסף: עדיין לא קיבלנו שום דבר.

אברהם נגוסה: קיבלתם דחייה?

<לירון כרמלי: הם לא קיבלו, כי הם לא עשו את הרישום.

<לירון כרמלי: הם לא נרשמו בכלל.

<מרינה יוסף: אנחנו לא רוצים להירשם בעיר.

<לירון כרמלי: זה תנאי מקדמי לקיים ועדה.

<מרינה יוסף: אותה מנהלת חטיבות אמרה לנו שיש מגמה להשאיר את הילדים בעיר, ובגלל שזה כמות כל כך גדולה של ילדים רוב הסיכויים שנקבל תשובה שלילית.

<אלי זרחין: אני רוצה לתת כבוד ללירון כרמלי.

<אלי זרחין: אני מכיר את המחלקה.

<אלי זרחין: אתם עושים עבודה נהדרת.

<אלי זרחין: יש דברים שאת לא יודעת במדויק.

<אלי זרחין: אין בעיר לימודי מדעים לכולם.

<לירון כרמלי: לא לכולם.

<אלי זרחין: בוחרים 20 ילדים מהמחזור.

<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי כל ילד, לא משנה מה הרמה שלו, מקבל אפשרות ללמוד מקצועות מדעיים.

<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי יש אפשרות ללמוד רוסית כשפה זרה שנייה בז', ח', ט'.

<אלי זרחין: אין את זה באף חטיבת ביניים ברמלה.

<אלי זרחין: אלו הסיבות שהילדים רוצים לעזוב.

<אלי זרחין: אדוני היושב-ראש, החוזר הזה, לפי דעתי, בוטל, צריך לבדוק את זה.

<לירון כרמלי: לא.

<אלי זרחין: אנחנו פונים לאדוני היושב-ראש, לחברי הכנסת בבקשה לפנות למנכ"לית משרד החינוך כדי לאפשר לתלמידי כיתה ז', אחרי סיום בית ספר יסודי, לבחור בית ספר לפי צרכיהם, ללא אישור השלטון המקומי.

<אלי זרחין: אתם יכולים לפנות מנכ"לית משרד החינוך על-מנת שתיתן הוראה שמאפשרת את זה.

<דנה גורדון שושני: אלי, החוזר הזה מעודכן.

<אלי זרחין: עדיין אפשר לתקן אותו.

<אלי זרחין: חברי הכנסת יכולים לפנות למנכ"לית משרד החינוך בבקשה לתקן אותו.

<מרב תורג'מן: זה בסדר, אבל לא להגיד שזה בוטל אם - - -

אברהם נגוסה: אנחנו נבדוק אם הוועדה יכולה לעשות את זה.

<אלי זרחין: יש חוזר אחד שבוטל, אני לא יודע איזה.

אברהם נגוסה: נשמע את המפקח הכללי של משרד החינוך.

<ראובן לייבל: אני אסביר במילה מה הוא המינהל לחינוך התיישבותי.

<ראובן לייבל: משרד החינוך פועל במבנה של מחוזות.

<ראובן לייבל: המחוזות הם גיאוגרפיים.

<ראובן לייבל: המינהל לחינוך התיישבותי הוא מחוז על גיאוגרפי.

<ראובן לייבל: אנחנו אחראים על בתי ספר מרמת הגולן ועד אילת ששייכים למועצות האזוריות.

<ראובן לייבל: מדובר בכפרי נוער ופנימיות.

<ראובן לייבל: במשך השנים נוצרו מקרים בהם תלמידים מישובים נרשמו לבתי הספר שלנו.

<ראובן לייבל: מכיוון שנוצר מתח מאוד גדול בין בתי הספר שלנו לבין הרשויות מקומיות, יש לנו מדיניות מאוד ברורה שלפיה אנחנו לא קולטים תלמידים אקסטרניים ללא אישור של הרשות המקומית.

<ראובן לייבל: זה נכון לכל בית ספר שלנו בכל רשות מקומית בארץ.

<ראובן לייבל: זאת גם מדיניות משרד החינוך.

<ראובן לייבל: למרות שאין לי הסמכה לדבר בשם המשרד, אני אולי אסביר.

<ראובן לייבל: עד סוף כיתה ט' המימון שניתן לבתי הספר עבור כיתות בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים הוא על פי כיתות תקן.

<ראובן לייבל: הרשויות מתכננות את תקציב בתי הספר על פי מספר התלמידים שממופים לבתי הספר האלה.

<ראובן לייבל: כאשר תלמידים נרשמים לבתי ספר מחוץ לרשות, הרבה פעמים התקנים של הרשויות נפגעים, לכן יש מו"מ בין ההורים לבין הרשויות לגבי הוצאת תלמידים ממערכת החינוך המקומית.

<ראובן לייבל: זאת המדיניות שלנו באופן חד משמעי.

<ראובן לייבל: היא נכונה גם לגבי יוענה.

<ראובן לייבל: יוענה לא יכולים לקלוט תלמידים ללא אישור של עיריית רמלה.

<ראובן לייבל: אנחנו אדישים לכל הדיון שמתנהל בין ההורים לבין הרשות המקומית.

<ראובן לייבל: אני רוצה לומר דבר אחד לגבי בתי הספר שלנו.

<ראובן לייבל: אנחנו לא בתי ספר של רוסים או בתי ספר של אתיופים.

<ראובן לייבל: אנחנו בתי ספר שמחנכים לחינוך ציוני, לערכים של קיימות, לערכים של חקלאות.

<ראובן לייבל: בכל בית ספר אנחנו נענים לאוכלוסיית שמגיעות אליו.

<ראובן לייבל: יש לנו בתי ספר שבהם יש אוכלוסייה אתיופית, כמו נניח נחלת יהודה שחוגגים שם את הסיגד, שיש בו משלחות לאתיופיה.

<ראובן לייבל: אדוני היושב-ראש היה בחוות הנוער הציוני וראה את הדגש שאנחנו נותנים לאוכלוסייה הצרפתית.

<ראובן לייבל: יש לנו מספר בתי ספר שבהם יש תשובות יותר מדויקות לאוכלוסייה של יוצאי חבר העמים.

<ראובן לייבל: אנחנו לא מדברים רק על עולים.

<ראובן לייבל: יש לנו את פרויקט נעלה.

<ראובן לייבל: אנחנו מדברים גם על בני עולים, לפעמים גם דור שלישי של עולים שעדיין יש ערכים מסוימים שחשובים להם.

<ראובן לייבל: חשוב להם שימור השפה וכן הלאה.

<ראובן לייבל: בתי הספר האלה נענים לכך בלי קשר לעובדה שאנחנו מחנכים לציונות, לאהבת הארץ וכן הלאה.

<ראובן לייבל: יש לנו את אחוזי הגיוס הגבוהים במערכת.

<ראובן לייבל: יוענה ז'בוטינסקי הוא אחד מבתי הספר הטובים שלנו בעניין.

<חנה טורצנסקי: אני בת 17.

<מרב תורג'מן: את מוכנה ששמך יופיע בפרוטוקול?

<חנה טורצנסקי: כן.

<חנה טורצנסקי: כרגע סיימתי כיתה י"א בבית ספר יוענה ז'בוטינסקי בבאר יעקב.

<חנה טורצנסקי: אני תושבת רמלה.

<חנה טורצנסקי: לאחר החופש הגדול אני עולה לכיתה י"ב באותו בית ספר שאני לומדת בו מכיתה ז'.

<חנה טורצנסקי: יש כמה דברים שהיתי רוצה להגיד על בית הספר ועל הקליטה של עיריית רמלה.

<חנה טורצנסקי: אני מכבדת את ההחלטה שעיריית רמלה לוקחת בלהשאיר ילדים שהיא רואה בהם פוטנציאל בעיר, אבל לפעמים מפספסים פוטנציאל אצל ילדים.

<חנה טורצנסקי: זאת תופעה מאוד נפוצה.

<חנה טורצנסקי: אין סיכוי שמתוך 37 התלמידים, אפילו אם היו 15 או 10 תלמידים, יהיה תלמיד שיש לו באמת את הפוטנציאל ללמוד מקצועות מדעיים, או תלמיד עם כישרון לשפות שבאמת יתקבל לכיתות שיכולות לספק לו את זה.

<חנה טורצנסקי: זה לדעתי משהו שהוא חובה.

<חנה טורצנסקי: יוענה מספקת לנו את הצרכים האלה.

<חנה טורצנסקי: אני כתלמידה התקבלתי ליוענה לכיתת הזנק.

<חנה טורצנסקי: אני מתאימה ועומדת בדרישות גם אם הייתי נשארת ברמלה, אבל ישנם תלמידים - אני נערה שגרה בשכונה ברמלה - שלא כולם נמנים בתוך ה-20, כמו שאמרת, שמרכיבים כיתה, שבונים את החברה הזאת בעלת הפוטנציאל ללמוד מקצועות כאלה.

<חנה טורצנסקי: חבל.

<חנה טורצנסקי: לדעתי זה פספוס.

<חנה טורצנסקי: יוענה מאפשרת לכולם ללמוד מקצועות כאלה.

<חנה טורצנסקי: לפעמים גם אם אין פוטנציאל, העובדה שמלמדים אותם, שמנסים היא זאת שיוצרת את הפוטנציאל, היא זאת שמאתגרת תלמידים וגורמת להם לרצות באמת ללמוד את זה.

<חנה טורצנסקי: זה מאוד מאוד מקל עלינו כתלמידים בכיתה ט' בחודשים המאוחרים לבחור מגמה, או בכיתה י' להיכנס לתוך המגמה.

<חנה טורצנסקי: יוענה מציעה מגוון של מגמות מדעיות.

<חנה טורצנסקי: אם החטיבות ברמלה אינן מאפשרות לתלמידים לראות, להבין מה זה המקצועות המדעיים האלה, התלמידים לא יכולים להיות בטוחים שהם ירצו ללכת למגמות האלו.

<חנה טורצנסקי: הם יכולים לדמיין, הם יכולים לנסות, אבל זה לא אותו דבר כמו באמת ללמוד את המקצוע 3 שנים ולדעת לא רק אם אני רוצה ללמוד אותו, אלא האם אני מסוגל באמת ללמוד אותו.

<חנה טורצנסקי: חוץ מהמקצועות המדעיים ישנה גם השפה.

<חנה טורצנסקי: ההורים שלי וכל המשפחה הם עולים מברית המועצות.

<חנה טורצנסקי: העניין, מעבר לשפה, הוא מסורת.

<חנה טורצנסקי: זה משהו מאוד חשוב.

<חנה טורצנסקי: כשהייתי קטנה, אני מודה, השפה שלי הראשונה הייתה רוסית.

<חנה טורצנסקי: עד שנכנסתי לגן לא ידעתי עברית.

<חנה טורצנסקי: את העברית למדתי בגן.

<חנה טורצנסקי: אחי הקטן למד עברית מגיל הרבה יותר צעיר בגלל שבאותה תקופה העברית הייתה יותר רווחת בבית.

<חנה טורצנסקי: אני גדלתי על הרוסית הזאת.

<חנה טורצנסקי: יוענה רק באה וחיזקה לי אותה.

<חנה טורצנסקי: אותם תלמידים, שהם כרגע בני 11,12, הם ברובם ילדים שניים במשפחה.

<חנה טורצנסקי: העברית כבר הפכה להיות רווחת אצלם בבית.

<חנה טורצנסקי: יש דלדול בשפה הרוסית.

<חנה טורצנסקי: העובדה שהם נכנסים לכיתה ז' עם האפשרות לחזק את זה, רק מחזקת את המסורת, מחזקת את האפשרות לדבר עם קרובי משפחה בבית וע קרובי משפחה שעדיין גרים בחו"ל.

<חנה טורצנסקי: העניין בכללי זאת האווירה שבית הספר מספק לנו.

<חנה טורצנסקי: הם תומכים בנו כדוברי השפה הרוסית.

<חנה טורצנסקי: זה עוזר.

<חנה טורצנסקי: יוענה הוא בית ספר שברובו הגדול זה ילדים של יוצאי ברית המועצות, אבל יש גם תלמידים שאינם קשורים לעולי ברית המועצות.

<חנה טורצנסקי: יש תלמידים יוצאי אתיופיה, או ילדים להורים יוצאי אתיופיה וכל מיני כאלה.

<חנה טורצנסקי: העובדה שיוענה שמה בצד את הייחוד של האוכלוסייה הספציפית של ברית המועצות ומסכימה לאחד את כולנו ביחד כאוכלוסייה בחברה אחת גדולה, לא משנה מאיפה באנו, מאפשרת לנו את כל המקצועות אלה, מאפשרת לנו את כל החופש הזה לקבל את עצמנו, זה משהו שאני אישית אף פעם לא שמעתי מגיע מבית ספר ברמלה.

<חנה טורצנסקי: אני מצטערת אם אני טועה.

<חנה טורצנסקי: יכול להיות שאני טועה.

<חנה טורצנסקי: אני מודה שלא התעסקתי בעניין יותר מידי זמן.

<חנה טורצנסקי: אני חושבת שעיריית רמלה צריכה לשקול מחדש לתת אישור לתלמידים שאינם קשורים בחלק של איחוד אחים.

<חנה טורצנסקי: יש תלמידים שצריך לתת להם את ההזדמנות שיוענה מאפשרת להם ורמלה דווקא לא.

קסניה סבטלובה: הפיל שנמצא בחדר ואנחנו לא מדברים עליו זה העניין התקציבי.

קסניה סבטלובה: פה הייתי רוצה לפנות לנציגים של יוענה ז'בוטינסקי.

קסניה סבטלובה: זה לא סוד שבית הספר מקבל הקצבה על כל ילד שנרשם.

קסניה סבטלובה: מדובר פה בקבוצה לא קטנה של 37 תלמידים.

קסניה סבטלובה: בכמה כסף מדובר?

קסניה סבטלובה: יש לי הרגשה שכל הוויכוחים הכספיים האלה נופלים על הגב של הילדים שאכן ראויים לכל דבר שהם רוצים להשיג אותו.

קסניה סבטלובה: אנחנו כל הזמן מדברים על מצוינות, אנחנו מדברים על השכלה שיכולה לאפשר לילדים האלה הצלחה בחיים שלהם.

קסניה סבטלובה: כמה עולה ההצלחה של הילדים האלה שאנחנו מתמקחים עליה פה?

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על הורים שהם אולי מאוכלוסייה יותר מגוונת, פחות אמידה, שזה עוד יותר חשוב לתת לילדים האלה את כל ההזדמנויות להצליח בחיים, בין אם זה מדעים, בין אם זה דבר חשוב כמו שפה שהיא שפה מדוברת בביתם, היא חלק מהמורשת שלהם, חלק מהמסורת שלהם והיא מחברת אותם לכל המעגל הרחב הזה של חברים, סבא, סבתא, קרובי משפחה בחוץ לארץ וכו'.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שהתייחסות לעניין הכלכלי זה דבר חשוב.

<ראובן לייבל: אני אסביר את העניין הכלכלי שוב פעם.

קסניה סבטלובה: אם יש סכומים מדויקים, אז - - -

<ראובן לייבל: אני אסביר למה אין סכומים מדויקים.

<ראובן לייבל: בחטיבות הביניים הכסף שמשרד החינוך מעביר הוא לא פר גולגולת, אלא פר כיתה.

<ראובן לייבל: אם יש לך 40 תלמידים, את מקבלת כיתה אחת.

קסניה סבטלובה: יש לכם כיתה שלמה.

<ראובן לייבל: אם יש לך 41, את מקבלת שתי כיתות.

<ראובן לייבל: אם לרמלה יש 41 תלמידים ו-2 תלמידים עוברים ליוענה, הם מפסידים כיתה.

<ראובן לייבל: אי אפשר להגיד כמה שווה ילד.

אברהם נגוסה: השירות צריך להיות לטובת הילד.

אברהם נגוסה: חינוך הילד צריך להיות בראש וראשונה.

<ראובן לייבל: בהחלט.

<ראובן לייבל: החובה היא של הרשות המקומית.

<לירון כרמלי: אם 2 ילדים יוצאים וברשות אין אפשרות לפתוח עוד כיתה כי צריך שבכיתה יהיו 40 ילדים במקום שיהיו 35 ילדים, אז יש עוד הרבה ילדים שנפגעים.

<לירון כרמלי: זה גם שיקול.

<לירון כרמלי: אני לא אומרת שזה צריך להיות השיקול המרכזי.

<ראובן לייבל: יש פה מורכבות רבה.

<מרינה יוסף: כל הילדים האלה לא הולכים לאותו בית ספר, מדובר בבתי ספר שונים, לכן זה לא כל כך יפגע.

<ראובן לייבל: בגלל זה לרשות יש זכות לשקול.

<שריי פייר: אני רוצה להגיב באופן כללי על הסוגיה של ילד והוריו שרוצים לבחור את בית הספר.

<שריי פייר: יש כאן כמה מרכיבים תיאורטיים בתהליך הזה.

<שריי פייר: כבר אצלנו במורשת שלנו דיברו על חנוך לנער לפי דרכו.

<שריי פייר: מדברים על פלורליזם תרבותי.

<שריי פייר: לילדים שונים יש צרכים שונים, יש כישורים שונים.

<שריי פייר: מגיע לכל אחד לממש את השאיפות שלו.

<שריי פייר: כפי שאת אמרת, את הכישורים שלו.

<שריי פייר: זה יכול להיות במדעים, זה יכול להיות במקצועות הומניים.

<שריי פייר: יש גם עניין של ריבונות המשפחה, שזה גם מסלול שמוביל לכיוון הבחירה.

<שריי פייר: ריבונות המשפחה היא הזכות שלה להחליט איפה הילד יקבל את החינוך, איפה הוא ילמד.

<שריי פייר: התמונה היא באמת מורכבת.

<שריי פייר: אנחנו כמשרד מעוניינים שילדים עולים ובני עולים - אגב, כאשת חינוך אני חושבת שאפשר להחיל את זה על כלל הילדים - יקבלו את הטוב ביותר עבורם, ימצו את הפוטנציאל שלהם.

<שריי פייר: יחד עם זאת, באמת צריך לעשות פה איזה שהוא איזון בין אינטרסים.

<שריי פייר: אני לא רוצה כרגע להיכנס למורכבות של הרשות, אני כן רוצה להעיר שמניסיוננו עם העיר רמלה באמת מדובר בעיר שנותנת את המיטב לבני עולים.

<שריי פייר: תמיד אפשר לשפר.

<שריי פייר: יכול להיות שזאת תהיה קריאת כיוון.

<שריי פייר: אני בטוחה שרמלה, כמו שהם נענים לאתגרים רבים בתחום קליטת העלייה, תרים את הכפפה.

<שריי פייר: אני רוצה לומר שהמשרד מאוד מאוד מכיר בערכם של לימודי המדעים.

<שריי פייר: את אמרת שילד צריך להיחשף למדעים, לא משנה באיזו רמה.

<שריי פייר: אנחנו אכן פתחנו ברמלה לאחרונה פרויקט מצוינות ברובוטיקה לילדים עולים ובני עולים יוצאי אתיופיה יחד עם ילדים אחרים, פרויקט אינטגרטיבי.

<שריי פייר: זה בהחלט פועל בדיוק בשביל מה שאמרת, כדי שכל ילד באשר הוא ייחשף לחלק המדעי.

<שריי פייר: אגב, גם שפת המורשת מאוד מאוד חשובה.

<שריי פייר: אנחנו רואים בה חשיבות רבה מאוד.

<שריי פייר: אני סבורה שצריך לקחת את האידיאל הזה שילד צריך להגיע לאן שטוב לו יחד עם רשות שהיא באמת מצטיינת בהליכי חינוך.

<שריי פייר: אני בטוחה שאיפשהו יימצא כאן פתרון שלוקח בחשבון את צורכי הילדים ונותן להם מענה.

<רות דיין מדר: מדובר כאן בנושא שהוא נקודתי על העיר רמלה שבאמת מצטיינת.

<רות דיין מדר: אני עובדת איתם לא מעט.

<רות דיין מדר: הם מצטיינים בגישה ובפתיחות שלהם.

<רות דיין מדר: יש שם מנכ"ל מצוין, מנהלת מחלקת חינוך.

<רות דיין מדר: נראה לי משהו בתהליך אבד.

<רות דיין מדר: אני מציעה לכם שתעבדו על פי התהליך, תבצעו את הרישום כמו שכתוב בחוזר מנכ"ל שצריך לבצע, תיגשו שוב, תביאו את הדברים.

<רות דיין מדר: דיברת יפה מאוד, כייף היה להקשיב לך.

<רות דיין מדר: אולי זו איזו שהיא קריאת כיוון לעיר רמלה שתיתן יותר מדעים.

<רות דיין מדר: אם יש לכם יותר צורך במדעים, יותר חבר'ה שמעוניינים ללמוד מדעים, אולי לפתוח יותר, לא רק שתהיה כיתה אחת.

<קריאה: ושפת מורשת.

<מרינה יוסף: אבל בינתיים עד שתהיה כיתה אנחנו צריכים - - -

קסניה סבטלובה: זה בטח לא יהיה ב-1 בספטמבר.

<רות דיין מדר: למה לא?

קסניה סבטלובה: אני קצת למדתי במערכת החינוך הישראלית איך הדברים האלה עובדים.

<רות דיין מדר: פתיחת מגמות מדעיות נוספות זה משהו שאפשר לעשות.

<רות דיין מדר: אני מבינה שבית הספר הזה הוא באמת בית ספר מצוין, הוא באמת עושה עבודה יפה.

<רות דיין מדר: אם כבר מכיתות ז' הוא פותח מדעים ומאפשר לילדים לטעום, כנראה שהוא עושה את זה נכון.

<רות דיין מדר: שווה ללמוד מה אתם עושים כל כך מצוין שהתלמידים רוצים ללמוד אצלכם.

<רות דיין מדר: שאפו.

<מרינה יוסף: בגלל זה צריך לתת לנו אישור.

<רות דיין מדר: צריך לחזור הביתה עם בקשת הוועדה, לראות באמת מה ניתן לעשות.

<קריאה: ללכת לקראתם.

<רות דיין מדר: צריך לראות את התהליך בצורה נכונה.

<רות דיין מדר: רמלה תראה מה ניתן לעשות.

<מרינה יוסף: כל התהליך שאנחנו עוברים היה לקוי מהתחלה בהבנה של העירייה.

<מרינה יוסף: לא הלכנו נגד החוק או משהו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לחדד משהו לפני שנמצא פתרון.

אברהם נגוסה: נציגת העירייה אמרה שלפי חוזר מנכ"ל ההורים צריכים לרשום את הילדים לבית ספר מקומי ברשות מקומית, לאחר מכן הם צריכים להגיש בקשה להעברה לבית ספר אחר על מנת לקבל אישור.

אברהם נגוסה: האם יש לכם בעיה לעשות את המסלול הזה?

<מרינה יוסף: כל זה נודע לנו אחרי שכבר ביצענו את כל התהליך.

<מרינה יוסף: העירייה הייתה צריכה ליידע אותנו לפני.

<מרינה יוסף: אחרי שכבר נרשמנו מחוץ לעיר, אחרי שהגשנו בקשה וחיכינו לתשובה מהעירייה, רק אז, בגלל שהם ראו קבוצה של 37 ילדים, הם דרשו.

<מרינה יוסף: שנה שעברה הייתה קבוצה של 18 ילדים.

אברהם נגוסה: הנקודה ברורה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול את נציגת העיר רמלה.

אברהם נגוסה: נציגת ההורים אומרת פה: עשינו את זה בתום לב כי לא ידענו, לא קיבלנו הסבר.

אברהם נגוסה: האם במקרה החריג והחד פעמי הזה אתם יכולים להתחשב במצב שלהם שהם כבר נרשמו?

אברהם נגוסה: קשה לחזור.

אברהם נגוסה: האם אתם יכולים להתחשב ולעזור למשפחות האלו?

אברהם נגוסה: להבא, תתנו הסבר טוב וכולם ידעו.

קסניה סבטלובה: תשפרו את העניין של המדעים, את העניין של שפת מורשת.

קסניה סבטלובה: כמו שאמרת, זה באמת מאוד חשוב.

קסניה סבטלובה: הילדים ייהנו מזה בדורות הבאים.

<לירון כרמלי: אנחנו נשמח לעוד מדעים ולעוד מורשת.

<לירון כרמלי: כדי לתת תשובה אני צריכה לחזור הביתה, לדבר עם ראש העיר, לדבר עם ראש אגף החינוך.

<לירון כרמלי: אין מטרה להכשיל.

<לירון כרמלי: יש פרוצדורה שצריך לעשות אותה.

<לירון כרמלי: יכול להיות שאפשר לקצר תהליכים, לזרז משהו.

<לירון כרמלי: צריך לרשום.

<לירון כרמלי: אם לא יירשמו במערכת החינוך, הילדים לא יהיו רשומים.

<לירון כרמלי: צריך להבין, מחר בבוקר יסתובב ילד ברחוב ולא נדע מי הוא.

<מרינה יוסף: יש לנו אישור קבלה ליוענה.

<לירון כרמלי: לא הרישום ליוענה.

<לירון כרמלי: אתם לא במערכת שלנו.

<לירון כרמלי: אנחנו נבדוק.

<לירון כרמלי: אנחנו נחזור עם תשובות כמה שיותר מהר.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד למשפחות שכולם פה רוצים לעזור.

אברהם נגוסה: כל הכבוד לחברת הכנסת קסניה שהביאה את העניין הזה לדיון.

אברהם נגוסה: אנחנו לא מצפים שנציגת העיר תיתן לנו עכשיו תשובות חד משמעיות, לכן היא אמרה: תנו לי לחזור, להתייעץ.

אברהם נגוסה: בואו ניתן אפשרות לעירייה להגיב לנו בצורה פורמאלית, בכתב, ולאחר מכן אנחנו ניתן את החלטתנו.

אברהם נגוסה: זה מקובל?

קסניה סבטלובה: בואו נסכם פה על תאריך, כי אנחנו ממש קרובים ל-1 בספטמבר.

<מרינה יוסף: הם כל הזמן מושכים אותנו ומושכים אותנו.

<מרינה יוסף: אוטוטו ה-1 בספטמבר.

<מרינה יוסף: מדובר בילדים.

<מרינה יוסף: הילדים בטראומה, כל היום שואלים מה קורה.

אברהם נגוסה: את מייצגת את 37 המשפחות האלו בצורה מצוינת.

אברהם נגוסה: הבהרת בצורה טובה ביותר.

אברהם נגוסה: הבנו אותך.

אברהם נגוסה: אני חושב שהכיוון הוא חיובי.

אברהם נגוסה: אם את צריכה את עזרתנו, גם שלי וגם של חברי הוועדה, אנחנו מוכנים לבוא ולהסביר לגורמים שמקבלים את ההחלטה.

אברהם נגוסה: אנחנו סומכים עליך שתעשי את השליחות ונמצא פתרון לבעיה הזאת.

אברהם נגוסה: להבא, אני חושב שצריכה להיות הסברה על-מנת שכולם ידעו שיש מסלול שצריך ללכת על פיו, כפי שכתוב בחוזה המנכ"ל.

<אלי זרחין: למה אמר ראש העיר שלשבח מופת הוא מוכן לתת אישור בלי מסלול, רק ליוענה הוא לא מוכן לתת?

<אלי זרחין: שמעת מה האימא אמרה.

<אלי זרחין: ראש העיר שונא את יוענה.

קסניה סבטלובה: בואו לא נתמקד בטענות, נתמקד בפתרון.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים למצוא פתרון בצורה חיובית.

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה.

אברהם נגוסה: היא רוצה לעזור בקידום הילדים האלה.

אברהם נגוסה: אף אחד לא רוצה לפגוע בזה.

אברהם נגוסה: זה העניין.

<נעמי מרחב: אני מאוד מודה על ההזמנה ועל קבלת הפנים המאוד מכובדת שקיבלתי פה.

<נעמי מרחב: אני רוצה להתחיל בתודה לתלמידה, לנציגת ההורים, לנציגת רמלה, לנציג משרד החינוך ההתיישבותי, למנהל הישיבה ולחברת הכנסת.

<נעמי מרחב: אני רוצה לציין בצורה מאוד רחבה ולכבד את צורת הדיון המאוד מכובדת, מאוד פתוחה ומאוד מפרגנת שמוכנה לשמור מקום לדיונים ופשרות.

<נעמי מרחב: ברכה חמה.

<ליליה קימיאגרוב: אני רוצה להדגיש את הנושא של הנגשת המידע להורים בכל רשות מקומית.

<ליליה קימיאגרוב: אולי צריך את כל התהליך של החוקים, הרישום לבית ספר שיהיה בשפות השונות.

<ליליה קימיאגרוב: צריך גם לחשוב על ההשלכות של אי מתן מענה.

<ליליה קימיאגרוב: אני עובדת בתכנית משפחה תומכת שמלווה הורים שלילדים שלהם יש תיקים במשטרה.

<ליליה קימיאגרוב: אם ילד לא ילמד במסגרת שהוא מעוניין בה ורצוי בה, זה לצערנו נשירה וחוסר רצון להמשיך בלימודים.

<ליליה קימיאגרוב: אלו ההשלכות שאנחנו לא רוצים להגיע אליהן.

<ליליה קימיאגרוב: כל הכבוד לחברת הכנסת סבטלובה שיזמה את הנושא, ולחבר הכנסת אברהם נגוסה.

<ליליה קימיאגרוב: אני מקווה שנגיע לפתרונות החשובים.

<ליליה קימיאגרוב: זה חשוב לשני הצדדים ולכולנו פה ביחד.

קסניה סבטלובה: נמשיך לעבוד שזה יקרה.

<ליליה קימיאגרוב: המטרה היא העתיד של הילדים.

אברהם נגוסה: גאשאו, אתה רוצה להגיד משהו, או מה שראש העיר אמר זה מספיק?

<גאשאו מסלה: אני מצטרף לברכות, חבר הכנסת נגוסה.

<גאשאו מסלה: אני מאחל לך הצלחה.

<גאשאו מסלה: אני לא אגיד הרבה לגבי בית שמש, כבוד ראש העיר אמר את זה.

<גאשאו מסלה: כמיטב יכולתנו אנחנו מטפלים ביוצאי אתיופיה בעיר, גם במערכת החינוך, גם במערכת התעסוקה.

<גאשאו מסלה: זה לא הנושא, זה נכון, אבל המוקד זה צורך של הקהילה.

<גאשאו מסלה: סגירת המוקד זה לסתום את הפה של הקהילה.

משה אבוטבול: אני דיברתי, אדוני היושב-ראש, עם שר הקליטה אלקין לפני שבועיים על כך שחייבים לשמור על שלמות המוקד, כי בסופו של דבר זה יכול להזיק לנו.

משה אבוטבול: אני גם דיברתי בנושא עם שר הכלכלה, חבר הכנסת הרב אריה דרעי, בישיבת סיעת ש"ס על כך שהמוקדים נותנים פתרונות מאוד רבים בכל קליטתם של יהדות אתיופיה.

משה אבוטבול: אני קורא לך, אדוני היושב-ראש, לעשות כל מאמץ שלא יפגעו חלילה בעולים הנפלאים האלה של יהדות אתיופיה.

אברהם נגוסה: נציגת רשות העיר רמלה, לוחות הזמנים חשובים לנו.

אברהם נגוסה: אנחנו מצפים לקבל מכם תשובה לא יאוחר מ-28 ליולי.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל את זה בכתב עד 28 ביולי.

אברהם נגוסה: אני רוצה להודות לראש העיר בית שמש שכיבד אותנו, ממש נתן לנו סקירה על הקליטה בבית שמש , מה הוא עושה עם הצוות שלו.

אברהם נגוסה: יישר כוח.

אברהם נגוסה: אנחנו מסכמים את המפגש בכך שעיריית רמלה, על פי בקשות של 37 משפחות, תבחן, תתייעץ ותיתן לוועדת העלייה והקליטה תשובות בנושא הזה.

אברהם נגוסה: אז נודיע להם מה סוכם.

קסניה סבטלובה: תודה רבה לכבוד יושב-ראש הוועדה על העבודה הטובה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מצפים לתשובות.

קסניה סבטלובה: אנחנו מקוים שבעזרת השם הכל יסתדר לטובה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכם.