ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 42, 2015-07-15 09:30

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אני מקדם בברכה את השר לשירותי דת הרב דוד אזולאי.

משה גפני: למען הגילוי הנאות אני רוצה להגיד למשתתפים בדיון הזה שאנחנו חברים טובים הרבה שנים.

משה גפני: אפילו המשפחות שלנו נמצאות יחד.

משה גפני: אני ממש שמח שדוד הגיע להיות שר בממשלת ישראל – שר לשירותי דת שזה בכלל משרד מאוד חשוב, ומנקודת ראותי זה ודאי משרד שיש הרבה מה לעשות שם.

משה גפני: אני משוכנע שהשר החדש לשירותי דת, עם הניסיון הרב שיש לו בנושאים הציבוריים, יצליח בתפקיד החשוב שלו.

משה גפני: כבר הדיון הזה יעיד כאלף עדים על הנושאים החשובים שהמשרד הזה עוסק בהם, ואני מקווה שנוכל לסייע בעבודה של המשרד שהיא חיונית לציבור גדול מאוד בישראל.

משה גפני: תכף אני אדבר על הנושא עצמו לפני שאתן לשר, אבל חבר הכנסת טרכטנברג ביקש הצעה לסדר, אז בבקשה.

מנואל טרכטנברג: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, התפרסמו אתמול ידיעות על כך שראש הממשלה מתכוון להביא לאישור את תקציב 2015, ואחריו בפרק זמן מאוד קצר תקציב דו-שנתי ל-2017-2016.

מנואל טרכטנברג: בוועדה כאן כמה פעמים דנו שלא מקובל עלינו תקציב תלת-שנתי, ובפועל נראה שזה הולך לשם.

מנואל טרכטנברג: אז האם יש ממש בידיעות האלה, למיטב ידיעתך, והאם ועדת הכספים תידרש לנושא כדי להקדים תרופה למכה?

משה גפני: אני מודה לך, חבר הכנסת טרכטנברג, אני שמעתי את זה כמוך.

משה גפני: אני שוחחתי עם ראש הממשלה כמה פעמים השבוע.

משה גפני: גם הייתי אתו בפגישה שלשום.

משה גפני: העניין הזה לא עלה אף על פי שזה נשמע הגיוני.

משה גפני: מלכתחילה אמרתי לו ואמרתי גם בוועדה, שצריך לאשר את תקציב 2015 במהירות, ולאחר מכן לדבר על ההמשך – על הרפורמות, על חוק ההסדרים וכו'.

משה גפני: אבל בינתיים שיהיה תקציב.

משה גפני: אם אכן הוא יחליט החלטה כזאת אני אקפוץ על המציאה.

משה גפני: לדעתי, צריך לעשות את זה; אנחנו רואים מה שמתרחש לנגד עינינו שהמדינה תפעל עד נובמבר בלי תקציב.

משה גפני: אני לא מעריך שזה הולך לקרות, אבל זאת הערכה אם אכן הוא יחליט שהולכים לתקציב 2015, ודאי שזה יגיע לוועדת הכספים, ואנחנו נידרש לעניין הזה.

משה גפני: צריך לעשות שינוי חוק מכיוון שכבר אישרנו את החוק שמדבר על תקציב דו-שנתי של 2016-2015, אנחנו אישרנו גם את המועדים שהממשלה צריכה להביא את זה לכנסת, ומה המועד האחרון שאנחנו נצטרך לאשר את התקציב הדו-שנתי.

משה גפני: אם אכן הוא ילך לתקציב 2015 ועדת הכספים צריכה לעשות שינוי חקיקה מוחלט.

משה גפני: זאת אומרת כל מה שחוקקנו ודיברנו – בכלל, כל הדיבורים של האופוזיציה יכולים ללכת לאיבוד.

משה גפני: אבל כרגע זאת רק שמועה, אלי זה לא הגיע.

משה גפני: אני מודה לך שהערת את תשומת לבי.

יצחק וקנין: אבל לא הבנתי את התשובה לשאלה שלו.

יצחק וקנין: הוא דיבר על 2017.

משה גפני: לא, לא, הוא דיבר גם על 2017.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: 2016-2015 כבר ברור שזה בצנרת - -

דוד אזולאי: עיכלנו את זה.

יצחק וקנין: עיכלנו את זה.

יצחק וקנין: אבל הוא דיבר על 2017.

מנואל טרכטנברג: 16-17.

יצחק וקנין: תלת שנתי.

משה גפני: ראש הממשלה לא אמר לי את זה, אבל השמועה שמסתובבת היא לאשר את 2015 עכשיו, ולא לחכות – בלי חוק הסדרים, בלי רפורמות, בלי כלום.

משה גפני: לאחר מכן לאשר תקציב עם רפורמות, אבל שהוא יהיה תקציב דו-שנתי של 2017-2016.

משה גפני: אם הוא היה עושה את זה בהתחלה יכול להיות שזה היה מתקבל יותר בהבנה, אבל גמרנו – לפי דעתי, הרכבת יצאה מהתחנה.

משה גפני: אני לא יודע מה עוד עלול להיות אבל זאת תמונת המצב.

משה גפני: עכשיו אני חוזר לנושא שלשמו התכנסנו, והשר נמצא כאן בשבילו – שכר הבלניות.

משה גפני: אני נמצא הרבה שנים בכנסת והרבה שנים במערכת הציבורית, ואני לא מבין איך הנושא הזה עובר לסדר היום.

משה גפני: מדובר בעיקר על נשים, מדובר על משכורות עלובות שהן מקבלות, מדובר על כך שהן מקבלות פחות משכר המינימום.

משה גפני: אין להן תוספות, תנאי העבודה שלהן הן כמעט בלתי נסבלים.

משה גפני: לא כל אחד יכול לעשות את העבודה הזאת.

משה גפני: הזמנים, התקופות שבהן הבלניות עובדות הם זמנים מאוד קשים.

משה גפני: זה יכול להיות לילות שבת, זה יכול להיות מוצאי שבת, זה יכול להיות בזמן אירועים, זה יכול להיות בגשם, בחורף, בשלג, זה יכול להיות בקיץ בחום הלוהט.

משה גפני: זה מקום עבודה מאוד תובעני מכיוון שמי שמגיעה לטבול הן נשים מסוגים שונים.

משה גפני: פעמים זה כאלה שצריך ללוות אותן.

משה גפני: את יודעת, עכשיו חשבתי באמת איך את לא פה.

עליזה לביא: הייתי בוועדת חוץ וביטחון.

עליזה לביא: יצאתי במיוחד.

משה גפני: מה חוץ וביטחון?

משה גפני: בלניות.

עליזה לביא: אדוני, האטום.

עליזה לביא: על כל פנים, אני מודה לך.

משה גפני: האמת היא שחשבתי למה את לא פה.

עליזה לביא: ברור.

משה גפני: על כן הנושא הזה הוא הנושא שאנחנו מתחילים היום את הדיון בו.

משה גפני: אני שמח שזה בדרג הבכיר ביותר של המשרד – שהשר כאן.

משה גפני: בלי נדר לא נרפה מהעניין הזה עד שהוא יבוא לפתרונו.

משה גפני: אדוני השר, הבמה לרשותך, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולאשר כל מילה שהיושב-ראש אמר.

דוד אזולאי: לכן אני מודה בדברים שנאמרו פה – ידידות רבת שנים.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאני פה בפעם הראשונה ולברך אותך ולאחל לך המשך הצלחה בדרכך.

דוד אזולאי: עשית את זה בעבר, קידשת שם שמים, ואני מאמין שתמשיך גם עכשיו בדרך הזאת.

דוד אזולאי: עמך ישראל שמח במינוי שלך כיושב-ראש ועדת כספים.

דוד אזולאי: כמובן, גם אני שמח שאתה נמצא במקום הנכון.

דוד אזולאי: אני גם רוצה להודות לך על היוזמה הברוכה לקיים את הדיון הזה.

דוד אזולאי: הנושא הזה מטריד אותי מאז כניסתי לתפקיד.

דוד אזולאי: הנושא הזה טופל בעבר גם בוועדת הפנים כשהייתי בראשה וגם בוועדת כספים בראשותו של חבר הכנסת הרב גפני.

דוד אזולאי: לפעמים אני שואל שאלה, ומתפלא איך עד היום לא הצלחנו לתקן את העוול הגדול הזה לטובת אותן נשים שעושות עבודת קודש במסירות נפש שאין כדוגמתה?

עליזה לביא: גם פה היה דיון, בוועדת כספים.

דוד אזולאי: אמרתי.

דוד אזולאי: גם בוועדת הפנים, גם בוועדת כספים, גם בוועדת הרווחה.

דוד אזולאי: קיימנו דיונים בהרבה פורומים.

דוד אזולאי: זה עוול שזועק לשמים.

דוד אזולאי: אני שמח שהיום מתקיים הדיון הזה, ואני מבקש מהיושב-ראש: אנא ממך, לעת הזאת הגענו – לא נרפה מהעניין הזה, שיהיה ברור.

דוד אזולאי: אני אומר את זה לכולם – זה הנושא הראשון שלקחתי לידיים שלי, ואני מתכוון לטפל בו עד הסוף כי זה עוול שזועק לשמים, ואי אפשר להמשיך עם זה.

רחל עזריה: יישר כוח.

דוד אזולאי: מדובר על נשים שעושות עבודת קודש.

דוד אזולאי: אין להן שלטר, הן לא מסוגלות לנקוט עיצומים, הן לא יכולות לנקוט עיצומים.

דוד אזולאי: אלה נשים שעובדות בשעות הלילה, בשבת, בחג, כשהילדים באים מהצבא, כשהבעל בא מבית-כנסת – היא צריכה להיות במקווה ולעבוד.

דוד אזולאי: גם בחורף, גם בקיץ, בכל עת ובכל שעה.

דוד אזולאי: אין מצב שהיא תנקוט עיצומים גם אם היא לא תקבל שכר.

דוד אזולאי: אין מצב כזה, היא לא יכולה.

דוד אזולאי: במיוחד כשמדברים על מושבים ועל קיבוצים ששם יש מקווה אחד עם בלנית אחת.

דוד אזולאי: היא לא יכולה להרשות לעצמה את הלוקסוס הזה.

דוד אזולאי: ועל מה אנחנו מדברים?

דוד אזולאי: כדאי שנדע – מדובר בשכר ממוצע של כ-5,000 שקל.

דוד אזולאי: רוב המשרות של הבלניות – הן של שליש משרה.

דוד אזולאי: אמנם יש פה ממוצע של 46% משרה, אבל זה רחוק מאוד מהממוצע.

דוד אזולאי: ברוב המקומות הן מקבלות שליש משרה, בעוד באופן טבעי מגיע להן תוספת לילה, תוספת של חגים.

דוד אזולאי: הדברים האלה לא קיימים אצלן.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עשינו גם השוואה בין שכרה של בלנית שהיא עובדת המועצה הדתית לעומת בלנית שהיא עובדת רשות מקומית.

דוד אזולאי: השכר הממוצע ברשות המקומית הוא 6,000 שקל לעומת 5,500 שקל במועצה הדתית.

דוד אזולאי: בחלקיות המשרה – במועצה הדתית מדובר על 2,530 שקלים לעומת 2,750 שקל.

דוד אזולאי: שלא לדבר על זה שחלק מחוקת העבודה בכלל לא חלה על הבלניות.

דוד אזולאי: לכן אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, בכל לשון של בקשה: בוא לא נרפה מהעניין הזה עד שהבעיה הזאת תיפתר כי אנחנו חוטאים לנשים שעושות עבודת קודש, ואסור לנו לשים אותן מאחור ולטפל בדברים החשובים יותר.

דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס כרגע לכל עניין השכר של עובדי המועצות הדתיות שגם שם יש פגיעה קשה שאין לה שום הצדקה.

דוד אזולאי: כשאתה לוקח את טבלת השכר של עובדי הרשויות המקומיות לעומת עובדי המועצות הדתיות – אני לא יודע איך הגענו עד הלום.

דוד אזולאי: אבל זה לא הנושא כרגע.

דוד אזולאי: הנושא שצריך לתת עליו מענה הוא עניין הבלניות ברחבי הארץ.

דוד אזולאי: תודה, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: זה קצת כן הנושא כיוון שעלות עובדי המועצות הדתיות בדוח של הממונה על השכר הוא במדרג הנמוך ביותר, והבלניות בתוך עובדי המועצות הדתיות נמצאות במקום הכי נמוך בעניין הזה.

משה גפני: לכן זה משליך.

משה גפני: אבל עוד נדבר על הנושא הזה.

משה גפני: חברת הכנסת עליזה לביא, את צריכה לצאת?

עליזה לביא: כן, אני צריכה לחזור.

משה גפני: אז בבקשה, הבמה לרשותך.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

דוד אזולאי: אלה האילוצים של הקואליציה המצומצמת.

עליזה לביא: אדוני, אני מודה לך על הדיון החשוב הזה.

עליזה לביא: זאת לא פעם ראשונה שאנחנו מדברים על זה.

עליזה לביא: אני מזכירה לך ציטוט שלך בדיון קודם: "אני לא חוזר בי, אני אומר שאני מוכן לחתום עם עליזה לביא על הצעת חוק שבלניות תקבלנה 6,000 שקלים במקום 4,000.

עליזה לביא: אדוני, הבעיה עם הבלניות היא שיש פה מנגנון שמהווה - -

משה גפני: רגע, אני לא חזרתי בי.

עליזה לביא: אני רק אומרת שאתה עקבי, ואני מודה לך על הדיון הזה.

עליזה לביא: היום בתוקף תפקידך יש לך גם היכולת לשנות.

עליזה לביא: תיאור המצב עשינו ואנחנו עושים כבר מאז שהגעתי לכנסת.

עליזה לביא: מאז אנחנו בנושא הזה, ואתה שותף לו.

עליזה לביא: אבל אם נחזור ונתאר את העליבות של המקום הזה זה לא יעזור לנו.

עליזה לביא: היום אתם שניכם נמצאים בעמדות מפתח, ויש בידכם הכוח לשנות.

משה גפני: למה אין רעש מהדבר הזה?

משה גפני: מעניין אותי.

עליזה לביא: אדוני, עזוב רעש.

עליזה לביא: בוא נדבר רגע על דפוסי ההעסקה.

עליזה לביא: כשאני רואה שבלניות צריכות לרוץ בין שלושה-ארבעה מקוואות כי לא רוצים לתת להן קביעות במקום אחד – אנחנו רואים פה דפוסי העסקה מאוד עלובים ומאוד קשים, ואין שום סיבה.

עליזה לביא: במועצות הדתיות ביקשתי כמה וכמה פעמים נתונים על המדרג של השכר, אבל כשאנחנו מדברים על מועצות דתיות ש-90% מהתקציב שלהם הולך למשכורות, ו-10% הולכים לשירותי דת אז מלכתחילה יש פה שאלה מאוד גדולה; אם זה המצב מה לגבי שירותי הדת?

עליזה לביא: ואיך אנחנו נותנים שירותים?

עליזה לביא: צריך לעשות פה רה-אורגניזציה מושלמת בכל מה שקשור לשירותי הדת.

עליזה לביא: ובתוך זה בוא נשווה את הפער.

עליזה לביא: ניקח את המשכורת הגבוהה ביותר שלרוב היא של רב עיר ואת המשכורת הנמוכה ביותר, של בלנית.

עליזה לביא: אדוני, תראה מה הפער.

עליזה לביא: לא יכול להיות שבתקציב של מועצות דתיות יהיה פער כזה גדול בין תקציב של רב לבין תקציב של בלנית.

משה גפני: כן, אבל צריך לבדוק גם את הפער בין רב, ובוודאי הרבנים החדשים שהתקבלו, לבין עובדים אחרים ברשויות המקומיות.

משה גפני: הפער שם הוא פי אלף יותר גדול.

עליזה לביא: אתה צודק.

עליזה לביא: לכן צריכה להיות רה-אורגניזציה מוחלטת בכל הסוגיה הזאת.

עליזה לביא: אני מזכירה לך, אדוני – קיימנו דיון לפני שנה – ושום דבר לא קרה.

עליזה לביא: לא לגבי המשכורות - -

משה גפני: הממשלה נפלה בגלל זה.

עליזה לביא: בסדר, הממשלה נפלה בגלל הבלניות.

עליזה לביא: הנה, יש לנו כותרת.

עליזה לביא: באמת, אין לנו בעיות עם - - -

משה גפני: עליזה, לא, בסדר.

עליזה לביא: זה אחד התפקידים היותר משמעותיים, עם שליחות.

עליזה לביא: כמו שכבוד השר אמר הן לא יכולות לא להגיע, ולהשתמש בסנקציות.

עליזה לביא: האחריות לא מאפשרת להן בכלל להשתמש בכלי כזה של סנקציה.

עליזה לביא: אבל אם כבר אנחנו פותחים את הדיון – צריך לעשות רה-אורגניזציה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים היום על עולם מודרני; נשים עובדות עד מאוחר.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת ששעות הפתיחה של המקווה תהיינה אותן שעות כמו שהורגלנו בזמנים קודמים.

עליזה לביא: צריך הרבה יותר שעות, יותר נשים הולכות.

עליזה לביא: יש לנו נתונים גם לגבי מקוואות חדשות שצריכים להיות במקומות שונים.

עליזה לביא: התקציב בכללותו.

עליזה לביא: הבלניות עובדות הרבה מאוד ימים והרבה מאוד שעות.

עליזה לביא: אין ספק, שכל הקשיים והמצוקה הזאת של הבלניות מקרינה גם על חוויית הטבילה.

עליזה לביא: כי נשים שקשה להן, שאף אחד לא מקשיב להן כבר עשרות שנים – כל חוויית הטבילה שאנחנו רוצים לאפשר ולכבד מביא לכך שנשים לא מוכשרות לחוויית הטבילה לא בתנאים הפיזיים ובטח לא הרוחניים.

עליזה לביא: אני ליוויתי את בתי לפני חודשיים.

עליזה לביא: עשיתי שמיניות, ובסוף הגעתי למקווה פרטי ששם חוויית הטבילה היא אחרת.

עליזה לביא: זה לא סוד שכולן מחפשות בסופו של יום – אם אנחנו רוצות לגרום לזה שיאהבו את זה ולתת את כל מה שחשבנו שהיה צריך להיות גם במקוואות הציבוריים – זה לא קיים; לא רק מהמקום החומרי - -

משה גפני: אם אין קמח אין תורה.

עליזה לביא: - - המקום החומרי מקרין על החוויה ועל כך שהרבה מאוד נשים בכלל לא רוצות להתקרב למקום הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מי מייצג את הבלניות?

משה גפני: אני רוצה לשמוע קודם בלנית.

<ציפורת שימל: אנחנו רק נציג את הבעיה, ואז גם הבלניות תוכלנה לדבר.

משה גפני: מי את?

<ציפורת שימל: אני מתנועת אמונה.

<ציפורת שימל: ראשית אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה שנענה לבקשה שלנו לקיים את הדיון הזה.

משה גפני: הבקשה שלכם הייתה בקשה מאוד חשובה, אבל היו עוד כמה בקשות.

<ציפורת שימל: אנחנו שמחים שאדוני ראה לנכון עוד לפני תום המושב הזה את החשיבות בדבר.

משה גפני: הבקשה שלכם היא בקשה מקצועית, אבל היו עוד כמה בקשות.

משה גפני: כשדיברתי עם השר על הבקשות האלה הוא אמר אמר מיד שהוא מגיע.

<ציפורת שימל: אנחנו מודים גם לשר, כמובן.

<ציפורת שימל: אני חייבת להגיד שהפניות שמגיעות אלינו בעניין הזה מעלות את המציאות שהיא מאוד קשה בנושאה זה.

<ציפורת שימל: אדוני שאל קודם למה זה לא נשמע בשטח.

<ציפורת שימל: התשובה היא שיש איזשהו ניצול מחפיר של המסירות, ההתמדה, הנחישות ותחושת השליחות שאותן בלניות מרגישות, והאמונה העמוקה בצדקת הדרך והחשיבות של הדברים שהן עושות.

<ציפורת שימל: אני רוצה לסבר את האוזן לאדוני לגבי בלנית שאני שוחחתי איתה ממש אתמול.

<ציפורת שימל: 11 שנים היא בלנית אחראית, עובדת שישה ימים בשבוע – גם ביום שישי, גם בשבת, גם בערבי חג, בחגים.

<ציפורת שימל: הגדרת המשרה שלה אחרי כל זה היא 70%.

<ציפורת שימל: היא מקבלת 50-45 טובלות בערב כל ערב.

עליזה לביא: זה בכוונה ככה, כדי שהיא לא תצבור שום זכות של משרה מלאה.

עליזה לביא: בואי נקרא לילד בשמו.

עליזה לביא: זה לא סתם שמעבירים ממקווה למקווה.

<ציפורת שימל: אני מסכימה.

<ציפורת שימל: מעבר לשעות שבהן מדובר היא נשארת הרבה יותר מאוחר כי תמיד יש נשים שמאחרות, וכאשר היא מאחרת במוצאי שבת האחרון ומפספסת את האוטובוס האחרון שיש לה, היא צריכה לקחת מונית על חשבונה, אף אחד לא מממן לה את הדברים האלה.

<ציפורת שימל: ואחרי כל התוספות שנכללות שמשלימות לשכר מינימום השכר שלה מגיע ל-4,150 שקלים.

<ציפורת שימל: הדבר הזה הוא בגדר מחדל.

משה גפני: מה שלא קיים אצל עובדים אחרים.

<ציפורת שימל: אנחנו מכירים את הטענה שכל עובדי המועצות הדתיות נמצאים בתחתית השכר הציבורי, אבל אנחנו חושבים שהמקרה של הבלניות הוא מקרה קיצוני בעניין הזה.

<ציפורת שימל: לדעתי, שורש הבעיה – ואם נגיע לעצם העניין – הוא ההגדרה של המשרה שלהן.

<ציפורת שימל: ההגדרה של המשרה שלהן לא מתחשבת באופי של העבודה שלהן ביחס לשעות שבהן הן עובדות.

<ציפורת שימל: דיברנו עם עשרות בלניות - -

משה גפני: רק דקה.

משה גפני: עליזה, אמרת שאת הולכת.

משה גפני: יכול להיות שאני אבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה להכין חוק בנושא של הבלניות.

עליזה לביא: אני אשמח מאוד.

משה גפני: יכול להיות.

משה גפני: אני אראה בדיון אם זה אפשרי.

עליזה לביא: האמת היא שיש לנו הצעת חוק ראשונית.

משה גפני: בסדר, לא משנה.

משה גפני: יכול להיות, אני עדיין לא בטוח במה שאמרתי.

משה גפני: אבל נזכרתי שתרצי לצאת, אז אם כן אני אבקש שגם את תחתמי עליה.

<ציפורת שימל: אנחנו נשמח.

עליזה לביא: היועצת הפרלמנטרית שלי נשארת פה.

עליזה לביא: אני אשמח מאוד.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בבקשה, ציפורת.

<ציפורת שימל: אף אחת מבין אלה שדיברנו עליה לא מגיעה ל-100% משרה אף על פי שהן היו מאוד רוצות.

<ציפורת שימל: אותה בלנית אמרה לי, אני חולמת בחלומות שלי להגיע לשכר של 5,500 שקלים לחודש, ואני לעולם לא אגיע לזה.

<ציפורת שימל: זאת הבעיה בהקשר הזה – מה שחייב להשתנות מן היסוד כי התשתית היא מעוותת.

<ציפורת שימל: הנקודה השנייה שהיא מאוד מהותית זה מתח הדרגות, הדירוג של הבלניות.

<ציפורת שימל: כאשר הדירוג שלהן הוא נמוך אז גם השכר שלהן הוא נמוך מאוד.

<ציפורת שימל: אנחנו מדברים על תחתית הדירוג – בין 5 ל-8.

<ציפורת שימל: זאת אומרת גם מתוך השירות הציבורי הן הכי נחותות.

<ציפורת שימל: התחושה היא תחושה קשה של זלזול, תחושה של עבודה שוחקת מאוד שלא מתוגמלת בשכר בשום צורה ובשום אופן.

<ציפורת שימל: אנחנו קוראות בהקשר הזה לוועדה לשנות את היסוד.

<ציפורת שימל: חייבים פה תוספת תקציבית משמעותית ייעודית לעניין הזה.

<ציפורת שימל: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מישהי מהבלניות, בבקשה.

<נחמה שולמן: שלום.

<נחמה שולמן: אני נחמה שולמן.

<נחמה שולמן: אני חברה בקבוצת "אדוות", ואני גם בלנית במועצה הדתית בתל-אביב.

<נחמה שולמן: אני לא יודעת על איזה שכר אתם מדברים.

<נחמה שולמן: יש לי כאן כמה תלושים של נשים שעובדות עשרים שנה במשרה שהיא כאילו מלאה – מדי יום – 4,700 שקל; אחרת, כולל שעות נוספות – שישה ימים בשבוע, מוסרת את נפשה - -

יצחק וקנין: למה אתם אומרים שישה?

יצחק וקנין: זה שבעה ימים - -

<נחמה שולמן: שבעה ימים בשבוע – 3,600 שקל.

יצחק וקנין: - - זה גם שישי וגם שבת.

<קריאה: במושבים עובדים שבעה ימים.

יצחק וקנין: מה ההבדל?

יצחק וקנין: בעיר היא לא טובלת אם היא צריכה לטבול בערב שבת?

<קריאה: לא, יש בלנית אחרת.

<נחמה שולמן: קודם כול אני מודה לכם על הכינוס - -

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: תגידי את מה שאת מבינה ואת מה שאת יודעת.

<נחמה שולמן: "כמעט 25 שנה אני טובלת במקווה כמו מאות אלפי נשים יהודיות אחרות.

<נחמה שולמן: קרוב ל-20 שנה לא ראיתי את הבלניות.

<נחמה שולמן: כמה מאות בלניות שפשוט היו שקופות בעיני – לא מתלוננות, לא שובתות – דוממות.

<נחמה שולמן: אני גם אחות בכירה במקצועי – מגזר שזכה לייצוג מקצועי ולשדרוג תנאי השכר שלו בצורה מכובדת.

<נחמה שולמן: לפני שנים ספורות התגלגלתי במקרה לעסוק בעולם טהרת הנשים והמקוואות.

<נחמה שולמן: מתוך עניין לקחתי על עצמי גם תפקיד של בלנות.

<נחמה שולמן: הנשים השקופות החלו לעטות צבע.

<נחמה שולמן: זכיתי להכיר נשים מסורות אך קשות יום ומנוצלות לאורך שנים על-ידי מעסיקיהן.

<נחמה שולמן: כל ראשי הציבור מאדירים את חשיבותן, מסירותן ושליחותן, אך האמת היא שאף אחד לא סופר אותן ממטר.

<נחמה שולמן: בהסכם הקיבוצי משנת 1975 סופחו הבלניות ועובדי המועצות הדתיות לעובדי השלטון המקומי.

<נחמה שולמן: אך בעוד האחרונים התקדמו במרוצת השנים ומשכורתם עודכנה על-ידי תוספות שכר שונות נשכחו הבלניות מאחור.

<נחמה שולמן: הסיבה לכך פשוטה: הן פשוט שקופות, כבר אמרנו.

<נחמה שולמן: אפשר להתעמר בהן, הן לא ירימו את ראשן או את קולן, הן לא ינעלו את המקוואות.

<נחמה שולמן: התוצאה היא פשוטה: נשים אלה אמנם מקבלות תוספות שכר שונות, אך אלו משמשים להשלמה לשכר המינימום.

<נחמה שולמן: התוספות לא מוחרגות מהשכר המינימלי הקבוע בחוק.

<נחמה שולמן: כך יוצא בפועל שבלנית שעברה הכשרה עובדת קשה, בשעות מורכבות וקשות, מרוויחה פחות מכל ילדה בת 12 שעושה בייביסיטר, פחות מכל עובד קבלן או ניקיון.

<נחמה שולמן: לא ייאמן – תסתכלו על תלוש המשכורת שלי – 16.40 שקל לשעה.

<נחמה שולמן: זה השכר שלי אחרי העלאת דרגה ו-4 שנות ותק.

<נחמה שולמן: 16.40 שקל – למה?

<נחמה שולמן: כבר אמרנו: כי אפשר.

<נחמה שולמן: אני פונה אליכם לתקן עוול נוראי זה שאם אין בו עבירה על החוק בוודאי יש בו עבירה על רוח החוק.

<נחמה שולמן: יש לדאוג באופן מידי לתת כבסיס את שכר המינימום הקבוע בחוק, ואת כל התוספות יש להחריג מעבר לכך; יש להגדיר את שעות העבודה במשרה מלאה ל-36 שעות כמו במגזרי שירות ציבוריים אחרים – כמו שעשו גם לאחיות.

<נחמה שולמן: מכובדי, קורות החדר הזה כבר שמעו בוודאי דיונים ברומו של עולם; דיונים יותר משמעותיים מתוספת של 7 שקלים לשעת שכר של בלנית – דיונים המשמעותיים לעצם קיומנו ועתיד ילדינו.

<נחמה שולמן: אני מאמינה שאיומים כמו אלו העומדים לפתחנו אינם באים לכלותינו כי אם לעורר ולחנך אותנו.

<נחמה שולמן: איומים אלה יתמסמסו מאליהם אם נהיה עם מוסרי יותר, עם קשוב, עם שרואה את החלשים, עם שבו אין מלאכה שמביישת את בעליה.

<נחמה שולמן: תלוש זה, מכובדי, הוא בושה לכולנו כעם וכחברה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני רוצה לתת לרב יהושע כץ, רבה של העיר מעלה אדומים, אבל לפני כן חבר הכנסת וקנין, ביקשת דקה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מכיר את הנושא של הבלניות מקרוב.

יצחק וקנין: אני כמעט עשרים שנה בכנסת ועוד חמש שנים מזכיר מועצה אזורית כשלא הייתה מועצה דתית.

יצחק וקנין: הקמתי מועצה דתית, ואז כל העסק הזה עבר לאחריות הישירה שלי.

יצחק וקנין: במועצות האזוריות המצב אפילו קשה יותר: יש מקווה אחד, בלנית אחת שעובדת שבעה ימים, לא שישה ימים.

יצחק וקנין: כל השבוע היא עובדת, ואין אפשרות להחליף אותה.

יצחק וקנין: אין מציאות כזאת.

יצחק וקנין: בשנים האחרונות המצב הוא אפילו יותר חמור כי מאז שהנושא של הצימרים במושבים ובקיבוצים התפתח עשרות נשים שבאות להתארח בצימרים צריכות לטבול במקווה, והבלנית – גם אם קורה שאין לה כל ערב טובלות – נוצר מצב שבמקרה הזה יש אפילו יותר טובלות מהנורמה; ואין שום בלנית במושבים שעובדת יותר מחצי משרה.

יצחק וקנין: אני אומר את זה באחריות.

יצחק וקנין: רובן בחצאי משרות ורבע משרות.

יצחק וקנין: זאת המציאות בהתיישבות העובדת ובקיבוצים.

יצחק וקנין: גם על זה צריך לתת את הדעת.

משה גפני: תודה.

משה גפני: הרב יהושע כץ, הרב של מעלה אדומים, בבקשה.

<יהושע כץ: קודם אני אסביר מה אני עושה פה.

<יהושע כץ: הרבנים לא מינו אותי כנציג הרבנים.

<יהושע כץ: היה כינוס רבנים שבו פניתי לחבר הכנסת גפני לטפל בנושא הזה כי זה נושא מאוד כאוב כפי שכבר אמרו.

<יהושע כץ: אני רוצה להאיר את הנושא מהיבט של רב - -

משה גפני: אבל ראית שאני לוקח אותך ברצינות.

<יהושע כץ: קיבלתי את זה.

<יהושע כץ: תודה רבה, כבודו.

<יהושע כץ: אני גם אגיד מזל טוב לשר שנבחר לתפקידו.

<יהושע כץ: שיצליח בעזרת-ה'.

<יהושע כץ: אני לא רציתי הקדמות כדי לא לעכב את הדיון החשוב.

<יהושע כץ: הבלניות משרתות את כל הציבור – ציבור מסורתי ומעלה.

<יהושע כץ: יש גם משפחות חילוניות לחלוטין שנשים שלהן באות לטבול במקווה.

<יהושע כץ: שנית, הבלניות עוברות קורסים לא רק בעבודה הספציפית של הבלנות, שגם מצריך סבר פנים יפות ולתת הרגשה לאישה כאילו היא הראשונה שהיא מטפלת בה ולתת לה את כל החום שרק אפשר; הן עוברות השתלמויות גם בנושא עצמו וגם בנושאים אחרים.

<יהושע כץ: לאחרונה ביוזמת ראש המועצה הדתית שלנו שנמצא פה יצחק אבידני וביוזמת יהושע ישי שהוא ראש המועצה הדתית בירושלים והיה תקופה מסוימת גם שלנו ועוד כל מיני אנשים נכבדים, יש השתלמויות בכל מיני נושאים: אלימות, שלום בית, תקיפה מינית, זוגיות.

<יהושע כץ: הבלניות מתעסקות בנושאים האלה.

<יהושע כץ: הנשים פונות אליהן.

<יהושע כץ: האמת היא שבגלל לחץ העבודה לא תמיד הן מסוגלות.

<יהושע כץ: אצלנו לא טובלים 45 נשים בלילה, אבל מספיק שיש 30-25 טובלות זה גם כן מספר עצום.

<יהושע כץ: הבלנית לבד.

<יהושע כץ: פעם הייתה לבלנית עוזרת, אבל היום בגלל הבעיות התקציביות היא לבד, ובדרך כלל זה מתרכז בזמן די קצר אף על פי שהמקווה פתוח כארבע שעות.

<יהושע כץ: כבר הזכירו את הנושא של השעות שהוא בעייתי מאוד.

<יהושע כץ: הבלניות עובדות במסירות כי הן רואות בזה עבודת קודש.

<יהושע כץ: רובן לא עובדות פחות טוב מכיוון שהמשכורת קטנה.

<יהושע כץ: זה עוול שלא מפצים אותן בגלל שהן עושות עבודת קודש כל כך יפה.

<יהושע כץ: אנחנו כרבנים מתביישים.

<יהושע כץ: אני רואה את עצמי כנציג הרבנים למרות שלא מינו אותי.

<יהושע כץ: אנחנו קוראים לוועדת הכספים לעשות כל שביכולתה לקדם את הנושא הזה בצורה ענקית; לא לתת להן עוד כמה מאות שקלים, אלא בצורה ענקית עם כל הזכויות ועם כל התוספות המגיעות להן כדי שהעניין הזה של טהרת המשפחה יכובד, ויהיה קידוש שם שמים גדול.

<יהושע כץ: אני חוזר ומזכיר שהנושא של הבלניות שייך לכל המגזרים – גם למגזר החילוני וגם לכל סוגי הנשים: אנגלוסקסים, ספרדים, תימנים, רוסים, בעלי תשובה – כל מיני אנשים מכל מיני סוגים.

<יהושע כץ: הבלנית צריכה לעמוד עם כל אחת כמו שכתוב על יהושע בן-נון: "להלך כנגד רוחו של כל אחד ואחד".

<יהושע כץ: אז אנחנו נברך את הוועדה שתצליח במשימה הקדושה הזאת, ובעזרת-ה' יברכו על המוגמר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך – אנחנו בארבע עיניים – כשיש דיונים בכנסת על שכר נשים מפוצץ – יש המון עיתונאים ואנשים ובעיקר חברות כנסת רבות שבאות; וכשמדובר על אנשים בדרגת שכר מאוד נמוכה, האולמות מפוצצים.

משה גפני: משום מה – זה לא פעם ראשונה, זה כל הזמן ככה - -

רחל עזריה: חכה, המהפכה בדרך.

משה גפני: אנחנו מחכים למהפכה הרבה זמן.

משה גפני: זאת תופעה.

משה גפני: לפעמים אתה שומע אותי מדבר במרמור וברוגז, אז אתה מסתכל עלי וגם מטיף לי מוסר על זה ובצדק.

משה גפני: אני מקבל את המוסר הזה – למה אתה צועק.

משה גפני: תאמין לי, יש לי הרגשה רעה מאוד.

משה גפני: הבלניות הן נשים, עוברים על החוק בשכר שלהן.

משה גפני: כשכל העובדים מקבלים תוספות שונות – זה לא קשור לשכר המינימום.

משה גפני: שכר המינימום צריך לעמוד לעצמו.

משה גפני: ויש מין שקט כזה.

<יהושע כץ: אולי רואים את זה כבקשה של דתיים לדתיים.

<יהושע כץ: אני רואה את זה בהחלט כדבר לאומי ממדרגה ראשונה.

<יהושע כץ: זה לא קשור לדתיים.

<יהושע כץ: זה שירות ציבורי לכלל הציבור.

משה גפני: אני מציע את הסנגוריה להשאיר לרב לייב יצחק מברדיצ'ב.

משה גפני: אנחנו בכנסת.

<יהושע כץ: זאת סנגוריה שנובעת מקטגוריה.

משה גפני: בסוף מדובר על דברים מאוד פרקטיים, לא מעבר לעניין הזה.

משה גפני: יושב-ראש המועצה הדתית של ירושלים, יהושע ישי, שיש לו ניסיון בעניין הזה, בבקשה.

<יהושע ישי: קודם כול אני מברך על הכינוס הזה.

<יהושע ישי: אמנם זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו מתכנסים בנושא הזה – יושב-ראש הוועדה כבר עשה דיונים קודמים.

<יהושע ישי: אותו דבר שנאמר בדיון האחרון שהיה פה אני אומר גם היום: חסר לי פה נציג הממונה על השכר.

<יהושע ישי: אלא אם כן הוא נמצא, ואני לא יודע.

<יהושע ישי: אה, הוא כאן.

<יהושע ישי: זאת כבר התקדמות.

<יהושע ישי: בפעם שעברה הוא לא היה כאן.

משה גפני: מה התקדמות?

משה גפני: לא הבנתי.

<יהושע ישי: בפעם שעברה לא היה נציג.

משה גפני: מה זה "פעם שעברה"?

משה גפני: עכשיו אני יושב-ראש ועדת הכספים, והממונה על השכר פה.

משה גפני: למה שלא יהיה?

<יהושע ישי: אני, כמובן, מצטרף לדברים שנאמרו קודם לגבי ההערכה לעבודה של הבלניות.

<יהושע ישי: אני בהחלט מעריך את העבודה שלהן.

<יהושע ישי: בירושלים אנחנו משתדלים לעשות כמה שיותר.

<יהושע ישי: עקרונית כמה נקודות לעצם הנושאים שעלו כאן.

<יהושע ישי: אני לא מאמין שמועצה דתית משלמת לעובד שלה – בלנית או כל שיהיה – פחות משכר מינימום.

<קריאה: סליחה?

<קריאה: זאת המציאות.

<נחמה שולמן: אני מרוויחה 16.40 שקל לשעה.

<ציפורת שימל: זאת המציאות.

<יהושע ישי: תבינו.

<יהושע ישי: שכר מינימום בנוי משעות עבודה ומתוספות.

<יהושע ישי: אני אגיע לזה, ואז תבינו למה אני מתכוון.

<יהושע ישי: בואו נגיד אחרת: אם מועצה דתית משלמת ככה נטפל בזה - -

משה גפני: שנייה, שנייה.

משה גפני: עם כל הכבוד אני לא רוצה להגיע למצב של הרב כץ, שיהיה פה דיון בין דתיים לדתיים.

משה גפני: אני רוצה שתגיד את האמת כולה גם אם יצעקו.

משה גפני: ואני לא אאפשר לצעוק.

משה גפני: השר הולך, ואני הולך אתו לקיים דיונים עם הממונה על השכר, עם אגף התקציבים, ואני רוצה לדעת מה האמת.

משה גפני: שאני לא אבוא לשם, ופה אתה תהיה נחמד אליהן, ושם אני אחטוף את הפליק.

משה גפני: אז איך קורה דבר כזה?

רחל עזריה: אבל זה לא עניין של אמונה.

<יהושע ישי: במידה שיש דבר כזה לא צריך את הממונה על השכר ולא צריך את הוועדה - - -

משה גפני: יהושע, רגע.

משה גפני: יש תוספות שהבלניות צריכות לקבל - -

<יהושע ישי: נכון.

<יהושע ישי: זה בדיוק מה שרציתי לומר עכשיו.

<יהושע ישי: ההיסטוריה של המערכת היא כזאת שיש הסכם משנת 75' או 73' - -

משה גפני: 75'.

<יהושע ישי: מאז ההסכם הזה לא חודש.

<יהושע ישי: בהסכם נאמר שהתפקידים במועצות הדתיות מוגבלים לתפקידים בעירייה.

<יהושע ישי: אלא מה, יש תפקידים ייחודיים כמו בלניות, ואין דבר כזה בעירייה - -

רחל עזריה: נו, באמת.

<יהושע ישי: אז מה עשו?

משה גפני: רגע אחד, נשמע.

רחל עזריה: אני יודעת, זה הסיפור.

<יהושע ישי: במקום להחליט להצמיד את הבלניות לסייעות, לאחיות, למשהו – לא.

<יהושע ישי: באותו תאריך קבעו ט"ז-י"ח.

<יהושע ישי: התאריך הזה קיבל את הביטוי 8-5.

<יהושע ישי: 8-5 בדירוג המנהלי זה פחות משכר מינימום.

<יהושע ישי: אוטומטית צריך לקבל השלמה לשכר מינימום.

<יהושע ישי: כשמגיע לך תוספות שכר בגין 15% על כפיים או תוספת 20% על משמרת שנייה – האם התוספת הזאת היא מעל שכר מינימום או היא חלק מהשלמת שכר המינימום?

<יהושע ישי: הממונה על השכר אומר, לא, זה השלמת שכר מינימום.

משה גפני: זה קיים בעוד סקטור במגזר הציבורי?

<יהושע ישי: לא, אין דבר כזה.

<קריאה: - - -

משה גפני: רק רגע.

משה גפני: שם ותפקיד, בבקשה.

<אלישע קיפניס: אני אלישע קיפניס מהממונה על השכר.

משה גפני: איך אתם מסכימים לדבר הזה?

משה גפני: אנחנו נחזור אליך, יהושע.

רחל עזריה: רגע, הוא היה אמור לדבר על הלנת שכר.

משה גפני: הוא באמצע הדיבורים.

משה גפני: עצרתי אותו.

רחל עזריה: אין בעיה, מעולה.

רחל עזריה: רק לוודא.

משה גפני: מר קיפניס, בבקשה.

משה גפני: איך אתם מאפשרים דבר כזה?

<אלישע קיפניס: אני אקדים ואומר שכמו שאמר יושב-ראש המועצה הדתית של ירושלים יהושע ישי, בשנת 75' נחתם הסכם קיבוצי שכל המועצות הדתיות יקבלו תנאים כפי שמקבלים עובדי השלטון המקומי.

<אלישע קיפניס: ואכן, גם כיום כל עובדי המועצות הדתיות ככללן - -

משה גפני: רגע, לא.

משה גפני: אתה לא הבנת את הסדר שאני הולך לפיו.

משה גפני: אתה לא קיבלת רשות דיבור.

משה גפני: רשות דיבור תקבל בהמשך.

משה גפני: יהיו לי הרבה שאלות לשאול אותך.

משה גפני: עצרתי אותו באמצע הדברים שלו רק כדי לשאול אותך שאלה אחת.

משה גפני: אנחנו יודעים שההסכם נחתם ב-75'.

משה גפני: השאלה שלי היא איך אתם מאפשרים את המציאות הזאת שהבלניות מקבלות פחות משכר המינימום?

<אלישע קיפניס: אין מציאות שבה בלניות מקבלות פחות משכר המינימום.

משה גפני: יש מציאות.

משה גפני: להשלמת המשכורת לשכר המינימום מוסיפים כל מיני תוספות שאין אותן במגזר הציבורי בכלל.

משה גפני: זאת תוספת שהיא חריגה מעניין שכר המינימום.

משה גפני: צריך לתת להם שכר מינימום חוץ מהתוספות כפי שקיים בכל סקטור ציבורי אחר, עובדי רשויות.

<אלישע קיפניס: זה לא ייחודי לבלניות.

<אלישע קיפניס: גם בשלטון המקומי יש תוספות שניתנות ו"אוכלות" את ההשלמה לשכר המינימום.

משה גפני: הנושאים הללו של הבלניות?

<אלישע קיפניס: הן לא שונות מעובדי השלטון המקומי.

משה גפני: הנושאים הללו של הבלניות שעליהם מדובר?

משה גפני: התוספות של הבלניות שהן ייחודיות ולא קשורות לנושא של השכר?

משה גפני: איפה יש דבר כזה?

<קריאה: תוספת רטיבות.

<אלישע קיפניס: כל עובדי השלטון המקומי פועלים לפי חוקת העבודה, גם עובדי המועצות הדתיות - - -

משה גפני: רגע, שנייה, שנייה.

משה גפני: אנחנו לא מדברים על עובדי המועצות הדתיות.

משה גפני: אנחנו שואלים על בלניות שיש להן תוספות של כפיים ורטיבות.

משה גפני: יש את זה באיזשהו מקום?

<אלישע קיפניס: אז אני שוב אומר - -

משה גפני: באיזה מקום יש תוספת רטיבות?

<אלישע קיפניס: תוספת רטיבות היא תוספת שניתנה לבלניות מכוח הסכם 75'.

משה גפני: וזה משלים את שכר המינימום?

<אלישע קיפניס: זאת תוספת שניתנה, ולא הוחרגה משכר המינימום.

משה גפני: יש דבר דומה?

<אלישע קיפניס: כן.

משה גפני: איפה?

<אלישע קיפניס: יש אלפי תוספות במגזר הציבורי; חלקן מוחרגות, חלקן לא.

משה גפני: תוספת רטיבות למשל?

<אלישע קיפניס: למשל תוספת שניתנה בשלטון המקומי "בלתי ייחודים" לא הוחרגה משכר המינימום.

<אלישע קיפניס: לגבי תוספת משמרת שנייה - -

משה גפני: בסדר.

<אלישע קיפניס: - - כתוב במפורש בחוקת העבודה - -

משה גפני: מר קיפניס, אנחנו תכף נחזור אליך.

משה גפני: אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לבדוק, האם מה שהוא אמר חוקי.

משה גפני: יש תוספת רטיבות ותוספת עבודת כפיים.

משה גפני: לדעתי, אין דבר כזה במגזר הציבורי.

דוד אזולאי: שזה משלים את שכר המינימום.

משה גפני: זה משלים את שכר המינימום, לפי דבריו.

<אלישע קיפניס: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה להשלים משפט שאמרתי - -

משה גפני: לא, אל תשלים.

<אלישע קיפניס: רק את המשפט לגבי מה שיהושע אמר - -

משה גפני: לא, אתה תקבל רשות דיבור.

<אלישע קיפניס: רק על משמרת שנייה.

<אלישע קיפניס: הוא שאל אותי על זה, אני רק רוצה להשלים את התשובה שלי.

משה גפני: מר קיפניס, זאת ועדת הכספים של הכנסת.

משה גפני: לפי מה שכתוב בתקנון, מי שקובע מי מדבר זה היושב-ראש.

משה גפני: לפי מה שנחתם בהסכם הקואליציוני, אני היושב-ראש.

משה גפני: אני אחזור אליך.

משה גפני: חשוב לי שאתה כאן.

משה גפני: אני מבקש שהיועצת המשפטית תבדוק, האם זה חוקי.

משה גפני: אם זה לא חוקי אז תהיה בעיה.

משה גפני: אם זה חוקי נצטרך למצוא פתרונות לעניין הזה.

משה גפני: יהושע, בבקשה, תשלים את דבריך.

<יהושע ישי: אני אמשיך מהנקודה שהפסיק הממונה.

<יהושע ישי: יש מה שנקרא "תוספת בלתי ייחודיים" של 22%.

<יהושע ישי: זה עובד שעובד בתפקיד שהוא לא ייחודי ששכרו שווה לשכר המינימום, זכאי – אם אין לו שום תוספת אחרת – ל-22% תוספת בשכר.

רחל עזריה: אבל אז אומרים, רגע, אבל הבלניות מקבלות 15% תוספת כפיים ותוספת רטיבות, ובנוסף לזה הן מקבלות 20% משמרת שנייה.

רחל עזריה: יחד זה 35%.

רחל עזריה: אם עוברים 22% זה לא מגיע.

רחל עזריה: אבל למה משמרת שנייה זה חלק מהבלתי ייחודיים?

רחל עזריה: הרי זה עצם העבודה שלהן.

רחל עזריה: אז אם תעקור את המשמרת השנייה אז מ-15% תוספת כפיים עוד מגיע 7% ל-22%.

רחל עזריה: אז לפחות תעלה 7%.

רחל עזריה: כשהממונה על השכר עושה אצלי ביקורת, ואומר לי, מה פתאום שישה ימי עבודה והיא מקבלת 75% משרה?

רחל עזריה: אני שותק, אין לי תשובה.

רחל עזריה: איך עד שישה ימים אפשר לקבל 70% משרה?

רחל עזריה: הרי גם אם היא תעבוד שישה ימים מקסימום היא לא יכולה להגיע ליותר.

רחל עזריה: גם בלנית אחראית שאני נותן לה לפי 36 שעות שבועיות - -

<קריאה: לעולם לא תגיע ל - - -

<יהושע ישי: - - לא תגיע לעולם ל-60% משרה.

רחל עזריה: אני יודעת שיש הרבה פיצולים של משרות.

רחל עזריה: השאלה היא איך אתם בונים את זה בפועל בשטח?

רחל עזריה: כי בשטח חלוקת המשרות היא הרבה יותר צרה.

רחל עזריה: החלוקה היא קטנה, ויש גם מעבר ממקוואות למקוואות.

<יהושע ישי: אין קשר.

<יהושע ישי: אני מתייחס לעצם העובדה שבלנית עובדת כשלוש וחצי שעות בלילה בממוצע בין חורף לקיץ; ארבע שעות בקיץ, שלוש שעות בקיץ.

<יהושע ישי: כי זה שעות מסוימות מאוד שאפשר לעבוד בהן.

<יהושע ישי: אי אפשר לפתוח את המקווה ב-12:00 בצהריים.

רחל עזריה: ברור, שעות קבועות.

<יהושע ישי: אם כך אנחנו מדברים על שלוש שעות וחצי של עבודה.

רחל עזריה: תלוי, בקיץ - - -

<יהושע ישי: אם מדברים על היקף משרה שבועית של 36 שעות אז זה בערך 10%.

רחל עזריה: זה הכול הבנתי.

רחל עזריה: אני רק אומרת - -

<יהושע ישי: אז איך פיצול?

<יהושע ישי: זה לא משנה אם היא עובדת בשלושה מקוואות או בארבעה.

רחל עזריה: בטח שיש הבדל אם היא עובדת בשלושה או בארבעה מקוואות.

רחל עזריה: כמה היא צריכה להתרוצץ.

<יהושע ישי: אבל זה לא משנה.

רחל עזריה: אבל זה כן משנה.

רחל עזריה: זאת תלונה שקיבלתי שחוזרת על עצמה.

רחל עזריה: זה משהו שאתם עושים; אתם מעבירים בלניות ממקווה למקווה.

רחל עזריה: לא מאפשרים לאישה לעבוד במקווה אחד כמו שצריך.

רחל עזריה: אז נכון שאתה יכול להתייחס לכל יום עבודה כיום עבודה, אבל אתה בעצם ממשיך את אותו דבר שכולנו יחד פה דורשים שישתנה.

רחל עזריה: אנחנו לא נצליח להתייחס לזה כאל משרה מאורגנת.

רחל עזריה: צריך לוודא שהשכר יהיה כמו שצריך, ואי אפשר לתזז נשים ממקווה למקווה.

רחל עזריה: לכן שאלתי את השאלה הזאת.

<יהושע ישי: אני אשתמש בביטוי שלך.

<יהושע ישי: התיזוז של האישה ממקווה למקווה לא משפיע על היקף המשרה ועל שכרה.

רחל עזריה: אבל זה כן משפיע על האפשרות שלה לעבוד כמו בן אדם.

רחל עזריה: בטח שזה משפיע.

רחל עזריה: אני מסכימה אתך שזה לא משפיע על היקף השכר.

<יהושע ישי: זה לא משנה.

רחל עזריה: זה כן משנה.

<יהושע ישי: אנחנו מדברים פה על תנאי השכר.

רחל עזריה: לא רק השכר נמוך, אלא גם לעיתים מפצלים ונותנים לבלניות לעבוד בכמה מקוואות.

רחל עזריה: היא צריכה יום אחד להיות פה, יום אחד להיות פה, יום אחד להיות פה.

רחל עזריה: זה עוד יותר מכביד עליה.

רחל עזריה: זה משהו שצריך לתקן בתקנות של המשרד, שאי אפשר להעביר אישה משכונה לשכונה.

רחל עזריה: היא גרה במקום אחר, זה חלק מהתחושה שלה - -

משה גפני: הבנתי, הבנתי.

משה גפני: נתן נתנזון, ראש המועצה הדתית-אזורית מטה בנימין, בקצרה, אם אפשר.

<נתן נתנזון: אני אשתדל בקצרה.

<נתן נתנזון: דבר ראשון, אני מודה ליושב-ראש על דיון נוסף כזה.

<נתן נתנזון: למעלה מעשר שנים אנחנו מנסים לקדם את זה.

<נתן נתנזון: נדמה לי שזאת ההזדמנות לתפוס את השור בקרניים.

<נתן נתנזון: המשמעות היא שבמקום לחפש פתרונות פשוטים ולעשות עוול לרב ולהוריד לו את המשכורת כדי להוסיף שכר לבלנית או לעשות כל מיני חשבונות פנימיים במועצות, לדעתי, צריך בראש ובראשונה להתחיל בזה שעבודת הבלנית היא עבודה חשובה מאין כמותה.

<נתן נתנזון: זה לא מה שהיה לפני חמישים שנה שחיפשו – שלא לדבר על ההתיישבות – אבל גם בדרך כלל בערים.

<נתן נתנזון: היום אתה מתמודד עם נשים שהן דוקטוריות שבאות לטבול, ואתה לא יכול להעמיד מולן מטבילות חסרות השכלה ולא מסוגלות להתמודד עם כל ההיקפים.

<נתן נתנזון: זה נהיה מקצוע הרבה יותר רציני.

<נתן נתנזון: כשאנחנו באים עם הממונה על השכר ומשווים אותן לסייעות במעון שמחליפות טיטולים – ואני לא מזלזל בשום מלאכה – פה יש השתלמויות ומערכת רצינית שמתפתחת כל הזמן - -

רחל עזריה: זה סייעות בגנים, לא במעון.

<נתן נתנזון: את אומרת.

<נתן נתנזון: ואני אומר לך שמדברים אתנו על קטנים עוד יותר.

רחל עזריה: אבל אז אלה לא עובדים של הרשות.

<נתן נתנזון: - - זאת אומרת ההשוואות הכי מינימליות שיש.

<נתן נתנזון: הדבר הזה לא בא בחשבון.

<נתן נתנזון: צריך פעם אחת לכנס את סגן ראש אגף התקציבים הרלוונטי ואת הממונה על השכר, ולשנות אחת ולתמיד את העניין הזה; להכתיב להם שהיקף משרה הוא לא 42 שעות, אלא 30 שעות או מקסימום 36 שעות, ובדרך כזאת לתת להם את השכר המגיע להם בצורה הגונה.

<נתן נתנזון: למרות שאנחנו מעסיקים אנחנו - - -

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מעין נשר מאגף התקציבים.

<מעין נשר: כן.

משה גפני: מה "כן"?

משה גפני: אתם חיים עם זה בסדר באגף התקציבים?

<מעין נשר: אנחנו - -

משה גפני: כדאי שתדברי בלהט כיוון שזה הולך להיות נושא השנה.

משה גפני: באגף התקציבים ישמעו מזה הרבה מאוד.

<מעין נשר: קודם כול דיברו פה על הפער בין שכר הבלניות לשכר הרבנים - -

משה גפני: לא דיברו על זה.

<מעין נשר: דיברו.

משה גפני: אם דיברו אז אני מוחק.

משה גפני: אני מדבר על הבלניות – לא משווה את זה לשום דבר.

משה גפני: בלניות – אתם חיים עם זה בסדר?

<מעין נשר: הם עובדים באותו מקום.

<מעין נשר: מדברים פה לכפות על הסגן הרלוונטי באגף התקציבים שהשכר יהיה – בסופו של דבר כשעובדים רוצים לקבל תנאים טובים יותר בשירות המדינה הם באים במשא ומתן עם הארגונים למשרד האוצר, ומציבים דרישות, והרבה פעמים התנאים מתקבלים.

<מעין נשר: בשלב הזה הם לא צריכים לבוא אלי.

<מעין נשר: הם קודם צריכים לבוא אל חברי פה מר קיפניס - -

משה גפני: מהממונה על השכר.

<מעין נשר: כן.

<מעין נשר: כשמתגבשים התנאים, ויש דינמיקה של משא ומתן והסכם שכר מתגבש באים חברינו אלינו - -

משה גפני: למה זה לא קרה, לפי דעתך?

<מעין נשר: אני מעדיפה שמר קיפניס יגיד.

<מעין נשר: הדבר הזה לא קרה ולא מסיבות שתלויות במשרד האוצר.

משה גפני: ברור.

<מעין נשר: בסופו של דבר אנחנו לא מתנדבים לתת תוספות לאף מקום, אבל כשהדברים מגיעים אלינו ובאים לפתחנו ולשולחננו אנחנו גם יודעים לתת פתרונות.

<מעין נשר: אני חייבת להגיד, שלבד מהדיון שהיה פה בשנה שעברה שבו לא הייתי, אבל קראתי את הפרוטוקול, הדבר הזה לא נשמע.

<מעין נשר: זה לא מגיע.

<נתן נתנזון: אדוני, אפשר הערה?

משה גפני: לא, אני לא מאפשר.

משה גפני: יש לי הרבה מה לומר על מה שהיא אמרה.

משה גפני: אני לא אומר כלום.

משה גפני: אני מקבל את הדברים שלה ככתבם וכלשונם.

משה גפני: יתחיל משא ומתן שתכף נדבר עליו.

משה גפני: אתם תהיו בתמונה.

משה גפני: הממונה על השכר, רצית להשלים?

<אלישע קיפניס: שמת אותי בדיוק במקום שבו רציתי גם לומר את דברי.

<אלישע קיפניס: במשא ומתן הקודם שנערך בין ההסתדרות לבין המדינה – או המעסיקים, המועצות הדתיות – אנחנו תמכנו במתן תוספת שתינתן לבלניות ולדירוגים הנמוכים בצורה גבוהה יותר כך שתצמצם את הפערים ככל שישנם.

<אלישע קיפניס: הדבר הזה נעשה בשלטון המקומי בהקשרים מסוימים.

משה גפני: מה למשל בשלטון המקומי?

<אלישע קיפניס: למשל, בשנת 2009 נעשה הסכם בשלטון המקומי שנתן תוספות שהן מאוד מוטות לדרגים הנמוכים.

<אלישע קיפניס: אנחנו ציפינו וקיווינו שזה יקרה גם במועצות הדתיות.

<אלישע קיפניס: האמת היא שבאותו מקרה אפילו ההסתדרות דחפה לכיוון הזה, אבל לצערנו, באותה נקודת זמן המעסיקים – המועצות הדתיות – הם אלה שלא רצו לקבל את המתווה הזה.

<אלישע קיפניס: אני אשתף את חברי הוועדה שגם היום התחיל משא ומתן עם ההסתדרות וגם ההסתדרות הציגה שהיא רוצה לעזור לדרגות הנמוכות.

<אלישע קיפניס: בממונה על השכר אנחנו מקבלים את זה בברכה ונשמח לקדם את זה.

<אלישע קיפניס: אם נותנים תוספת שכר אחידה אז בוודאי החזקים יקבלו הרבה יותר מהחלשים.

<אלישע קיפניס: אנחנו מקדמים בברכה הסכמים שמחזקים את הציבור החלש, ובכלל זה הבלניות כמו שהזכירו פה ידידי.

<אלישע קיפניס: מתוך עובדי המועצות הדתיות הבלניות הן החלק החלש יותר.

משה גפני: האמת היא שהתלבטתי בדיון הזה.

משה גפני: אני ממש שמח על הדיון הזה.

משה גפני: עכשיו יתחיל משא ומתן, בסדר.

משה גפני: אגב, רק סנגוריה על המועצות הדתיות כדי שלא יבואו אלי בטענות אז יש לי פה הטבלה.

משה גפני: עלות ההעסקה הממוצעת במועצות הדתיות היא 9,254 שקלים.

משה גפני: זה במועצה הדתית בכלל.

משה גפני: אני לא מקיים על זה דיון, עכשיו אני מדבר רק על הבלניות.

משה גפני: אבל למשל בחברות הממשלתיות זה לא 9,254 שקלים אלא 26,276; באיגודי ערים זה 19,000; בגופים נתמכים זה 22,000.

משה גפני: זאת אומרת עובדי המועצות הדתיות – גם כשאנחנו מדברים על הדרגים הנמוכים, עלות ההעסקה שלהם היא הנמוכה ביותר במשק.

<אלישע קיפניס: צריך לשאול את ההסתדרות איפה הם שמים את מוקד הכוח שלהם.

<אלישע קיפניס: יש להם הרבה כוח.

משה גפני: אני עומד מולכם, אני לא עומד מול ההסתדרות.

<אלישע קיפניס: בוודאי, אנחנו לא חיים בוואקום.

משה גפני: על כל דבר אתה צריך לענות?

משה גפני: אין לי טענות.

משה גפני: אני רק רציתי לסנגר.

<אלישע קיפניס: אני מחרה - - -

משה גפני: בטח למדת בכולל.

משה גפני: כל על פנים, כשדיברת על עובדי המועצות הדתיות אז אמרתי שהם בדרג הנמוך ביותר בהשוואה לכל הגופים הדומים להם – ממשלתיים, עירוניים – כל מה שאתה רוצה – הם במצב נמוך באופן דרסטי.

משה גפני: בתוך עובדי המועצות הדתיות הבלניות הן במצב הכי נמוך.

משה גפני: אז אם השתמע מדבריך כאילו אתה אומר שהמועצות הדתיות – כאילו אפשר לחשוב שמדובר על עשירים גדולים – לא מדובר על עשירים גדולים.

משה גפני: עובדי המועצות הדתיות חולמים להיות כמו בחברות הממשלתיות, והם לא.

משה גפני: הנושא הוא רק הבלניות.

משה גפני: יצחק אבידני, יושב-ראש המועצה הדתית מעלה אדומים, אתה רוצה להגיד משהו?

<יצחק אבידני: תודה רבה ליושב-ראש ולשר על הדיון החשוב הזה.

<יצחק אבידני: כשעובד מקבל תלוש שכר וכתוב לו בתלוש השכר "השלמה לשכר מינימום" זה יוצר אצלו תחושה, כפי שמספרת הבלנית, כאילו משהו בשכר לא נכון ולא בסדר.

<יצחק אבידני: אחרת אין שום סיבה שיהיה כתוב שם "השלמה לשכר מינימום".

<יצחק אבידני: צריך שהשכר יהיה בבסיס השכר.

<יצחק אבידני: לגבי שעות הפעילות צריך לדעת שבלניות עובדות הרבה מעבר לשעות הפעילות שהן אמורות לעבוד כי מזעיקים אותן, כי נשים מגיעות מאוחר.

<יצחק אבידני: המקווה אמור להיסגר בשעה מסוימת, והוא נסגר הרבה יותר מאוחר, ועל השעות האלה היא לא מקבלת פיצוי.

<יצחק אבידני: רוב הבלניות, אצלי למשל, הן ממשפחות ברוכות ילדים של 11-10 ילדים.

<יצחק אבידני: יש להן 33 שנות ותק, הרבה מאוד מסירות.

<יצחק אבידני: אני מאוד מקווה שבעזרת-ה' תצליחו לשנות את זה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: יחזקאל כהן, מנהל אגף בכיר תקצוב ותכנון, בבקשה.

<יחזקאל כהן: שלום.

<יחזקאל כהן: לגבי הלנת שכר.

<יחזקאל כהן: בסוף 2009 התחלנו תהליך של תכניות הבראה במועצות הדתיות.

<יחזקאל כהן: עד 2010 אכן היו הלנות שכר - -

איתן ברושי: כמה מועצות דתיות יש?

<יחזקאל כהן: היום 131.

איתן ברושי: וכמה בלניות יש?

<יחזקאל כהן: במהלך משותף עם משרד האוצר עשינו את תכניות ההבראה למועצות הדתיות.

<יחזקאל כהן: אין ספק, שכמשרד וכמועצות דתיות עשינו ויתורים מאוד קשים כדי קודם כול לעצור את הדבר הזה של הלנות שכר, ולייצב את הקרקע.

<יחזקאל כהן: היום אני לא מכיר מצב כזה, ואני גם מאמין שאין דבר כזה שיש הלנות שכר לעובדי המועצות הדתיות בכלל וגם לא לבלניות כי תכנית ההבראה במועצות הדתיות הצליחה.

<יחזקאל כהן: בהחלט אני חושב, כמו שאמרו פה חברי, שנצטרך לעשות פה - -

משה גפני: סליחה, השר הראה לי עכשיו שמדובר על 548 בלניות ו-240 תקנים בכל הארץ.

<נתן נתנזון: לא יכול להיות.

<נתן נתנזון: לנו יש יותר בלניות.

<ציפורת שימל: הנתונים של המשרד לשירותי דת היו 800 בלניות נכון לשנת 2014.

<ציפורת שימל: זה הנתונים שהם העבירו לנו.

משה גפני: האמת היא שזה נראה נמוך מאוד.

<יהושע ישי: בירושלים לבד יש אצלנו 300 בלניות.

<קריאות: - - -

משה גפני: הבעיה של המועצות הדתיות היא שהם לא גופים ממשלתיים.

איתן ברושי: של השלטון המקומי.

משה גפני: הם גם לא של השלטון המקומי.

משה גפני: הם גופים עצמאיים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אבל לספור הם יודעים.

משה גפני: כן, אז יש כאלה שמקבלים שכר מהמשרד, ויש כאלה שמקבלים מהמועצה הדתית, וזה לא נמצא פה.

משה גפני: לא משנה, מה זה משנה?

משה גפני: מר כהן, בבקשה.

<יחזקאל כהן: כמו שאמרתי, אני לא מכיר דבר כזה שיש הלנות שכר במועצות הדתיות בכלל, בטח לא לבלניות.

רחל עזריה: על איזה שנים אתה מדבר?

<יחזקאל כהן: על השנה.

משה גפני: פעם היה.

משה גפני: מה שהלך פה עם הלנות השכר.

רחל עזריה: והבלניות בירושלים.

משה גפני: כן.

משה גפני: אבל יכול להיות שהוא צודק, יכול להיות שהשנה אין.

<יחזקאל כהן: היושב-ראש, אתה צודק.

<יחזקאל כהן: היה בהחלט עד 2010.

<יחזקאל כהן: מ-2010 המשרד יחד עם משרד האוצר התחיל תהליך של תכניות הבראה.

<יחזקאל כהן: עשינו ויתורים כואבים גם אנחנו וגם המועצות הדתיות.

<יחזקאל כהן: היום המגמה של המשרד היא לשפר את השירות, ולעשות את העבודה בכלל בשירותי הדת - -

משה גפני: מעין, את הולכת?

משה גפני: תישארי כמה דקות, אני רוצה שתשמעי את הסיכום בלי להגיד לממונים עלייך.

משה גפני: אם אפשר לסכם, בבקשה.

<יחזקאל כהן: אני רוצה רק להדגיש שכל הנושא של שכר של בלניות ושל עובדי המועצות הדתיות משולם מהתקציב השוטף של המועצות הדתיות.

<יחזקאל כהן: ככל שנרצה לתת תוספת כזאת או אחרת נצטרך להגדיל את תקציב המועצות הדתיות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: נילי בן-גיגי, בבקשה.

<נילי בן גיגי: אני נציגת סיעת "התעוררות", המועצה הדתית ירושלים.

<נילי בן גיגי: אני אעלה רק שתי נקודות שלא עלו פה: דבר ראשון, אתם רואים שברגע שהגעתם לנתונים ולעובדות התחיל הברדק?

משה גפני: לא התחיל שום דבר.

<נילי בן גיגי: לא, לכל אחד יש נתונים אחרים.

איתן ברושי: הייתה אי הבנה.

משה גפני: אני קראתי את המשפט הראשון בנייר הזה שהוא לא רלוונטי מבחינתי, גם הוא לא חשוב לי.

משה גפני: יש לו המשך.

<נילי בן גיגי: אני מבינה.

<נילי בן גיגי: כשאנחנו ליקטנו נתונים לקראת הדיון הזה גילינו נתונים שונים בכל מקום.

<נילי בן גיגי: כלומר בכל מועצה דתית הסיפור הוא אחר.

<נילי בן גיגי: אין אחידות בתקנים; אין הגדרה אחידה לתקן, אין הגדרה אחידה לשכר.

<נילי בן גיגי: בכל מקום כל אחד עושה כרצונו, ולכן יש פערים.

משה גפני: לכן מה את מציעה?

<נילי בן גיגי: - - כל הבלניות אמורות לקבל שכר על-פי הגדרה אחידה.

<נילי בן גיגי: דבר שני, דיברת על השקט שיש פה?

<נילי בן גיגי: כשאנחנו ניסינו ללקט נתונים מבלניות אני נתקלתי בהרבה מאוד פחד.

מכלוף מיקי זוהר: אמת.

משה גפני: לא דיברתי על השקט של הבלניות, דיברתי על השקט של חברות הכנסת.

<נילי בן גיגי: גם זה.

משה גפני: מה "גם"?

משה גפני: אני לא דיברתי על הבלניות.

רחל עזריה: היו פה לא מעט חברי כנסת.

משה גפני: לא היו.

משה גפני: הייתה כאן עליזה לביא.

משה גפני: אמרה את דברה, הלכה לוועדת חוץ וביטחון, וזה בסדר.

<נילי בן גיגי: אני בוודאי מסכימה אתך שהיה ראוי שיהיו פה מצלמות טלוויזיה.

משה גפני: אני נמצא בכל מיני דיונים על שכר נשים, ויש נוכחות.

משה גפני: אבל זה בסדר.

<נילי בן גיגי: ככה לא נראה כשיש - - -

משה גפני: כל הכבוד.

משה גפני: אני מקבל את זה.

<נילי בן גיגי: הן לא אמורות לחיות בפחד.

<נילי בן גיגי: יש הרבה דרכים להעניש בלניות – להעביר אותן מקווה – בלי לפטר.

רחל עזריה: עניין העברת מקווה, זה עניין שחוזר על עצמו כל הזמן.

<נילי בן גיגי: אומרים לה, את מדברת?

<נילי בן גיגי: אנחנו נעביר אותך למקווה רחוק מהבית שלך.

<נילי בן גיגי: הן לא מעזות לדבר.

<נילי בן גיגי: הטרור וההפחדה האלה חייבות להסתיים.

<נילי בן גיגי: לא יכולה להיות קדושה במקום שיש בו עוולה.

משה גפני: בסדר.

רחל עזריה: בירושלים, לדוגמה.

משה גפני: גברת בן-גיגי, אני מודה לך על הדברים שלך.

<קריאה: - - -

משה גפני: בשער פולומבו אין שלט "מדבר שקר תרחק".

משה גפני: כאן לכל אחד מותר להגיד מה שהוא רוצה.

משה גפני: בכלל לא רלוונטי – אני לא בודק אם זה אמת או לא אמת.

משה גפני: אני מסכים עם מה שהיא אמרה – יש בלניות שמפחדות.

משה גפני: הן לא יודעות מה יכול להיגרם להן.

משה גפני: זה קיים בכל מקום.

משה גפני: זה קיים בעיקר במקומות מוגדרים.

משה גפני: אני לא מאשים אף אחד.

<נילי בן גיגי: בלניות פחדו להגיע לכאן.

משה גפני: להוריד את הפחד.

<נילי בן גיגי: - - -

משה גפני: גברת בן-גיגי, עם כל הכבוד, אני מבקש להפסיק.

דוד אזולאי: גברת בן-גיגי, יש לי בקשה אלייך – אם את מכירה בלניות כאלה, אנא ממך, תעבירי לי את השמות שלהן.

<קריאות: אוי, באמת.

דוד אזולאי: דיסקרטי.

<קרן חדד טאוב: שלא יהיה דיסקרטי – הן מפחדות.

מכלוף מיקי זוהר: אז אנחנו מודיעים לך שאין ממה לפחד, ומי שיעז להלך עליהן אימים, אנחנו באופן אישי נדאג שהוא לא יוכל להלך עליהן אימים.

מכלוף מיקי זוהר: מה זה הדבר הזה?

<קרן חדד טאוב: אבל הן כבר היו בסיפור הזה.

משה גפני: גברתי, בבקשה.

משה גפני: אני מבקש דקה אחת כיוון שאני חייב לסיים את הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: מה זה פה, דיקטטורה?

משה גפני: נכון.

מכלוף מיקי זוהר: זאת מדינת ישראל.

<קרן חדד טאוב: אני מנהלת קבוצת "אדוות".

<קרן חדד טאוב: אני רק רוצה לבקש את זכות הדיבור לאמיצות שכן הגיעו לכאן.

<קרן חדד טאוב: נמצאת כאן טובה ממושב שעובדת שבעה ימים בשבוע.

<קרן חדד טאוב: אם אפשר לתת לה את זכות הדיבור.

משה גפני: בסדר גמור, רק לא ביקשו.

משה גפני: טובה, בבקשה, דברי בקצרה.

<טובה סרוסי: שמי טובה.

<טובה סרוסי: אני עובדת לבד במקווה בטירת יהודה.

<טובה סרוסי: אני עובדת שבעה ימים בשבוע.

<טובה סרוסי: אני מנקה אחרי כל הבנות, אני מחליפה שם את המים.

<טובה סרוסי: אם יש שם תיקונים אני נשארת שם.

<טובה סרוסי: אני מכבסת אצלי בבית את המגבות והחלוקים פעמיים בשבוע, והשכר שלי הוא 1,800 שקל – לא משנה אם אני עובדת שם שעה או ארבע שעות - -

מכלוף מיקי זוהר: מה?

<טובה סרוסי: - - ותמיד אותו שכר.

משה גפני: מה "מה"?

מכלוף מיקי זוהר: מה 1,800?

רחל עזריה: על זה הדיון.

משה גפני: 1,800 שקל.

משה גפני: הנה.

רחל עזריה: על זה הדיון.

רחל עזריה: זה הסיפור, זאת המציאות.

משה גפני: האמת היא שאנחנו כולנו התארגנו פה יחד עם הבלניות כדי לצחוק עליך.

מכלוף מיקי זוהר: לא, ברצינות.

<טובה סרוסי: אתה רוצה לראות את התלוש שלי?

משה גפני: 1,800 שקל.

מכלוף מיקי זוהר: - - - חוק.

משה גפני: איזה חוק?

משה גפני: מה חוק?

רחל עזריה: זה הסיפור.

משה גפני: טובה, אין לי זמן.

משה גפני: אני רוצה להגיע למסקנות.

משה גפני: לכן תסיימי את דברייך.

משה גפני: אנחנו מאמינים למה שאמרת.

<טובה סרוסי: גם עכשיו כשהעלו ל-25 שקלים לשעה המשכורת נשארה 1,800.

רחל עזריה: זה נס פך השמן, רק הפוך.

משה גפני: כל הכבוד.

משה גפני: את גם ביקשת?

משה גפני: בבקשה, מה שמך?

משה גפני: תסתכל.

משה גפני: ארגנו את זה גם ממל"ם כדי לעבוד עליך.

<אהובה חבורה: אני אהובה חבורה.

<אהובה חבורה: אני בלנית בתל-אביב כבר 20 שנה.

מכלוף מיקי זוהר: נותנים לה 175 שקלים אחזקת טלפון.

<אהובה חבורה: אני מהמקווה בנווה-צדק בבר-כוכבא.

<אהובה חבורה: אני גם בוועד העובדים של המועצה הדתית.

<אהובה חבורה: זה היה בשבילי אומץ לבוא לפה.

משה גפני: למה?

<אהובה חבורה: דיברתם מספיק.

<אהובה חבורה: אני חושבת שכמעט אין לי מה לדבר.

משה גפני: למה?

משה גפני: למי זה מפריע מה שאת מדברת כאן?

משה גפני: למה את צריכה לפחד?

<אהובה חבורה: היא כבר דיברה על זה.

<אהובה חבורה: אני בוועד העובדים, ואני יושבת הרבה בישיבות צוות של היושב-ראש אלדד מזרחי.

<אהובה חבורה: אנחנו יודעות שהם כל הזמן מדברים על השעות של הבלניות.

<אהובה חבורה: אני בלנית חירום בתל-אביב כבר עשרים שנה.

<אהובה חבורה: קוראים לי "סינדרלה" בבית.

<אהובה חבורה: אני כמעט לא בבית בלילות.

<אהובה חבורה: אני רוצה להגיד שאנחנו הבלניות משמשות לא פעם כעובדות סוציאליות במקווה.

<אהובה חבורה: אנחנו מזהות מקרי אלימות קשים, מפנות לגורמים מסייעים, מזהות מקרים של חרדה, של כפייתיות; אנחנו מזהות נשים שיושבות במקווה הרבה שעות, ואנחנו עוזרות להן בשלום בית, קשר יומיומי עם רבנים.

<אהובה חבורה: המשכורת שלי במשך 20 שנה – הנה, יש לי פה התלוש – 4,700 שקל.

<אהובה חבורה: אני לא מתביישת ולא מפחדת.

<אהובה חבורה: אני כבר 20 שנה בלנית, ולא נמצאת בלילות, ולא משלמים לי על זה.

דוד אזולאי: מה אחוז המשרה שלך?

<אהובה חבורה: בגלל שאני בלנית ותיקה אז 100%.

רחל עזריה: מה זה העניין של בלנית ותיקה?

רחל עזריה: פעם היו משרות של 100%?

<אהובה חבורה: כן.

רחל עזריה: אה, פעם זה היה והשתנה.

<קריאה: זה היה ושונה.

<קריאה: היום זה לא קיים.

רחל עזריה: אז יש תשובה.

רחל עזריה: מתי זה שונה?

רחל עזריה: למה זה שונה?

משה גפני: למה?

משה גפני: מה את רוצה?

רחל עזריה: אם יש פה מידע בוא נשמע.

רחל עזריה: פעם הבלניות קיבלו שכר – לא אגיד שכר גבוה, אבל היה - - -

משה גפני: שתיכן עזרתן לנו מאוד, גם המשכורת של 1,800 שקל וגם מה שאת אומרת.

משה גפני: 20 שנה ותק, משרה מלאה - -

<אהובה חבורה: אני רק רוצה שתבינו מהמקום - - -

משה גפני: רגע, לגבי סינדרלה – זאת המשכורת ל-100% משרה בתל-אביב הגדולה, לא במועצה אזורית.

משה גפני: זאת המשכורת שהמקבילה שלך בעיריית תל-אביב משתכרת פי שלושה.

משה גפני: אני מודה לך.

משה גפני: אני פשוט חייב לסיים.

משה גפני: יהושע, רצית לומר משהו?

משה גפני: אמרת, ארבע מילים.

<יהושע ישי: כן.

<יהושע ישי: בטירת יהודה אין מועצה דתית.

משה גפני: איפה שטובה עובדת?

<יהושע ישי: כן.

<טובה סרוסי: זאת המשכורת.

<טובה סרוסי: אני ארבע שנים בלנית.

<קריאה: הבלניות מועסקות או על-ידי המועצות האזוריות או על-ידי מועצות דתיות.

משה גפני: ממי את מקבלת שכר?

<טובה סרוסי: מהמועצה הדתית.

משה גפני: אין שם מועצה דתית.

<טובה סרוסי: יש שם שני אנשים שהם המועצה הדתית.

משה גפני: מה?

משה גפני: לא שמעתי.

<טובה סרוסי: יושבים שם שני גברים שהם המועצה הדתית.

משה גפני: איפה זה?

<טובה סרוסי: במועצה האזורית שלנו בחבל מודיעין יש מקום קטן שזאת המועצה הדתית, ויושבים שם שני אנשים.

<קריאות: יש שם מועצה דתית אזורית.

<טובה סרוסי: של חבל מודיעין.

<קריאה: אגף לשירותי דת.

משה גפני: השר הולך לבדוק את העניין הזה.

<שגית אפיק: לפי הממונה על השכר, יש 21 משרות בחבל מודיעין.

משה גפני: יכול להיות רבנים, משגיחי כשרות.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכסת מיקי זוהר, בבקשה.

משה גפני: אחר כך חברת הכנסת רחל עזריה ונסכם, אלא אם כן חבר הכנסת איתן ברושי ירצה לומר משהו.

איתן ברושי: אני לומד.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר בכנות, ואני גם מודה ומתוודה שלא היה לי מושג עד כמה העוול גדול.

מכלוף מיקי זוהר: מהיכרות אישית עם הסוגיה אני יודע מה המשמעות של בלנית.

מכלוף מיקי זוהר: כמי שקרא מדי פעם ספרי קודש יודע מה המשמעות של טהרת משפחה.

מכלוף מיקי זוהר: אני גם יודע שיש נשים מסוימות – וחלילה, אני לא מעיד על אשתי – שלא מגיעות בזמן, ואז הבלנית צריכה להמתין איתה עד 23:00 בלילה כדי לזכות את הגברת במצווה.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא רוצה להרחיב את הדיבור.

מכלוף מיקי זוהר: המסקנה של הוועדה הזאת צריכה להיות פשוטה: שכל בלנית שמגיעה תדפיס כרטיס, ועל כל דקה שהיא שוהה - -

<קריאות: - - -

משה גפני: לא, לא, לא.

<נילי בן גיגי: הן כבר מעבירות כרטיס.

משה גפני: אבל גברת בן-גיגי, אנחנו לא ב"התעוררות".

משה גפני: אנחנו רדומים.

מכלוף מיקי זוהר: על כל דקה שהיא שוהה במקווה היא צריכה לקבל שכר כראוי לזמן שהיא נמצאת שם.

מכלוף מיקי זוהר: אם היא נמצאת שמונה או תשע שעות, כמובן, לפי חוק שעות עבודה ומנוחה וגם בשעות מאוחרות יותר.

מכלוף מיקי זוהר: יש שעות של 125% שכר לשעה נוספת ו-150%.

מכלוף מיקי זוהר: לפי החוק היא חייבת לקבל את השכר.

מכלוף מיקי זוהר: כמובן, בכל מקרה זה לא יכול להיות פחות משכר מינימום.

מכלוף מיקי זוהר: יש שכר מינימום, יש חוק במדינה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: אם מעסיקים אותה במשרה מלאה זאת משרה מלאה, אם מעסיקים אותה בחצי משרה זאת חצי משרה.

מכלוף מיקי זוהר: אין מצב שיקפחו אותן ולו באגורה אחת.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה גם להגיד, ברשותך, אדוני השר, שצריך לוודא את התנאים הסוציאליים שלהן.

מכלוף מיקי זוהר: האם הן מקבלות תנאים סוציאליים?

מכלוף מיקי זוהר: גם אם זה שכר מינימום – מהם התנאים הסוציאליים שלהן?

משה גפני: נכון.

מכלוף מיקי זוהר: - - מה מגיע להן מבחינת פנסיה, גמול השתלמות, קופות גמל וכל מה שכל בן אדם רגיל במדינת ישראל שעובד צריך לקבל.

מכלוף מיקי זוהר: מחובתנו הבסיסית כעם ישראל, כמדינת ישראל, כמדינת העם היהודי לוודא שהדבר הזה קורה מידית.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת רחל עזריה, בבקשה, לפני שאני מסכם.

רחל עזריה: יש בעיה של השכר, אבל אני רוצה לשים את זה בכמה הקשרים.

רחל עזריה: עניין אחד הוא שאין מספיק תקנים.

רחל עזריה: צריך להגדיר מה היחס בין מספר הטובלות לבין מספר התקנים; שנית, פיצול התקנים.

רחל עזריה: יש פער בין מה שאנחנו שומעים פה לבין מה שקורה בשטח.

רחל עזריה: יש דברים שצריך לטפל מול הממונה על השכר, ויש דברים שצריך לעשות גם מול הרשויות עצמן, המועצות הדתיות.

רחל עזריה: יש הענשה של בלניות, יש פיצולים של תקנים, יש הלנות שכר, שאני שומעת שזה פחות קורה.

רחל עזריה: אחת הדרכים לפתור את זה זה לוודא שיהיה ועד נפרד מעובדי המועצה הדתית עבור הבלניות עצמן.

רחל עזריה: אז גם, מעין, את תוכלי לפגוש אותן לדיוני השכר, וזה לא יהיה רק דרך המועצה הדתית.

רחל עזריה: זה דבר מאוד חשוב.

רחל עזריה: לא יכול להיות שמי שמגיע לדיונים זה אנשים שמקבלים שכר אחר.

רחל עזריה: אנחנו גם רואים ששכר הבלניות הוא השכר שנפל לאורך השנים ולא נמצא ברף של השכר שהתקדם עם הזמן.

רחל עזריה: כדי לפתור את הבעיות חוץ מהקמת הוועד, צריך לראות איך אפשר לעשות את זה בתוך המועצות הדתיות.

רחל עזריה: כמו שאנחנו אומרים פה תמיד שצריך ועד נפרד לסייעות מהוועד של העיריות – זה בדיוק אותו סיפור במועצות הדתיות.

רחל עזריה: צריך שיהיה ועד נפרד לבלניות.

רחל עזריה: ככה נוכל לדאוג לשכר שלהן, וזה לא יהיה מין דיונים כאלה.

רחל עזריה: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אתה כל פעם מתעצבן שלא מטפלים בנושא הזה.

רחל עזריה: ברגע שלהן יהיה המנוף השינוי יהיה הרבה יותר משמעותי.

רחל עזריה: יש פה כמה דברים שצריך לטפל בתוך התהליך של שינוי השכר.

רחל עזריה: הכשרות – להגדיר כללים – מה ההכשרות, כמה הכשרות?

רחל עזריה: היום אין כללים מוסדרים לעניין.

רחל עזריה: מה חשוב שיהיה בהכשרות?

רחל עזריה: אנחנו יודעים שאוכלוסייה נרחבת מגיעה לשם- -

דוד אזולאי: אנחנו לא שם.

מכלוף מיקי זוהר: קודם כול משכורת.

רחל עזריה: לא נכון.

רחל עזריה: זה לא קודם כול משכורת.

מכלוף מיקי זוהר: אני אתן להם משכורת קודם כול, שיתחילו - - -

משה גפני: רחל, תגידי.

רחל עזריה: אבל כשאתה מדבר על סל – זה הסל.

רחל עזריה: זה מה שנכנס תמיד יחד.

רחל עזריה: אף פעם לא מדברים על שכר בלי לדבר על רגולציה, נכון?

רחל עזריה: אז זה חלק מאותו דבר.

רחל עזריה: שנית, תנאי התפקיד.

רחל עזריה: היום תנאי התפקיד לא מוגדרים.

רחל עזריה: המועצות הדתיות יכולות לעשות הרבה מאוד מהדברים שהם רוצים לעשות, ואנחנו בכנסת ובממונה על השכר צריכים לוודא שהדברים האלה לא קורים.

רחל עזריה: דבר נוסף – איך נפתח מכרז?

רחל עזריה: מה הכללים?

רחל עזריה: מי מחליט איזו בלנית יכולה להיות, ואיזו בלנית לא יכולה להיות?

רחל עזריה: איך כל השיטה הזאת עובדת?

רחל עזריה: מאיזו אוכלוסייה?

רחל עזריה: האם זה מתאים או לא מתאים לשכונה?

רחל עזריה: אלה דברים שאנחנו צריכים לדבר עליהם בתוך העניין של השכר, ואני אשמח שנקיים את הדיונים האלה.

רחל עזריה: אני גם רוצה להציע שכיוון שיש לנו פה בעיה מאוד קשה של מספר תקנים, פתרון אפשרי הוא לאפשר לנשים לטבול עם חברות; לאפשר לנשים להגיע עם חברה – אנחנו יודעים שיש מועצות שבהן זה קורה.

רחל עזריה: בואו נאפשר את זה גם בערים.

רחל עזריה: זה קורה בקיבוצים.

רחל עזריה: זה יפתור הרבה מאוד בעיות, הרבה מאוד מה"פקקים" במקווה.

<קריאה: בקיבוץ.

<קריאה: בעיר זה מאוד מסובך.

רחל עזריה: בעיני, זה יפתור הרבה בעיות.

רחל עזריה: הבלניות יהיו עדיין במקווה לכל הניהול ולכל הטיפול, ומי שמעוניינת בקבלת השירות מהבלנית יכולה לעשות זאת.

משה גפני: כן, אבל זה לא העניין.

רחל עזריה: אבל תבין שזה יפתור לך את הבעיה.

משה גפני: לא יפתור לי שום דבר.

רחל עזריה: בטח שזה יפתור לך בעיה.

רחל עזריה: אתה תוכל לתת שכר גבוה יותר.

רחל עזריה: בקיצור, זאת ההצעה.

רחל עזריה: אני מבקשת שתתייחס לנקודות האלה.

רחל עזריה: אני אשמח אם שר הדתות יטפל בעניין.

רחל עזריה: תודה רבה.

משה גפני: אנחנו בבעיה של זמן כיוון שקבענו המשך דיון על נושא מס הכנסה.

משה גפני: אני קודם כול מבקש למחוק את העבר.

משה גפני: זאת אומרת לא להגיד כל הזמן, כבר היינו בדיון, כבר דיברנו על זה.

משה גפני: היינו.

משה גפני: גמרנו – אנחנו מתחילים עכשיו דף חדש.

משה גפני: זאת קדנציה חדשה, תפקידים חדשים, שר חדש, חברים שנמצאים בוועדה.

משה גפני: קודם כול הדיון הוא רק על שכר הבלניות והתנאים הנלווים.

משה גפני: הדברים שאמרה חברת הכנסת רחל עזריה הם דברים חשובים שצריך לדון עליהם.

רחל עזריה: איזה מהם?

משה גפני: לגבי טבילה עם חברה.

רחל עזריה: בסדר, לטבול עם חברה – אתה רוצה פעם אחרת?

רחל עזריה: נדבר.

רחל עזריה: נעשה את זה בוועדת הפנים.

<קריאות: - - -

משה גפני: אפשר לדבר בוועדה?

משה גפני: הנושא הזה לא עובר לסדר היום.

משה גפני: אני לא מוכן בשום פנים ואופן שזה יימשך.

מכלוף מיקי זוהר: חד משמעית.

משה גפני: גם אם נהיה מספר מצומצם של חברי כנסת ומספר מצומצם של שרים זה לא יימשך.

משה גפני: לא תהיינה פגיעות בנשים בצורה הכי ברוטאלית שיכולה להיות.

משה גפני: אין מצב כזה.

משה גפני: אני לא מכיר בשירות הציבור שקיים דבר כזה.

משה גפני: זה לא יהיה גם אם אני אהיה הגבר היחיד ולא יהיו אתי יחד נשים בנושא הזה.

רחל עזריה: גפני, אני מבטיחה להיות באש ובמים.

משה גפני: בסדר.

מכלוף מיקי זוהר: גם אני, הרב גפני, אני אתך לחלוטין.

משה גפני: לא יהיה דבר כזה.

משה גפני: אני נמצא כאן בדיונים בכנסת – אני חושב שאני הוותיק ביותר.

משה גפני: דיונים על דבר כזה כמו הבלניות – האולמות מפוצצים.

משה גפני: אין חברת כנסת שמרשה לעצמה לא לבוא לדיון כזה, גם אם היא נמצאת בוועדה הכי חשובה.

משה גפני: אין דבר כזה.

מכלוף מיקי זוהר: איפה מרב מיכאלי?

משה גפני: לא משנה.

משה גפני: מה זה משנה עכשיו?

משה גפני: אני מבקש להקים צוות שיורכב מנציג משרד הדתות, נציג משרד הכלכלה, נציג אגף התקציבים, נציג הממונה על השכר, נציג ועדת הכספים - -

רחל עזריה: אני רוצה להיות הנציגה.

משה גפני: נעשה פה הצבעה בין חברות הכנסת.

רחל עזריה: אתה רואה, אבל אף אחת לא רצתה לבוא.

<ציפורת שימל: נציגת בלניות?

משה גפני: רק שנייה.

משה גפני: נציג ההסתדרות, חבר המועצה הדתיות או מישהו מהמועצות הדתיות ונציגת הבלניות.

משה גפני: אני מקבל את ההצעה הזאת.

משה גפני: אני מציע לכן להתארגן כוועד.

משה גפני: אין לכן מה לפחד יותר.

איתן ברושי: מי יעמוד בראש הוועדה?

משה גפני: רגע.

משה גפני: אני מציע לכן להתארגן.

משה גפני: זה הולך להיות נושא.

משה גפני: אני לא יודע כמה זמן אני אהיה כאן, אבל כל זמן שאני אהיה זה לא ירד מסדר היום עד שהבעיה תיפתר.

רחל עזריה: כל הכבוד.

משה גפני: אני מציע שתתארגנו.

משה גפני: לא להגיד מה שהיה.

משה גפני: מה שהיה לא יהיה יותר.

משה גפני: נבוא ונגיד, אנחנו לא מצליחים מול משרד האוצר או אנחנו לא מצליחים מול הממונה על השכר.

משה גפני: תגיד לממונה על השכר בשמי: זה לא יימשך.

משה גפני: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את העוול הזה.

משה גפני: אנחנו נראים כמו מדינת עולם שלישי.

משה גפני: יושבת הגברת הזאת מתל-אביב ומביאה משכורת של 4,000 ומשהו שקל, ולא נמצאת לילה אחד בבית?

משה גפני: זה היה קורה בסקטור אחר?

<אהובה חבורה: אנחנו מחויבות מבחינת יראת שמים.

משה גפני: אל תעזרי לי.

משה גפני: תאמיני לי, אני כבר השתכנעתי ממך.

<אהובה חבורה: לא, מבחינת יראת שמים.

משה גפני: בסדר, עזבי עכשיו יראת שמים.

משה גפני: מה לי וליראת שמים?

משה גפני: אנחנו מדברים על כסף.

משה גפני: עזבי יראת שמים, יראת שמים לא עובד פה.

רחל עזריה: אבל אדוני היושב-ראש, זה העניין כל הזמן.

רחל עזריה: מנצלים את יראת השמים.

משה גפני: אני אבקש נציג של המועצות הדתיות, נציג של הבלניות, נציג של ההסתדרות.

משה גפני: השר לשירותי דת ואני נחליט מי מרכז את הצוות הזה.

משה גפני: אנחנו נראה לפי ההתארגנות הזאת עם הנציגים שצריכים להיות.

משה גפני: זה יהיה בחודש הבא לפני שמגיע תקציב המדינה.

משה גפני: מעיין, לפני שמגיע תקציב המדינה אני רוצה סיכום של הצוות הזה.

<מעין נשר: אתה יודע שתקציב המדינה לא בא לכל - - - ואנחנו צריכים להחליט.

<מעין נשר: זה החודש הכי עמוס שלנו בשנה.

<מעין נשר: אבל אם אתה - - - נתגייס.

משה גפני: מעיין, למיטב זיכרוני, אני כבר עברתי תקציבי מדינה לפני שהגעת למשרד האוצר.

משה גפני: עברתי כ-26 תקציבי מדינה.

משה גפני: איך זה נעשה אני יודע; ואני בכוונה אומר את זה לפני תקציב המדינה.

משה גפני: כשמכינים את תקציב המדינה צריך לדעת אם לבלניות יהיה פתרון.

משה גפני: אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה להכין חוק- -

רחל עזריה: אפשר גם נציגה של טובלות?

משה גפני: אמרתי, בלניות.

רחל עזריה: לא בלניות.

רחל עזריה: טובלות.

משה גפני: אנחנו נדבר על זה.

משה גפני: אני לא יודע, זה כבר מסובך.

רחל עזריה: אנחנו נסגור.

משה גפני: זה מסובך.

משה גפני: מה זה נציגה של טובלות?

משה גפני: אני נציג של טובלות.

משה גפני: אשתי הולכת למקווה.

רחל עזריה: אז אני אהיה נציגת הטובלות.

משה גפני: שנייה, את מסבכת אותי.

משה גפני: נדבר על זה.

משה גפני: אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה להכין חוק ליתר ביטחון.

משה גפני: ככל הנראה, זה מה שיהיה הדבר המעשי.

משה גפני: אני מבקש להכין חוק על הבלניות: מה זה שכר המינימום?

משה גפני: מה זה התוספות האלה כמו תוספת רטיבות?

משה גפני: מה כל הדברים שנלווים לעניין?

משה גפני: נכון שזה דבר לא מקובל.

משה גפני: אני מסכים – לא לוקחים סקטור אחד במדינה ועושים עליו חוק.

משה גפני: אבל אין ברירה, אם לא יהיה חוק בעורף שאנחנו יכולים להביא אותו לדיון – ואני אחתים את כל חברי הוועדה שירצו לחתום עליו.

משה גפני: אם הוועדה הזאת תסיים את עבודתה – והיא אכן משלימה את זה – לא נשתמש בחוק הזה.

משה גפני: אם לא נגיע להסכמות ויבוא אגף התקציבים או הממונה על השכר ויגיד שיש לזה השלכות רוחב אז נשתמש בחוק כדי שלא תהיינה השלכות רוחב.

משה גפני: אני מודה לכם על הדיון ועל ההשתתפות.

משה גפני: אני מבקש מהבלניות לא לחשוש יותר.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: החלק הזה הסתיים, אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר היום.