ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 19, 2015-07-01 08:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, היום ה-1 ביולי 2015.

יעקב מרגי: לא הייתם צריכים לשלוח את הילדים לבית-הספר, יכולתם להרשות לעצמכם להגיע מוקדם.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: אישור תשלומי הורים לשנת הלימודים תשע"ו.

יעקב מרגי: כפי שראיתם בלו"ז, נתנו זמן ארוך לישיבה ואנחנו מנצלים את ההזדמנות ומקדמים בברכה את כבוד שר החינוך נפתלי בנט.

יעקב מרגי: לפני שנצלול לתוך סוגיית תשלומי הורים לשנת הלימודים תשע"ו, הוא ייתן לנו סקירה על המשרד, את החזון האישי, את ההסתכלות שלו.

יעקב מרגי: זו ההופעה הראשונה שלו בוועדת החינוך, ולכן אנחנו ניתן לו 20 דקות או כמה שהוא צריך, כדי להציג את המשרד ואת חזונו.

יעקב מרגי: אנחנו מקדמים בברכה גם את מנכ"לית המשרד ואת כל האורחים שבאו; ואת חברי הכנסת כמובן.

יעקב מרגי: כבוד השר, אני אומַר משפט פתיחה, והבמה כולה לרשותך.

יעקב מרגי: הכנסת בכלל היא הגוף שמפקח על עבודת הממשלה, אבל ועדת החינוך היא הוועדה שמפקחת, ולא רק מפקחת, גם באה לסייע וכלי שרת בידך לנהל את המשרד.

יעקב מרגי: המשרד הוא משרד גדול, הוא משרד מאתגר; אין אתגר יותר גדול מאשר החינוך במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אתמול היה בכנסת "יום הצעירים".

יעקב מרגי: כולנו יצאנו מגדרנו לראות את הפעילות במה שנקרא: החינוך הלא-פורמלי במסגרות הלא-פורמליות.

יעקב מרגי: ואם בלא-פורמלי אנחנו נהנים מכזה משב רוח רענן, שנותן למלא את החזה ולמתוח את החזה ולצאת בסיפוק גדול מהנוער שלנו, אז אין ספק שזה בא מהשקעה מסוימת, גם בדי.

יעקב מרגי: אנ.איי.

יעקב מרגי: שלנו, גם במערכת החינוך שלנו, וגם מהבית.

יעקב מרגי: ותמיד, העם היהודי לא מסתפק, לא שוקט על שמריו, ולמרות מה שנעשה אנחנו רוצים יותר.

יעקב מרגי: וזו התחושה, שלפעמים – אפרופו השיחה שהתקיימה איתך ועם המנכ"לית אתמול – מה לעשות, הפקידים עמלים מ-8:00 בבוקר עד שעות הלילה הקטנות כדי לעשות, ועושים, אבל הם מגיעים לשולחן פה ואנחנו אומרים: לא מספיק.

יעקב מרגי: בגדול, יש הכרה והערכה לכל העשייה הציבורית של עובדי המדינה, עובדי הציבור, אבל תפקידנו לומר: לא מספיק, ורוצים עוד.

יעקב מרגי: אני חושב שזה לגיטימי.

יעקב מרגי: והבמה כולה שלך.

נפתלי בנט: בוקר טוב לכולם, ותודה ליושב-ראש, ידידי חבר הכנסת יעקב מרגי.

נפתלי בנט: אני בהחלט רואה בכם לא רק גוף מפקח, כמו שצריך להיות בדמוקרטיה, אלא גם שותף-אמת לעשייה הגדולה שאנחנו עושים ונעשה בשנים הקרובות.

נפתלי בנט: ולכן אני מברך על כל יוזמה, על כל שאלה וגם על כל ביקורת בונה.

נפתלי בנט: ככה אנחנו יכולים להשתפר.

נפתלי בנט: אנחנו מזמינים את כולם, את כל מי שיושב פה בחדר להיות שותף לעשייה.

נפתלי בנט: בהגיעי למשרד, אני פוגש מי שנקראים: "פקידים".

נפתלי בנט: קשה לי לומר את המילה הזו, כי אין מרחק גדול יותר בין מי שאני פוגש לבין הביטוי "פקידים".

נפתלי בנט: אני פוגש, החל מהמנכ"לית וכלפי כל המערכת, אנשים שבוער בהם, פשוט בוער בהם, לתקן, לשפר, לגעת, ב-2.2 מיליון ילדי ישראל; לתת להם חינוך יותר עמוק, יותר משמעותי, יותר ערכי, בכל מקום, גם כשאני לא מסכים.

נפתלי בנט: ולפעמים אנחנו מתווכחים, אבל יש לנו מערכת מופלאה.

נפתלי בנט: היא לא מושלמת.

נפתלי בנט: אנחנו כל הזמן נעבוד כדי לשפר אותה.

נפתלי בנט: בחודשיים האחרונים, כי זה התחיל גם לפני הקמת הממשלה, יצאתי למסע לימוד והקשבה ברחבי הארץ, אצל כולם.

נפתלי בנט: פשוט אצל כולם: יהודים, ערבים, חרדים, חילונים ודתיים, צפון, דרום, מרכז – ללמוד.

נפתלי בנט: לא הכרתי את התחום.

נפתלי בנט: היום אני מרגיש שזכיתי בתפקיד הטוב ביותר במדינת ישראל.

נפתלי בנט: תפקיד שר החינוך זה התפקיד הטוב ביותר, והחשוב ביותר, ללא ספק.

נפתלי בנט: ואני מאוד-מאוד שמח על ההזדמנות, וגם על האחריות הכבדה מאוד לעתיד מדינת ישראל ולעתיד ילדי ישראל.

נפתלי בנט: לתפיסתי, תפקיד שר, בכל משרד, הוא להתמקד במספר מקומות ולתת בהם את ריכוז המאמץ.

נפתלי בנט: שר לא אמור להיות מנכ"ל.

נפתלי בנט: כשר הכלכלה לא נפרסתי על כל הדברים שמשרד הכלכלה עושה, אלא החלטתי לטפל ביוקר מחיה במוצרים, לטפל בהכנסת נשים ערביות וגברים חרדים למעגל העבודה, ולהתמקד בפתיחה לסין.

נפתלי בנט: ובעצם, המסע שלי נועד עבורי גם להתביית על מה הם היעדים העיקריים.

נפתלי בנט: היום אני עוד לא אפרוס את התוכנית האסטרטגית כי אני עדיין בשלבי לימוד – ואני אעשה את זה פה בוועדה בזמן הקרוב – אבל אני כן רוצה לשתף אתכם בכמה תובנות וכמה יעדים שבכל זאת החלטתי עליהם.

נפתלי בנט: דבר ראשון, אנחנו חייבים יציבות במערכת.

נפתלי בנט: מערכת החינוך זו ספינה נושאת מטוסים, ואנחנו לא יכולים לטלטל אותה כל שני וחמישי.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים לשפר אותה, אבל לא לטלטל אותה.

נפתלי בנט: כי המערכת, לוקח לה כמה שנים להתביית על יעד, ואם אתה משנה את זה, אז בעצם אתה לא מצליח להגיע לשום יעד.

נפתלי בנט: ולכן, כמסר פה, ודרככם למורים, למנהלים, לגננות, אני אומר:

נפתלי בנט: אנחנו ממשיכים חלק ניכר מהמדיניות של קודמִי ושל קודמַי משני טעמים: מטעם היציבות, ויש עוד סיבה: הם עשו דברים מצוינים.

נפתלי בנט: קודמַי בתפקיד, ופגשתי את כולם: יולי תמיר, לימור ליבנת, גדעון סער, שפגשתי אתמול עוד פעם, ושי פירון – כל אחד הוסיף נדבך.

נפתלי בנט: גדעון סער כמובן הביא את "עוז לתמורה" ואת נושא המדידות, ודרישה להישגיות.

נפתלי בנט: וחבר הכנסת שי פירון הביא מתנה גדולה למערכת, וזו למידה עמוקה יותר, למידה משמעותית.

נפתלי בנט: בוודאי, אנחנו עוד בהליכי יישום.

נפתלי בנט: אני מאמין גדול בזה שהימים שבהם עומד מורה ודוחס חומר מהספר למוח של הילד – הימים האלה צריכים לחלוף.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי בכל אייפון יש את כל הידע של תולדות האנושות.

נפתלי בנט: והמטרה היא לא לדחוס עוד משהו שייצא – כולנו יודעים – שתי דקות אחרי הבגרות האחרונה, אלא לבנות אזרח טוב, אוהב את עמו, אוהב את ארצו, מוכן לאתגרים של העידן הנוכחי.

נפתלי בנט: והאתגרים הם מאוד-מאוד שונים מלפני מאה שנה.

נפתלי בנט: קראתי אתמול שלפני מאה שנה, לפי אחד ממנהלי החינוך בארצות-הברית, המטרה היתה לפתח ילד שיהיה בעיקר בשקט, לא יטריד יותר מדי את המבוגרים, ויהיה ממושמע.

יעקב מרגי: יש כאלה שעד היום מאמצים את זה.

נפתלי בנט: אתה אומר:

נפתלי בנט: גם בממשלה אנחנו צריכים לאמץ את זה.

נפתלי בנט: מה אנחנו צריכים בעידן הזה?

נפתלי בנט: אנחנו צריכים ילד יצירתי, ילד יוזם, ילד שמתַקשר עם סביבתו, ילד שיודע לעבוד בצוות, ילד ערכי שמוכן לתרום למדינה שלו, להקריב קורבנות למדינה שלו.

נפתלי בנט: וזה סיפור אחר לגמרי.

נפתלי בנט: אז אנחנו נמשיך ביישום המרכיבים האלה ואפילו נעצים את אותו יישום.

נפתלי בנט: דבר שני, שוויון הזדמנויות.

נפתלי בנט: חבר'ה, אני חושב שכולכם יודעים, אני איש שוק חופשי, מאוד.

נפתלי בנט: אני מאמין בזה.

נפתלי בנט: אבל בתחום החינוך אני גדול המאמינים בשוויון הזדמנויות.

נפתלי בנט: בזה שילד בנתיבות, ילד ברהט, ילד בנהריה, ילד בקרית-שמונה, וילד בבני-ברק, בגיל 18, האידאל שלנו והמטרה הם שיתחילו את דרכם מנקודה שווה.

נפתלי בנט: ואנחנו כל-כך רחוקים מזה.

נפתלי בנט: אנחנו רחוקים מזה כמו שמיים וארץ.

נפתלי בנט: היום במדינת ישראל יש קשר מוחלט וישיר בין רמת ההכנסה של הורי ילד לבין איכות החינוך לבין סיכוייו להצליח בחיים.

<יצחק קדמן: אז אולי תבטלו את תשלומי ההורים?

נפתלי בנט: זה דבר לא מתקבל על הדעת, ואנחנו נמשיך לפעול.

נפתלי בנט: ואכן, בצעד הראשון שעשיתי ושהיה סייעת שנייה בגני ילדים, הלכתי על המהלך הכי דיפרנציאלי שיכול להיות, ככה שהעיר נתיבות והעיר רהט השתתפו רק 20% משיעור ההשתתפות של העיר רעננה שבה אני גר.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי אנחנו לא יכולים להניף את הסיסמאות האלה בתיאוריה, אבל אז, כשמגיעים למעשה, לא להביא את זה לידי ביטוי.

נפתלי בנט: זה לא סוד שיש התנגדויות, ובעיקר מרשויות יותר חזקות, למרות שכל התהליך הזה נעשה בשיתוף פעולה מלא עם השלטון המקומי לפני שיצאנו לתקשורת, ויצאנו במסיבת עיתונאים אחודה.

נפתלי בנט: אבל אנחנו נתמיד בדבר הזה כדי שילדים במדינת ישראל, תהיה להם הזדמנות שווה בחיים.

נפתלי בנט: אנחנו גם הוספנו תקציב לקיץ הקרוב ולתקופה הקרובה לילדי עוטף עזה, גם בתחום של סיוע נפשי, גם בתחום של קייטנות בחופש הגדול, כי אנחנו רוצים שבקיץ הזה ילדי עוטף עזה ירוצו לבריכות ולא ירוצו למקלטים.

נפתלי בנט: נושא נוסף שהוא על ראש סדר העדיפויות שלי והוא הוזנח המון-המון שנים – לא רוצה לומר "הוזנח", הוא לא היה הדבר המרכזי – הוא הגיל הרך.

נפתלי בנט: גיל שלוש וארבע, היום כולם יודעים, זה הגיל שמעצב את האישיות של הילד, זה הגיל להטמיע בו אוריינות בסיסית, הבנה מתמטית ראשונית, אהבה למוזיקה, יצירתיות, מגע אנושי.

נפתלי בנט: המון-המון שנים ראינו בגיל הזה "גיל הבייביסיטר".

נפתלי בנט: ועדיין, לצערי, המעונות בגיל אפס עד שלוש נמצאים בתמ"ת.

נפתלי בנט: זה כֶּשֶל.

נפתלי בנט: אני כשר כלכלה אמרתי: אני רוצה ללמוד את זה, למדתי, הגעתי למסקנה שצריך להעביר את זה לחינוך, וממשלת ישראל נפלה.

נפתלי בנט: אני אפעל כדי לשכנע את עמיתי, שר הכלכלה אריה דרעי, להעביר את המעונות לחינוך.

יעקב מרגי: אנחנו נעזור לך.

נפתלי בנט: הרי אתה תעזור לי ואתה באותה מפלגה, אז אני בכלל משוכנע שיש סיכוי.

יעקב מרגי: תבהיר באיזו מפלגה.

יעקב מרגי: יש שהבינו שאנחנו באותה מפלגה.

נפתלי בנט: הבנתי.

נפתלי בנט: בכל מקרה, לגבי גיל שלוש וארבע, תראו מה היה המצב עד לרגע זה – באה המדינה ואמרה: אנחנו רוצים להיטיב, הקימה הרבה מאוד גני ילדים, אבל שמה תנאים כאלה שהגננות בכו.

נפתלי בנט: אני פגשתי מאות גננות, גם בכנסים וגם אינדיבידואלית, שאמרו לי: אני מסיימת את היום, יש לי 35 ילדים בני שנתיים ו-10 חודשים, חלקם הגדול עוד לא גָמול, ואני לא מצליחה להגיע אליהם; אני בוכה בדרך הביתה – אמרה לי גננת בקרית-יובל – כי אני יודעת שבסוף היום, אותו ילד מופנם, הלא-רועש, לא נגעתי בו, הוא לא קיבל חום, לא ממני ולא מהסייעת.

נפתלי בנט: כי היתה גננת וסייעת.

נפתלי בנט: יותר מזה, בעוד שמורים במערכת החינוך, יש להם את השיפור הקהילתי, יש להם קהילה – גם נפשית, אתה יושב עם מורה אחר בחדר מורים, אתה מתלבט בדילמות – הגננת לבדה, לבדה בחזית, ואין תקציב לניהול עצמי ואין כלום.

נפתלי בנט: הרפורמה הגדולה הזו בחצי מיליארד שקלים, שנכנסת לתוקף ב-1 בספטמבר, היא כוללת גם סייעת שנייה בגני ילדים שבהם מעל 29 ילדים, היא כוללת גם, לראשונה, ואנחנו נתעקש על זה, מנטורית לכל 15 גננות.

נפתלי בנט: לכל 15 גננות אנחנו מצמידים גננת מובילה, מנוסה, חמה, שפתאום אתה יכול ללמוד, אתה יכול להשתפר אתה.

נפתלי בנט: היא תעברו בין גני הילדים, היא תייצר קהילה משותפת, ובווטסאפ, כך שאתה לא לבד בחזית.

נפתלי בנט: זה קשה, זה קשה מנשוא.

נפתלי בנט: וגם אנחנו נותנים לכל גננת במדינת ישראל, דיפרנציאלית, כרגיל, תקציב שהיא תנהל.

נפתלי בנט: לא אנחנו נגיד לה מה לעשות עם זה.

נפתלי בנט: את רוצה שיעור מוזיקה – תעשי שיעור מוסיקה.

נפתלי בנט: אנחנו לא נכתיב לך.

נפתלי בנט: את רוצה פינת מנוחה – תבני פינת מנוחה.

נפתלי בנט: אתם רואים פתאום, הגננות אומרות: אורו עינינו, מישהו מתייחס אלינו.

נפתלי בנט: אז אני אומר מכאן לגננות של מדינת ישראל: אתן במרכז, הגיל הרך במרכז.

נפתלי בנט: ורק התחלנו, רק התחלנו.

נפתלי בנט: אנחנו נעצים את זה ונכניס יותר פדגוגיה, יותר התייחסות.

נפתלי בנט: אני חושב שילד או ילדה בגיל ארבע, הם יכולים להגיע לרמות שאנחנו לא מדמיינים, אם רק נשקיע בהם ולא נראה את זה כבייביסיטר.

נפתלי בנט: לכן הגיל הרך במרכז.

נפתלי בנט: נושא נוסף זה מתמטיקה ומדעים.

נפתלי בנט: פה אני הולך להיות מאוד חד.

נפתלי בנט: חברים, בעשור האחרון יש לנו לא פחות מקטסטרופה לאומית בתחום המדעים.

נפתלי בנט: ירדנו מ-13,000 מסיימי חמש יחידות לפני עשור, ל-8,500.

נפתלי בנט: מה קרה לנו?

נפתלי בנט: מה, השתגענו?

נפתלי בנט: אומת הסטארט-אפ שנשענת על אדי הדור הקודם, שהיינו מהמובילים בעולם בשנות ה-60 – פרסי נובל שאנחנו מתגאים, כיפות ברזל שאנחנו מפתחים, Waze, עולם הייטק שמכניס אותנו כלכלית – חצי מהייצוא שלנו זה הייטק.

נפתלי בנט: מה, אנחנו השתגענו?

נפתלי בנט: זה כמו חקלאי שרק קוטף את הפירות, והוא לא שותל שתילים חדשים.

נפתלי בנט: אנחנו השתגענו.

נפתלי בנט: אנחנו קידשנו את הזכאות, וזה בסדר.

נפתלי בנט: זכאות זה חשוב.

נפתלי בנט: אבל אנחנו יודעים שמנהלי בתי-ספר ברחבי הארץ מעודדים להוריד ילדים מחמש יחידות לארבע יחידות בשם הזכאות.

נפתלי בנט: אנחנו יודעים שבנות בכיתה ד', מכניסים להן פוביה מהדבר המקסים הזה שנקרא: חשבון.

נפתלי בנט: אנחנו לוקחים את המפתח לעולמות, גם של שכר יותר גבוה וגם של יצירתיות, ובגיל 10 או 15 לוקחים את המפתח וזורקים לים, וכל העולם הזה סגור לך.

נפתלי בנט: זה הדבר הכי לא שוויוני שקיים בעולם.

נפתלי בנט: מדברים על שוויון הזדמנויות – שוויון הזדמנויות זה שמוחמד מרהט ויוסי מנתיבות יהיה להם אקסס לחמש יחידות.

נפתלי בנט: אתם יודעים שיש מאות בתי-ספר במדינת ישראל שאין בהם בכלל מגמת חמש יחידות.

נפתלי בנט: אם איתרע מזלך ואתה במקרה לומד בבית-ספר כזה, מה אתה עושה?

נפתלי בנט: איך יכול להיות שאיI מגמת חמש יחידות במאות בתי-ספר ברחבי הארץ?

נפתלי בנט: ההייטק צועק: אנחנו צריכים 10,000 מהנדסים.

נפתלי בנט: השתגענו.

נפתלי בנט: אנחנו הולכים לעשות פה לא פחות ממהפכה בדבר הזה.

נפתלי בנט: פה אני אומר את זה.

נפתלי בנט: אני נזהר מהמילה הזאת.

נפתלי בנט: אבל את הטרנד של העשור, אנחנו נהפוך, ובגדול.

נפתלי בנט: גם בנושא התמריצים – לא רק זכאות' אלא גם איכות התעודה.

נפתלי בנט: גם איכות התעודה.

נפתלי בנט: בקבלה לאוניברסיטה, בהכשרת מורים, בכל בתי-הספר, כיעד.

נפתלי בנט: אני עדיין לא מציב את התוכנית המדויקת.

נפתלי בנט: ילד שרוצה ללמוד חמש יחידות מתמטיקה, יוכל ללמוד חמש יחידות מתמטיקה, ופיזיקה, וכימיה.

נפתלי בנט: וזה לא על חשבון דברים אחרים.

נפתלי בנט: אני לא אומר שספרות, והיסטוריה ותנ"ך לא חשובים.

נפתלי בנט: אבל פה אנחנו חייבים לחולל את המהפכה.

נפתלי בנט: אנחנו נחגוג את זה.

נפתלי בנט: אני רוצה בשנה הקרובה להגיע ליום שכשילד חוזר מאולימפיאדת מתמטיקה, חוגגים פה כמו כשיש אליפות בכדורגל.

נפתלי בנט: אנחנו עַם הספר.

נפתלי בנט: מה קרה לנו?

נפתלי בנט: עַם הספר חייב לאהוב את הספר, לאהוב את המתמטיקה.

נפתלי בנט: ואנחנו נצליח בזה.

נפתלי בנט: אנחנו נצליח בזה בגדול.

נפתלי בנט: כל המערכת תתיישר לדבר הזה כבר בפתיחת שנת הלימודים הקרובה.

נפתלי בנט: שוב, אדוני היושב-ראש, אני אציג את זה בצורה מדויקת.

נפתלי בנט: אני משתף אתכם בתובנות שלמדתי.

נפתלי בנט: כפי שאמרתי, ופה זה מסר למנהלי בתי-ספר, אני פשוט אקצר הליכים – אנחנו הולכים לשנות את המדידה מזכאות בלבד, לאיכות תעודת הבגרות.

נפתלי בנט: לכן, גם אם עוד לא יצאנו עם התוכנית המלאה, כבר עכשיו תעשו את התכנונים, בעיקר אני מדבר על כיתות: ט', י', י"א, י"ב, כל מנהלי בתי-הספר, מפקחים, מנהלי מחוזות, דעו, אנחנו נמדוד מצוינות, אנחנו נמדוד את איכות התעודה.

נפתלי בנט: לטובת העניין, למדינת ישראל עדיף, ולילד עדיף, לקבל 80 בחמש יחידות מאשר 100 בארבע יחידות.

נפתלי בנט: הבעיה היא שהיום התמרוץ אומר אחרת.

נפתלי בנט: אז כל זה הולך להשתנות.

נפתלי בנט: עדיף יהיה לקבל קצת פחות בחמש יחידות – ויש קורלציה מוחלטת בין שלוש , ארבע וחמש יחידות, לבין רמת ההשתכרות העתידית.

נפתלי בנט: האם רמת ההשתכרות זה הקודש?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: האם זה חשוב?

נפתלי בנט: כן, כן.

נפתלי בנט: יש אנשים שרואים את ההייטק מרחוק.

נפתלי בנט: אני רוצה שתהיה להם הזדמנות, מי שרוצה.

נפתלי בנט: אני לא אומר שחייב.

נפתלי בנט: זה לא הדבר הכי חשוב במדינת ישראל.

נפתלי בנט: יש חקלאות, יש חינוך, יש התיישבות, יש כל-כך הרבה נושאים חשובים במדינת ישראל.

נפתלי בנט: אבל את ההזדמנות אני לא אטול מהם.

נפתלי בנט: הילד יחליט מרצונו החופשי מה הוא רוצה לעשות.

נפתלי בנט: לא אנחנו נגדע את ההזדמנות.

נפתלי בנט: נושא נוסף הוא הנושא הטכנולוגי.

נפתלי בנט: ראו, אני בא מרקע טכנולוגי, ואני אגיד פה משהו הפוך.

נפתלי בנט: הטכנולוגיה זה לא הפתרון לבעיות במערכת החינוך.

נפתלי בנט: הטכנולוגיה היא כלי מדהים, שאם נשתמש בו לשירות הפדגוגיה, לא נקדש אותו, אנחנו יכולים לעשות דברים מדהימים.

נפתלי בנט: כל עוד אנחנו מבינים, וזה לא איזה קסם – אף תוכנה לא תחליף את המורה שמדליק אותך על יום ירושלים בכיתה ה', אף טאבלט לא יחליף את ההתלהבות של חיזוק חיובי וחיבוק ממורה כשבפעם הראשונה אתה שברת רף של עצמך.

נפתלי בנט: אין תחליף למורה, גם לא כמות הילדים בכיתה, והאמינו לי, אני אגע בזה, אבל לא אם הקירות מתקלפים או לא, ואם הטכנולוגיה מתקדמת או לא, ואפילו כמות הילדים.

נפתלי בנט: הדבר הכי חשוב במערכת החינוך זה המורה.

נפתלי בנט: זה הלהט בעיניים שלו, זה האהבה שלו לתלמידיו.

<קריאה: ואיכות המורה.

נפתלי בנט: ואיכות המורה, נכון.

נפתלי בנט: ואני לא פוטר את עצמנו מטיפול בצפיפות, תאמינו לי.

נפתלי בנט: אבל בכל זאת אני אומר שתמיד צריך פריוריטיזציה.

נפתלי בנט: הדבר הכי חשוב זה איכות המורֶה, וכל אחד מאתנו יודע את זה.

<קריאה: המורָה.

נפתלי בנט: והמורָה.

נפתלי בנט: קודם כל איכות המורָה.

נפתלי בנט: אתמול עשיתי ביקור פתע בחיפה, ובאמת 95% מהמורים היו מורות.

נפתלי בנט: אני מרבה בביקורי פתע, כי אז – סליחה, המנכ"לית – כשאתה מגיע לביקור סדור של משרד החינוך, מחכים לך עם דגלים והכול מושלם.

נפתלי בנט: לא, לא הכול מושלם.

נפתלי בנט: אנחנו נגיע ונחוש.

נפתלי בנט: ולכן הקמתי פורום מנהלים של תיכונים ואני פוגש אותם, ופורום של מנהלי יסודי ואני פוגש אותם, ופורום של מורים מתקדמים, ופורום של ראשי מערכות חינוך עירוני, כי אני רוצה לדעת את האמת.

נפתלי בנט: והאמת היא לא מושלמת, והמנכ"לית תמיד הראשונה לומר את זה.

נפתלי בנט: אבל כשאתה יודע את האי-שלמות, אתה יכול לפעול.

מירב בן ארי: לפחות אותך זיהו.

מירב בן ארי: כשליצמן הגיע לבית-חולים לא ידעו מי הוא.

נפתלי בנט: אז אני רוצה להגיד לך, מירב, שהגעתי לבית-ספר באיזור המרכז בשבוע שעבר, באתי לשומר, יצאתי מהאוטו, בלי פמליה, הוא אמר: אני לא יכול להכניס אותך.

נפתלי בנט: אמרתי: אבל אני שר החינוך.

נפתלי בנט: אז הוא אמר: אבל לא תיאמת.

<קריאה: שומר מצוין.

יעקב מרגי: אפרופו חיוך, שר בריאות שמגיע לביקור פתע במרכז לבריאות נפש, כשהוא רוצה לצאת, אומרים לו: כולם אומרים שהם שרי בריאות.

נפתלי בנט: הוא מדבר על זה?

נפתלי בנט: אין בן-אדם אחד שפגשתי במדינת ישראל שלא אומר לי שהוא שר החינוך.

נפתלי בנט: בכלכלה לא באים אליך ברחוב.

נפתלי בנט: פה, כל אחד יש לו מה לומר, ואני אגיד לך משהו: אני מקשיב לכל אחד, מקשיב לכל אחד.

נפתלי בנט: אתמול מישהו בא אלי ואמר לי: תלַמדו שחמט.

נפתלי בנט: איזו הברקה?

נפתלי בנט: לא חשבתי על זה.

<קריאה: מלמדים שחמט בגנים.

<קריאה: יש בתי-ספר שעושים את זה.

נפתלי בנט: אני יודע.

נפתלי בנט: בחלק מהם.

נפתלי בנט: יש ביטוי באפריקה: It takes a village to raise a kid.

נפתלי בנט: זו אמירה כל-כך נכונה.

<יצחק קדמן: אמירה של הילרי קלינטון.

<יצחק קדמן: זה שם הספר שלה.

נפתלי בנט: לא, זה ספר על זה.

נפתלי בנט: אבל הילרי קלינטון כתבה ספר.

נפתלי בנט: וזה כל-כך נכון.

נפתלי בנט: אני אומר פה וקובע שהמונופול על החוכמה לא מצוי אצלי ולא מצוי במערכת החינוך.

נפתלי בנט: הוא מצוי בעיקר בשטח, המון-המון ברשויות.

נפתלי בנט: לא ידעתי את זה – הרשויות הן מלכות החינוך, הן נוגעות בשטח.

נפתלי בנט: ולכן אני באמת מזמין ביקורת, כל עוד היא עניינית, כל עוד היא מתוך רצון אמיתי לבנות, ולא מתוך רצון פוליטי כזה או אחר, כי אז אוזני נאטמות.

נפתלי בנט: כשזה פוליטי, אוזני נאטמות.

נפתלי בנט: אני לא אעסוק פה היום בהשכלה הגבוהה, שזה עולם ומלואו, והמשימה העיקרית שעל השולחן שלי היא למנות יושב-ראש או יושבת-ראש ות"ת מעולה.

נפתלי בנט: אני לא אגע בזה.

נפתלי בנט: אבל הדבר שמהותי לי ולכולם, ואני בטוח שכולם פה ישתפו, זה הנושא הערכי.

נפתלי בנט: אנחנו משרד החינוך, אנחנו לא משרד הלימוד.

נפתלי בנט: ויש דבר שתמיד תופס את דמיוני, אבל כל אחד מאתנו שישאל את עצמו: כמה אתה התקדמת עד י"ב, ואז, מרגע שהתגייסת לצבא, מה קרה לך?

נפתלי בנט: איזה זינוק, גם ערכי, וגם ביכולת שלך בכישורים של שיתוף פעולה ודברים אחרים.

נפתלי בנט: אני מרגיש שאנחנו לא מגרדים את הפוטנציאל של ילדי ישראל, ואני מדבר ספציפית על הצד הערכי.

נפתלי בנט: ילד, בוגר שלנו, צריך לאהוב את המדינה.

נפתלי בנט: זו לא בושה לומר: אני אוהב את הארץ שלנו, את ארץ ישראל, אני אוהב את העם שלנו.

נפתלי בנט: אנחנו, כמובן, משרד החינוך של כל ילדי ישראל, יהודים ולא-יהודים כאחד, אבל אני כרגע מדבר על ממלכתי ועל ממלכתי-דתי.

נפתלי בנט: לא בושה לאהוב את המסורת, לא בושה להכיר מי היה הרמב"ם, ולדעת מה זה "שמע ישראל", ולהכיר את התנ"ך, ולדעת מי היתה חנה סנש, ומי זה יוני נתניהו, ומה זה הקְרבה, ומי זה רועי קליין, ומי זה ש"י עגנון.

נפתלי בנט: אני מאמין שהדרך לעשות את זה, זה לא רק בלימוד פרונטלי – יש גם לימוד פרונטלי בהכרח – אבל הרבה יותר בצד החוויתי.

נפתלי בנט: אתמול עשיתי ביקור פתע בריאלי בחיפה.

נפתלי בנט: הם סגרו כבר, מסתבר.

נפתלי בנט: הם סוגרים יותר מוקדם.

נפתלי בנט: אבל המורים עוד היו שם.

נפתלי בנט: אגב, איזה יופי זה.

נפתלי בנט: אז באה אלי מורה מהיסודי בריאלי בחיפה ואמרה לי שאת מגילת אסתר היא לימדה על-ידי הצגה, כשכל ילד משחק דמות, אבל לומד במשך כמה שבועות על הדמות לאור המדרשים; זאת ושתי, וזה מרדכי.

נפתלי בנט: כמו הסרטים של האחים כהן, שכל פעם מראים את אותו סיפור מזווית אחרת.

נפתלי בנט: אני משוכנע שהילדים יזכרו את מגילת אסתר.

נפתלי בנט: אם היא היתה דוחסת להם, זה היה נשכח.

נפתלי בנט: אני שואל את עצמי תמיד מה אני זוכר – אני זוכר את המסכת של יום הזיכרון ויום ירושלים בכיתה ה', אני זוכר את אותו טיול.

נפתלי בנט: אני לא זוכר את העוד יום שבאתי ולימדו אותי היסטוריה, והקריאו לי מהספר.

נפתלי בנט: וכל אחד מאתנו יודע את זה.

נפתלי בנט: אז אנחנו נמשיך את הדבר הזה.

נפתלי בנט: לסיכום, לגבי החופש הגדול, ואז לגבי תשלומי הורים, שזה כמובן סיבת היותנו פה.

נפתלי בנט: אנחנו יוצאים לחופש הגדול.

נפתלי בנט: אני חושב שהורים לא צריכים לראות את זה כתקופה שבה כל הגבולות נפרצים והכול מותר.

נפתלי בנט: זו תקופה שיכולה בוודאי להיות משמעותית.

נפתלי בנט: אני תמיד חושב שהניצול הכי טוב זה להסתובב, לטייל בארץ שראל, לטייל בנחלים, בשבילים, להכיר פינות.

<קריאה: אנחנו עובדים.

נפתלי בנט: בוודאי.

נפתלי בנט: גם אנחנו במערכת החינוך, יש לנו שורה ארוכה של פעילויות.

נפתלי בנט: קודם כל, בתי-הספר של החופש הגדול בכיתות א' ו-ב' שמתחילים את פעילותם.

נפתלי בנט: אנחנו מקימים ערי ילדים ונוער, קייטנות וירטואליות, שהן דבר די מוצלח.

נפתלי בנט: יש בן-אדם, אתה יכול להיות בנהריה, והמדריך שלך דרך המחשב מלמד אותך לתכנת, מלמד אותך על סיפור מסוים.

נפתלי בנט: יש לנו אוהלים לתלמידים ומורים בחופים כדי לשמור עליהם.

נפתלי בנט: משרד החינוך הוא סביב כל ימות השנה.

נפתלי בנט: האחריות שלנו על חינוך ילדי ישראל היא אחריות מתמשכת ומלאה תמיד.

נפתלי בנט: כמובן, אנחנו לא מצליחים היום לעמוד בצורה מושלמת.

נפתלי בנט: לילדים אני רק אומַר: אל תשכחו את החברים שלכם.

נפתלי בנט: אולי את אותו ילד חריג, שונה, בכיתה.

נפתלי בנט: אתמול הייתי בבית-ספר מסוים, ויש בכיתה רגילה ילד אוטיסט, מה קורה אתו מחר?

נפתלי בנט: מה קורה אתו מחרתיים?

נפתלי בנט: תגידו לאימא להרים טלפון לאימא שלו ותקבעו אתו.

נפתלי בנט: חייתי כמה שנים באמריקה, ושם לתאם ביקור ילד לילד זה חודשיים מראש.

נפתלי בנט: זה נקרא - - -.

נפתלי בנט: אז פה בארץ אפשר פשוט להיכנס, לפתוח את הדלת, גם בלי תיאום.

נפתלי בנט: אבל אל תשכחו את הערבות ההדדית לכל ילדי ישראל.

נפתלי בנט: אני רוצה להודות לצוותי החינוך.

נפתלי בנט: אתם, מורי ומורות ישראל, גננות ישראל, אתם מדהימים.

נפתלי בנט: אתם נותנים את הנשמה כל-כך, בתנאים לא קלים, בתנאים שכולם לוחצים עליכם, ההורים והמערכת.

נפתלי בנט: ואנחנו, המערכת, גברתי המנכ"לית, יותר מדי יושבים על הראש.

נפתלי בנט: בעיני, אנחנו צריכים להרפות – זה דיון שעוד נגיע אליו – להרפות את הפיקוח, ולעבור מפיקוח לפיתוח, למנטורים, ופחות לשבת עם פטישים.

נפתלי בנט: אני מבין, זה שני מיליון ילדים, אבל תדמיינו שהמפקחים היו הופכים להיות מנטורים.

נפתלי בנט: זה מצית את הדמיון.

נפתלי בנט: אני אוהב אתכם, אני מעריץ אתכם, במה שאתם עושים.

נפתלי בנט: וכל מקום שהגעתי אליו, במיוחד דווקא בביקורי פתע, ראיתי את המחויבות, ראיתי אינספור אנשים שעזבו עולמות של הייטק, שם עשו כסף, ובאו להקדיש את עצמם למשימת החינוך.

נפתלי בנט: לגבי טבלת תשלומי הורים שאנחנו מביאים היום לוועדה – אני לא אאריך, אני רק אגיד את השורה התחתונה.

נפתלי בנט: מתוך תפיסת עולם שדוגלת בשוויון הזדמנויות בחינוך ובלהקל את הנטל על ההורים, ולמרות שהמדד עולה כל הזמן, אנחנו היום לא מעלים, לא את תשלומי החובה ולא את תשלומי הרשות.

נפתלי בנט: ואני רוצה לומר גם דבר שאני מקווה שיהדהד עד לפינה הכי נחבאת במערכת החינוך: בכל מקרה, בכל מקרה, גם אם הורי ילד לא יוכלו לעמוד ברף תשלומים, הדבר אף פעם לא ימנע את השתתפות הילד בפעילות או בטיול.

נפתלי בנט: נקודה.

נפתלי בנט: אף ילד במדינת ישראל לא יישאר מאחור.

<יצחק קדמן: זה תיאוריה.

נפתלי בנט: אז אני עכשיו מנחה את זה.

יעקב מרגי: אני מבקש, בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: תנו לשר להציג.

נפתלי בנט: זו ההנחיה שלי.

נפתלי בנט: אנחנו נאכוף אותה ביד חזקה.

נפתלי בנט: אני יודע שזה לא קל לבתי-הספר שנאנקים הרבה פעמים.

נפתלי בנט: אבל אף ילד לא יישאר מאחור בגלל המצב הכלכלי של הוריו.

נפתלי בנט: אני רוצה להודות לכם, תודה.

<קריאה: השר, מה לגבי הצפיפות הכיתות?

<קריאה: אפשר להתייחס - - -

יעקב מרגי: לא, אתה לא קיבלת רשות דיבור.

יעקב מרגי: סליחה.

נפתלי בנט: אולי על הדבר הזה, כי זה כל-כך רגיש, כל-כך מרכזי.

יעקב מרגי: בבקשה.

נפתלי בנט: השאלה היתה לגבי צפיפות בכיתות, וזה כמובן נושא שאני עוסק בו עוד לפני כניסתי לתפקיד, בלי מחאות ובלי הו-הא ובלי הפגנות.

נפתלי בנט: לא צריך את זה.

נפתלי בנט: בהסכם הקואליציוני – אתם זוכרים את היממה שניתקתי טלפון?

נפתלי בנט: אז אני אגלה לכם שהיו לי שתי דרישות: דרישה אחת היתה איילת שקד למשפטים, והדרישה השנייה היתה 630 מיליון שקלים למערכת החינוך, תוספתי, בשביל הרפורמה בגיל הרך, ובשביל הצפיפות בכיתות.

נפתלי בנט: אני עובד על זה.

נפתלי בנט: הרי אתם לא מצפים שיבוא בן-אדם ויצהיר הצהרות סרק שהוא לא יוכל לעמוד בהן.

נפתלי בנט: אנחנו מערכת אחראית.

נפתלי בנט: אני מתחייב שכל דבר שאני מצהיר יהיה אחרי שזה סגור, לא לפני שזה סגור.

נפתלי בנט: פגשתי את כולם – נציגי מנהלים, נציגי מורים, נציגי הורים, ישבתי והסברתי להם.

נפתלי בנט: אני על זה.

נפתלי בנט: לא צריך לשכנע אותי לעשות את הדבר המובן מאליו שאני עושה.

נפתלי בנט: מי שמצפה לפתרון קסם, שמהשמיים יעופו אלפי כיתות וינחתו על הקרקע במיליארדי שקלים, יודע שזה לא ריאלי.

נפתלי בנט: וגם אם יהיו הפגנות, זה לא ריאלי.

נפתלי בנט: אבל מי שמצפה למתווה הדרגתי, יצירתי, שמבין את האילוצים ומבין את הקשים הכספיים – בסוף זה תקציב מדינת ישראל וזה תקציב מוגבל – מי שמבין שאנחנו צריכים להמשיך בקו הדיפרנציאלי, גם אם זה לא פופולרי, באזורים היותר-עשירים – הרי אני חושב שאתם יודעים כבר שבפריפריה יש 32 ילדים בכיתה.

נפתלי בנט: שם אין את הבעיה.

נפתלי בנט: בבתי-הספר החלשים כבר יישמנו את זה.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: זה לא בכל המקומות - - -

נפתלי בנט: אני מבקש, חינוך זה גם להיות מחונך, חינוך זה להיות תרבותי, חינוך זו שפה תרבותית והתנהלות תרבותית.

נפתלי בנט: אני שמעתי ואני אשמע.

נפתלי בנט: אני על זה.

נפתלי בנט: אני מטפל בזה.

נפתלי בנט: מי שרוצה סתם לגרום למצוקה לעשרות-אלפי הורים – זכותו.

נפתלי בנט: הפגנות כוחניות אף פעם לא היו הדרך.

נפתלי בנט: זה לא השפיע עלי, לא השפיע עלי במשרד הכלכלה, לא השפיע עלי בחיים.

נפתלי בנט: מה שמשפיע עלי זה רק דבר אחד: מה הדבר הנכון לעם ישראל.

נפתלי בנט: לכן אני מודיע פה: אנחנו נמשיך בהידברות.

נפתלי בנט: מי שרוצה להידבר – אני אפתח את זרועותי באמת, באמת.

נפתלי בנט: וכשפגשתי את נציגי ההורים עלו רעיונות יצירתיים וטובים, ואני בוחן את אותם רעיונות גם לפני וגם אחרי.

נפתלי בנט: אבל אני לפעמים מרגיש שיש פה משהו אולי קצת שונה, שיודעים הרי שאני הולך להביא פתרון, ויש אולי קרב אחר:

נפתלי בנט: קרב על הקרדיט "מי הביא".

נפתלי בנט: אני לא במשחק הזה.

נפתלי בנט: אני רק באירוע אחד: מה טוב לילדי ישראל.

נפתלי בנט: בעזרת ה', בשנה הקרובה, אני מעריך, הדברים עוד לא תפורים, הם לא תפורים מול אגף התקציבים, הם לא תפורים עדיין מול שר האוצר.

נפתלי בנט: יש לנו דיונים שקורים כרגע.

נפתלי בנט: מי שרוצה שאני אגיע ואני אגיד משהו שאין, ואני אפריח מבנים באוויר, לא אעשה את זה.

נפתלי בנט: זאת לא דרכי.

<קריאה: יש צפי ל-1 בספטמבר?

נפתלי בנט: אני אחזור עוד פעם: אני לא אפריח סיסמאות באוויר.

נפתלי בנט: אני אמשיך לעבוד על המתווה בצורה אחראית.

נפתלי בנט: לא עשיתי את זה בהייטק, לא הבטחתי הבטחות שאני לא יכול, לא עשיתי את זה במשרד הכלכלה.

נפתלי בנט: ואני חושב שהבקשה לאיזשהו אולטימטום היא בקשה ילדותית, כשאתה יודע ואתם יודעים שאני עובד על זה יומם וליל.

נפתלי בנט: אז תחליטו: אתם רוצים להיות שותפים?

נפתלי בנט: אהלן וסהלן.

נפתלי בנט: אם אתם רוצים להיות פופוליסטיים, לא בבית-ספרי.

נפתלי בנט: יש לי עם מי לעבוד ונביא את הפתרון.

<קריאה: אנחנו רוצים להיות שותפים - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך.

יעקב מרגי: ניתן למנכ"לית להציג את טבלת התשלומים, לומר את דבריה.

יעקב מרגי: ולאחר מכן נציג מרכז המחקר והמידע של הכנסת יציג את דברו, ונפתח דיון.

<מיכל כהן: בוקר טוב.

<מיכל כהן: אנחנו נציג את טבלת תשלומי ההורים, כפי שאמר שר החינוך, בהחלטה מאוד ברורה.

<מיכל כהן: למרות המצוקה של התשלומים, והמצוקה היא בכל הכיוונים.

<מיכל כהן: מצד אחד, הורים שידם אינה משגת, ובעצם יש פה הנחיה מאוד ברורה: מאף ילד לא יימנע שום שירות, חינוך, בגלל שהוריו לא יכולים.

<מיכל כהן: ומשכך אני רוצה לעבור דווקא לשקף האחרון, ברשותכם, ולהתחיל לפני טבלת התשלומים.

<מיכל כהן: אני רוצה להגיע למקום של הקלה בנטל התשלומים.

<מיכל כהן: (הצגת מצגת) נדמה לי, שר החינוך, שלאורך השנים נושא תשלומי הורים הוא סוגיה מורכבת.

<מיכל כהן: ולכן גם השרים לפניך, כפי שאמרת, וגם אתה בעצם מנחים את המשרד כל הזמן: תחפשו את הדרך.

<מיכל כהן: גם אם היה נהוג שהורים ישלמו, לראות איפה אנחנו יכולים להקל את הנטל.

<מיכל כהן: ובחרתי להתחיל מפה כי אף פעם אין תמונה מושלמת, ותמיד אנחנו צריכים לשאוף להוריד כל מה שאנחנו יכולים כמדינה, לשאת בתשלומים.

<מיכל כהן: ואני רוצה להראות כמה דברים בשנים האחרונות באו לטובת ההורים במדינת ישראל.

<מיכל כהן: הרחבת חינוך חינם לגילאי 3–4, ואנחנו כמעט ב-93% יישום של הגנים.

<מיכל כהן: בעבר הורים שילמו עבור השירות הזה, והיום נחסכו הרבה מאוד אלפי שקלים עבור כל משפחה.

<מיכל כהן: וכפי שהשר אמר, בתקופה הזאת יצאנו עם הרפורמה של הסייעות שאמורה להיטיב את השירות החינוכי בגן הילדים.

<מיכל כהן: הדבר השני, הפעלת הצהרונים לגילאי 3 עד 8 באשכולות למ"ס 1 עד 3, ובירושלים כפיילוט.

<מיכל כהן: הצהרונים הם אחרי יום הלימודים.

<מיכל כהן: שם יש שירות כולל הזנה, כולל פדגוגיה, כולל העשרה, ואנחנו ממשיכים.

<מיכל כהן: והשנה עוד הצלחנו לצאת מבעוד מועד, לאחר שסיכמנו את כל הדברים עם אגף התקציבים.

<מיכל כהן: בתי-הספר של החופש הגדול, כ-175 מיליון שקלים בכיתות א'-ב', וגם פה, כפי שאמר השר, באופן דיפרנציאלי, אבל כולם-כולם חסכו כסף.

<מיכל כהן: גם המבוססים וגם אלה שאולי מעולם לא היו בקייטנה, יש להם הזדמנות להיות בקייטנה באפס שקלים.

<מיכל כהן: אבל גם האוכלוסיות המבוססות משלמות כ-400 שקלים, ובעצם מי שמכיר את עלות הקייטנות, זה טיפה בים.

<מיכל כהן: הרפורמה בתחום ספרי הלימוד – צריך לומר, אדוני השר, לאורך שנים הנושא הזה היה פרוץ, ובעצם יש היום שתי רפורמות שמשלימות אחת את השנייה.

<מיכל כהן: האחת, יש קביעת מחיר מרבי לספרי לימוד.

<מיכל כהן: בעבר, זה היה שוק פרוץ, הורים הלכו ורכשו ספרים, לא היה פיקוח על הספרים, לא היתה קביעת מחיר מרבי.

<מיכל כהן: היתה פה עבודה משותפת של משרד החינוך ומשרד האוצר.

<מיכל כהן: ומהשנה גם פרסמנו עלויות של מחירים, לאחר הפחתות מאוד גדולות.

<מיכל כהן: זה היה לא פשוט לקבוע מחיר מרבי, יש הרבה מאוד מתנגדים, זה שוק כלכלי.

<מיכל כהן: והשנה אנחנו יוצאים לדרך.

<מיכל כהן: השאלת ספרי לימוד – השאלת ספרי לימוד באה למנוע כניסה של ספרי לימוד שהם לא מאושרים, ולמנוע החלפת ספרי לימוד מדי שנה.

<מיכל כהן: זאת אומרת, יש פה נהלים מאוד ברורים.

<מיכל כהן: והפחתה משמעותית בעלויות, במובן הזה שהורה ישלם עד 280 שקלים, מה שבעבר, כל אחד מאתנו, כהורים, יודע שסל לכיתה הוא 500, 600, והגיע כמעט עד ל-1,000 שקלים בחטיבה העליונה.

<מיכל כהן: הרחבת תוכנית ההזנה ל-160,000 תלמידים בחינוך הרגיל – נכון, גם פה התמונה לא מושלמת.

<מיכל כהן: יש הרבה מאוד כוחות שפועלים כדי שלא כולם יישאו בנטל הזה.

<מיכל כהן: זה מטיל נטל גם על המדינה וגם על הרשויות, אבל מונע את הנטל על ההורים, ובעיקר אומר שכל ילד במדינת ישראל צריך לאכול, וזה לא משנה מאיפה הוא בא.

<מיכל כהן: והדבר האחרון, כפי שהשר אמר – הרחבנו את המלגות לתלמידים נזקקים, כי מנהלים ומורים אומרים: אנחנו רוצים להוציא את הילדים החוצה.

<מיכל כהן: אין פה אנשים רעים שרוצים להגדיל את התשלומים כי הם חושבים שצריך לקחת מן ההורים.

<מיכל כהן: יש פה אנשים שמאמינים שחינוך זה לא רק בתוך הכיתה, ורוצים להוציא את הילדים החוצה להצגות, לטיולים ולמסיבות, ולמוזיאון, ולקונצרט, ונאנקים תחת העלויות שלא מתעדכנות.

<מיכל כהן: ולכן הוגדלה תקנת המלגות ל-100 מיליון שקלים עבור ילדים שידם אינה משגת.

יעקב מרגי: ברשותך, האם המלגות האלו מתוחמות לאותן ארבע פונקציות - - -

<יצחק קדמן: המורים לא יודעים על זה כלום.

<יצחק קדמן: מסתירים את הקרן הזאת כל הזמן.

<יצחק קדמן: ההורים לא יודעים על זה כלום.

<יצחק קדמן: אין קריטריונים - - -

יעקב מרגי: ד"ר קדמן, ניתן לה לסיים ותוכל להתייחס לזה.

<מיכל כהן: ד"ר קדמן – ואנחנו בדיאלוג מתמיד – מדי שנה זה מפורסם, שהרי אם זה היה חסוי לא היינו אומרים את זה בכנסת.

יעקב מרגי: הניצול של זה עד היום?

<מיכל כהן: הניצול של זה הוא ניצול כמעט שלם.

<מיכל כהן: ויתירה מזאת, אנחנו לא מסתפקים רק בהודעה, אלא אנחנו מוציאים לבתי-הספר, ובזמן שאנחנו מפרסמים את נושא התשלומים, אנחנו גם מיד מפרסמים את קרן המלגות.

<מיכל כהן: בתי-ספר מגישים, הילדים מקבלים.

<מיכל כהן: לומר שב-100 מיליון פתרנו את כל המצוקות של עם ישראל – זה לא.

<מיכל כהן: אבל זה מענה.

<מיכל כהן: ותחת ההנחיה המאוד-ברורה ששום שירות לא יימנע מילד בעבור העניין הכלכלי – אנחנו אוכפים.

<מיכל כהן: אני אגיע גם למקום של האכיפה, ואומרים לי פה חברי ש- - -

<קריאה: זה דיפרנציאלי גם, בית-ספר חלש מקבל יותר מבית-ספר חזק.

<מיכל כהן: זה דיפרנציאלי וזה בדיוק לפי אותן אמירות שאנחנו מנסים לתת יותר וכמה שיותר למי שלא יכול, ולעזור לילדים.

<מיכל כהן: לא מדובר רק בסיפור טיולים.

<מיכל כהן: אנחנו עושים דברים רבים גם בנושא של שעות לימוד, בנושא של לתעדף בתי-ספר לפי מדדי טיפוח, וכן הלאה.

<מיכל כהן: היושב-ראש, בחרתי להתחיל דווקא בתשלומי הורים מכיוון שהתמונה זהה לשנה קודמת.

<מיכל כהן: אנחנו לא מעלים ולא מורידים.

<מיכל כהן: אחת הביקורות כלפי המשרד היא: אוקי, אתם מפרסמים, אבל כפי שאדוני מנסה לומר, ההורים לא יודעים, אתם לא אוכפים.

<מיכל כהן: אז אני תמיד אומרת: אין מושלם, זו מערכת של 5,000 מוסדות, ו-170,000 מורים ומנהלים.

<מיכל כהן: אנחנו משתפרים גם בנושא האכיפה.

<מיכל כהן: בחרתי להביא את נושא האכיפה כי אני חושבת שזה נושא שלאורך שנים היה לא מוסדר.

<מיכל כהן: אני לא יכולה לומר שהיום אנחנו יכולים להגיד על 5,000 מוסדות שהם נוהגים בדיוק לפי ההנחיות.

<מיכל כהן: אבל אני יכולה בהחלט לומר שאנחנו הקמנו מינהל אכיפה ובקרה.

<מיכל כהן: כאנשי חינוך אנחנו יודעים – גם אני, כשהייתי מנהלת בית-ספר מאוד לא אהבתי את הדבר הזה שאנחנו צריכים להיכנס לאיזשהו משא-ומתן על תשלומים, ואנחנו יודעים שזה לא המצב האידאלי.

<מיכל כהן: זה לא המצב האידאלי שמנהל בית-הספר צריך לעשות ועדת הנחות.

<מיכל כהן: אבל מצד שני, האחריות של החינוך היא לראות את כל הילדים ואת מצבם, ולא לראות רק את מה שקשור בתחום הלימודים.

<מיכל כהן: ולכן הנהלים הם נהלים ברורים, ואנחנו הקמנו מינהל אכיפה שמוודא – גור, כמה יש לנו היום לנושא "אפיק"?

<גור רוזנבלט: כמעט כל המוסדות שהצבנו כיעד בתחילת שנה, כבר מדווחים במערכת "אפיק" שזו מערכת ששקופה להורים, וכל הורה יכול להיכנס למערכת ולראות בדיוק אם בית-הספר הספציפי של הילד שלו - - -

<קריאה: זה 50% בלבד מסך כל המוסדות.

יעקב מרגי: רבותי, מי שלא מכיר את סדרי הדיון בוועדה: אין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: חוץ מחברי הכנסת, אף אחד לא יכול לקרוא קריאות ביניים.

יעקב מרגי: מי שרוצה להגיב, ירים את היד לבקש רשות דיבור, ויקבל.

<מיכל כהן: אני מיד עוברת לטבלה.

<מיכל כהן: גם דוח המבקר אמר שחסרה לנו האכיפה, ואתה צודק.

<מיכל כהן: ולכן הקמנו מינהל אכיפה.

<מיכל כהן: אז אפשר כל הזמן לומר מה היה בעבר.

<מיכל כהן: אנחנו מתקדמים.

<מיכל כהן: אני חושבת שזה בסדר להקים קול צעקה כל פעם על מה עוד חסר.

<מיכל כהן: אבל צריך לראות אם, גם על-פי דוח מבקר המדינה, אנחנו עושים פעולות כדי לשפר.

<מיכל כהן: והמוטיבציה שלנו, בדיוק כמו שלכם, שכל בית-ספר ינהג על-פי הנהלים.

<מיכל כהן: ולכן מערכת "אפיק", מדי שבוע, בישיבת הנהלה של משרד החינוך, אנחנו נותנים נתונים לכל מחוז על כל מנהל בית-ספר שטרם אישר את תשלומי ההורים שלו.

<מיכל כהן: לומר שזה 100% הרמטי – לא.

<מיכל כהן: אבל היום, בשונה מן העבר, אנחנו יודעים על קרוב ל-90% מן המוסדות – עדיין יש לנו מוסדות שאומרים: אתם לוקחים לנו את הקיום, אנחנו לא יכולים בלי זה.

<מיכל כהן: אנחנו חוזרים ואומרים: יש לנו מאבקים גם מן הצד השני, של בתי-ספר ושל הורים שאומרים: – וזה קשור גם לנושא היום – זכותנו לשלם, מי אתם שתמנעו?

<מיכל כהן: ואני לא זוכרת שנמצאים פה סביב השולחן אנשים שאומרים לאותם הורים: אם זכותכם לשלם ואתם רוצים לשלם יותר מתשלומי הורים, אני לא שומעת אתכם אומרים להם שזה צריך להיות לפי ההחלטות.

<מיכל כהן: ולכם אנחנו אומרים: הקמנו את מינהל האכיפה, אנחנו בודקים את התיקים, ובמהלך הזמן נשמח להציג את הנתונים, אדוני היושב-ראש.

<מיכל כהן: התשלומים המובאים לאישור הם: התשלומים עבור השאלת ספרי לימוד, סל תרבות, מסיבות, טיולים, תשלומים עבור הזנה.

<מיכל כהן: גובה התשלומים זהה לשנה שעברה.

<מיכל כהן: תשלומי חובה – אתם תראו, במקום היחידי שזה תשלום חובה לביטוח תאונות אישיות עדיין אין סכום כי התעריף נקבע במכרז, וזו תחרות בין חברות, כדי לאפשר את הליך המכרז ולמנוע כמה שיותר העלאת המחיר.

<מיכל כהן: ברגע שנסיים את המכרז נביא את זה לאישור ועדת החינוך של הכנסת.

מירב בן ארי: מה היה הסכום?

<קריאות: 49.5 שקלים.

<מיכל כהן: ואנחנו מקווים ומצפים שזה לא יעלה, אבל זה תוצאות מכרז לפי חוק חובת המכרזים.

<מיכל כהן: אנחנו מחויבים במכרז, וברגע שזה יסתיים, אנחנו נביא את זה חזרה לאישור ועדת הכנסת.

<מיכל כהן: כל התשלומים זהים לתשלומים בשנה קודמת, ואני רוצה להסביר את התשלומים.

<מיכל כהן: הגבייה עבור מסיבת סיום היא רק עבור הכיתות שמסיימות שלבי חינוך – זה אומר כיתות ו' בבתי-ספר יסודיים, כיתות ח' בבתי-ספר שמונה-שנתיים, וכיתות ט' בחטיבות הביניים העצמאיות, וכמובן כיתות י"ב.

<מיכל כהן: הגבייה עבור טיולים לפי תוכנית מחייבת – בתי-הספר צריכים להגיש את התוכניות שלהם, גם הערכיות וגם הלימודיות, כדי לקבל אישור על יציאה לטיולים.

<מיכל כהן: וכמובן, יש הגבלה של ימי הטיול כדי לעמוד בהגבלה של הגבייה.

<מיכל כהן: בבתי-הספר שיש בהם של"ח, לימודי שדה, לאום, חברה, שבהם מתקיימות גיחות ומתקיימים ימי סיור ושדה, הם יכולים לגבות כ-150 שקלים.

<מיכל כהן: וגני הילדים בחטיבה הצעירה ייגבו סל תרבות במתכונת של כיתות א', ואין להם איסור על גביית תשלום עבור מסיבת סיום, כי הם לא מסיימים, הם ממשיכים ישר בבית-הספר היסודי.

<מיכל כהן: השתתפות של ההורים בהזנה – חיים, אתה רוצה להגיד מילה על כך?

<חיים הלפרין: היא בנויה ממצב סוציו-אקונומי של המשפחה, והיא לא השתנתה משנה שעברה, ואנחנו חושבים שאפשר לעמוד בזה.

<חיים הלפרין: עיקר המאמץ שלנו הוא לחבר יותר ויותר ילדים שלרשויות קשה להכניס אותם למערכת, וזה עיקר העבודה.

<מיכל כהן: והשקף האחרון, על השירותים מרצון – חגית, את רוצה לומר?

<קריאה: ממש "מרצון".

<חגית מאיר: סליחה, רכישת שירותים מרצון - - -

<מיכל כהן: חגית, תגידי מה השירותים מרצון.

<מיכל כהן: לא להתווכח.

<חגית מאיר: שירותים מרצון אלה שירותים שנועדו, או להוזיל מחירים על-ידי רכישה מרוכזת באמצעות בית-הספר, או לחלופין, עבור פרויקטים להעשרת הלמידה, מותנה בחתימה של כל הורה והורה שמקבל את השירות, על הסכמתו לקבלת השירות.

<חגית מאיר: אם הוחלט לקיים את השירות במהלכו של יום לימודים, חייבים לשתף את כל הילדים, גם אלה שהוריהם לא שילמו.

<חגית מאיר: וזאת הנחיה מפורשת – הורה שלא חתם, גם לא חייב לשלם.

<חגית מאיר: זאת ההנחיה.

<חגית מאיר: אנחנו מגבילים את הסכום כבר הרבה שנים לסכום נמוך, כדי שלא תהיה לנו הבחנה בין עשירים ועניים.

<חגית מאיר: אם נגדיל את הסכום, ברור שהעשירים ינצלו אותו יותר.

<חגית מאיר: אנחנו משאירים אותו מוגבל בשלב זה.

יעקב מרגי: וכאן, האכיפה נדרשת, של משרד החינוך, לצמצם את חופש הפעולה והדמיון הרחב של המנהלים.

<חגית מאיר: האכיפה קיימת, כבוד חבר הכנסת.

<חגית מאיר: אנחנו, קודם כל, חייבים לדווח על זה במערכת "אפיק" ולקבל היתר על זה.

<חגית מאיר: דבר שני, במערכת "אפיק" גם צריך לפרט עבור אילו שירותים מבקשים את הגבייה.

<חגית מאיר: ואז אם זה מגיע לדברים שנחשבים על ידי הפיקוח ללא ראויים, או לדברים שאסור לגבות עבורם, זה לא מאושר.

יעקב מרגי: נשאלה כאן שאלה: מערכת "אפיק" פתוחה למי?

<חגית מאיר: המערכת היא מערכת שבאמצעותה בתי-הספר מקבלים אישור על חוזר התשלומים המוסדי שהם מציעים.

<קריאה: הורים יכולים לראות את מערכת "אפיק"?

<חגית מאיר: כן.

<חגית מאיר: ברגע שהתקבל אישור, המערכת נסגרת ועולה לפרסום באתר משרד החינוך באינטרנט.

<חגית מאיר: ישנה מחלקה: "אפיק" – פרסום חוזרי תשלומים.

<מיכל כהן: צריך לומר שזה משרת את ההורים וגם אותנו בתלונות.

נפתלי בנט: אבל אנחנו צריכים לדאוג שהם יידעו על זה.

<קריאה: ולא לכל ההורים יש אינטרנט.

<קריאה: עם כל הכבוד.

<חגית מאיר: דבר נוסף, אם בית-ספר לא אישר והוא מבקש לגבות, הורה שנכנס למערכת "אפיק" רואה: חוזר התשלומים טרם אוּשר.

<חגית מאיר: שואלים אותי מה לעשות – זכותם המלאה לא לשלם אם לא אוּשר.

<מיכל כהן: גם תשלומי התל"ן – אין שינוי בסכום הגבייה המרבי.

<מיכל כהן: מישהו שאל - - -

<קריאה: מה עם היקף השעות?

יעקב מרגי: סליחה, הדיון עומד להיפתח בדקות הקרובות.

<מיכל כהן: אני מסיימת.

<יצחק קדמן: לא, אבל אין פה סכומים.

<מיכל כהן: אז רגע.

<מיכל כהן: לא צריך לכעוס עלינו.

<מיכל כהן: אנחנו מיד נגיד כמה הסכום.

<מיכל כהן: את יכולה לומר מה הסכום של הגבייה בתל"ן?

יעקב מרגי: לפני כן, גברתי – כל מנהלי בתי-הספר חייבים לעבור את מסלול האישור ב"אפיק"?

<חגית מאיר: כן.

<חגית מאיר: אנחנו בודקים.

<חגית מאיר: המנכ"לית הזכירה, בתחילת שנה, מדי שבוע בישיבת הנהלה, היו אמורים מנהלי המחוזות לדווח מה אחוז האישור - - -

<מיכל כהן: הם מדווחים.

<מיכל כהן: וגם מינהל האכיפה עושה בדיקה על בתי-הספר.

<גור רוזנבלט: אנחנו בודקים את זה גם מול בתי-הספר עצמם וגם מול המפקחים.

<גור רוזנבלט: אנחנו רואים גם את אחוזי הדיווח ב"אפיק" – השנה הגענו למצב שבו היעד שהצבנו לנו, שכמעט כל בתי-הספר שהיו בתהליך נכנסו ואישרו את תשלומי ההורים שלהם בתוך המערכת.

<גור רוזנבלט: ככה ההורה יוכל לראות בצורה שקופה על מה הוא משלם ומה הוא מקבל בתמורה.

איציק שמולי: רגע, אבל מה זאת אומרת: כל בתי הספר שיהיו בתהליך?

איציק שמולי: כל בתי הספר מחויבים בכך, לא?

<מיכל כהן: כן, בוודאי.

<מיכל כהן: יש שני תהליכים.

<מיכל כהן: תהליך אחד – כל בתי-הספר מחויבים באישור תשלומי הורים.

<מיכל כהן: יחסית, זה שיפור מפעמים קודמות, כי היתה לנו מערכת "אפיק", לא אכפנו אותה.

<מיכל כהן: היום, בעקבות זה שיש לנו מינהל אכיפה, אנחנו מדי שבוע עוקבים אחר ההתקדמות של הדיווח, כולל אישור מפקח.

<מיכל כהן: היום, מפקח חייב לחתום שהוא ראה שהם שלחו להורים את המסמך בדיוק כפי שהכנסת הנחתה.

<מיכל כהן: יחד עם זאת – ואנחנו יודעים, אסור לטשטש את זה – בכל זאת, לעתים, למרות האישור הזה, יש פה כל מיני הסדרים.

<מיכל כהן: למה זה חשוב לנו לפרסם לציבור?

<מיכל כהן: כי זה מה שנקרא: צרכנות נבונה.

<מיכל כהן: ברגע שמישהו רואה שמצד אחד יש אישור על אפיק, ומצד שני, מבקשים ממנו תשלומים נוספים, מגיעות אלינו תלונות ואנחנו שולחים את מומחי - - -

<גור רוזנבלט: בהמשך למה שהמנכ"לית אמרה, אני רק אוסיף: זה לא רק תלונות שמגיעות מהורים.

<גור רוזנבלט: אנחנו גם עשינו בקרות יזומות במאות בתי-ספר במהלך השנה האחרונה כדי לראות התאמה בין האישור שראינו ב"אפיק" – אני מדבר על בקרה בבית-הספר עצמו.

יעקב מרגי: מה היו הממצאים באותם בתי-ספר?

<גור רוזנבלט: הממצאים שראינו השנה היו מצוינים.

<גור רוזנבלט: אני מודה שהשנה התמקדנו בבתי-הספר היסודיים, ומה שראינו בבקרות שלנו, ועשינו בקרות בכמה מאות בתי-ספר – הדוח הסופי עוד לא מוכן, אבל לפי מה שאנחנו כבר רואים מהשטח, יש התאמה מאוד גבוהה בין החוזר שמאושר ב"אפיק" לבין הנייר שההורה מקבל, שבו הוא נדרש לשלם תשלומי הורים.

<מיכל כהן: יתירה מזאת, אנחנו עושים בקרה גם על הפיקוח.

מירב בן ארי: מה קורה אם בית-ספר או פנימייה או כפר נוער, הצליחו לגבות מההורים 70%–80%, האם משרד החינוך משלים לו או שזה הכסף שיש לו?

<מיכל כהן: קודם כל, זו שאלה מאוד טובה, כי אחת התלונות היא בדיוק מה שאת אומרת.

<מיכל כהן: מנהלים אומרים: אתם מאשרים לנו לגבות כך, אבל אתם לא לוקחים בחשבון שאנחנו מצליחים לגבות כ-80%–85%, ואז כשאני רוצה להוציא טיול ואתם גם מחייבים אותי להוציא את כולם, אז מה שעומד לרשותנו זה ה-100 מיליון של המלגות.

<מיכל כהן: וצריך לומר, מה שאנחנו מאשרים פה בכנסת לא מספיק באמת לכסות, ולכן זה מצטמצם.

<מיכל כהן: מצד אחד, אנחנו רוצים לא להגדיל את התשלומים על ההורים.

<מיכל כהן: מנגד, אנחנו לא לוקחים בחשבון שלא כל ההורים משלמים, כי לא כל ההורים משלמים כי לא כולם יכולים.

<מיכל כהן: במקום 50 מיליון הגדלנו ל-100 מיליון את המלגות כדי לעזור לבתי-הספר.

<מיכל כהן: לומר שזה מביא את ה-100% בדיוק – לא.

<מיכל כהן: ולכן הם צריכים להוזיל את העלויות.

<מיכל כהן: אם לדוגמה, למסיבה אנחנו יכולים לאשר להם 500 שקלים, והם צריכים לקחת בחשבון, ריאלית, שזה יכול להיות בערך 400 שקל לילד, כי הם צריכים בעצם להכניס את אלה שלא.

<מיכל כהן: אנחנו לא מתירים להם לגבות יותר.

מירב בן ארי: זאת אומרת, בית-ספר או פנימייה או כפר נוער, שהצליחו לגבות 80%, 20% הולך, מתוך ה-100 מיליון, לכל בתי הספר והפנימיות בארץ - - -

יעקב מרגי: לא, בתנאי זכאות.

יעקב מרגי: זה לא אוטומטי.

מירב בן ארי: אבל אין אפשרות לבית-ספר לגייס תרומות, למשל, לטובת מסיבת הסיום שלו.

<קריאה: אבל זה חלק מהדיון.

<מיכל כהן: חברת הכנסת שאלה: האם הם יכולים לגייס תרומות?

<קריאה: ככלל, יש איסור על עובד מדינה לגייס תרומות מגורמים שונים.

<קריאה: ככל שיש תרומות אחרות, אסור לגייס - - -

<קריאה: אבל ועדי ההורים יכולים לעשות את זה.

יעקב מרגי: רבותי, האמת צריכה להיאמר: אין ספק שכולנו שואפים, גם השר וגם המנכ"לית, שסוגיית תשלומי ההורים צריכה להיעלם מן העולם.

יעקב מרגי: חוק חינוך חובה וחינם, כשמו כן הוא, כך צריך להיות.

יעקב מרגי: אלא שעם הזמן, עוד נדבך ועוד נדבך, בצוק העתים ומצרכים.

יעקב מרגי: עלתה סוגיה גם בשולחן הזה, עוד קודם, בקדנציה הקודמת וזו שלפניה, לגבי תשלום פרוגרסיבי דרך מס נוסף דרך ביטוח לאומי, להלאים את זה.

יעקב מרגי: לכאורה זה מבורך.

יעקב מרגי: יש את התפיסה הכלכלית של האוצר, זה עוד מס, וזה משנה להם סטטיסטיקות – אבל רבותי, אני מדבר את זה לעצמנו.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים להוביל את התהליכים האלה.

יעקב מרגי: אין יש מאין.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים לבוא בביקורת – זה תפקידנו, זה תפקידנו גם להטיח דברים, אבל תפקידנו לעשות את השינוי הזה.

יעקב מרגי: להתאמץ כדי שלפחות, אם לא בשנה הקרובה אז לפחות בשנה הבאה, הסוגיה של תשלומי הורים צריכה להיעלם.

יעקב מרגי: אבל אין יש מאין.

יעקב מרגי: אנחנו מטילים מטלות על מנהל בית-הספר.

יעקב מרגי: רוצים להביא את התוצאה המרבית והמיטבית מהפעילות שלו – צריך לתת לו כלים.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לנקודה אחת שמאוד מטרידה אותי, הנסיעות לפולין.

ענת ברקו: זה מחדד עד הקצה - - -

יעקב מרגי: לא, אני לא רוצה לפתוח דיון נוסף.

יעקב מרגי: בדבריך תוכלי להעלות את זה, כי זה דיון - - -

ענת ברקו: לא, לא כדיון.

ענת ברקו: אני רק אומרת שהלוא זה מחדד את ההבדלים, כי הרבה פעמים ילדים לא יכולים להגיע לנסיעות האלה, כמו לטיולים או דברים כאלה, כי אין מאיפה לגייס את הכספים האלה.

מירב בן ארי: משלחת לפולין זה לא טיול.

ענת ברקו: טיול מקצועי.

מירב בן ארי: זו לא חובה לצאת לפולין.

ענת ברקו: זה חובה.

ענת ברקו: זה חובה.

מירב בן ארי: לא, זה ממש לא.

ענת ברקו: אבל אם כל הכיתה יוצאת - - -

יעקב מרגי: חברי הכנסת, ד"ר ענת ברקו, את מבינה למה לא רציתי לפתוח את זה.

יעקב מרגי: זה דיון בפני עצמו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<חגית מאיר: הסכום המרבי בגני ילדים עבור שלוש שעות שבועיות הוא 597 שקלים, הסכום המרבי בבתי-ספר יסודיים 885 שקלים עבור חמש שעות שבועיות.

<חגית מאיר: הסכום המרבי בחטיבות הביניים 1,060 שקלים עבור חמש שעות שבועיות.

<חגית מאיר: הסכום המרבי בחטיבה העליונה 1,150 שקלים עבור חמש שעות.

<חגית מאיר: אנחנו לא משנים את הסכום המרבי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מודים גם לשר, גם למנכ"לית, אל"ף, על הצגת ה"אני מאמין" החלקי, הראשוני.

יעקב מרגי: וכפי ששמעתם מהשר, הוא עוד יבוא עם הדברים המפורטים לוועדה ויציג זאת בפנינו.

יעקב מרגי: לנו, בכל אופן, תרמה גם הצגת הנושא על-ידי המנכ"לית, ובחלק מהדברים הרגיעה אותי.

יעקב מרגי: אבל שוב, יש שם שאלות והן יעלו גם בדברי חברי הכנסת ובדברי האורחים.

יעקב מרגי: כפי שכולם יודעים, הנוהג הוא שאני אתן לחבר כנסת לפתוח, ואחריו אורח.

יעקב מרגי: אבל תחילה, אתן לנציג מרכז המחקר והמידע של הכנסת להציג נתונים.

יעקב מרגי: לגבי השר – אנחנו מודיעים כבר מראש שהוא ייאלץ לצאת מהדיון, הוא נערך ללוויה של הבחור שנרצח בפיגוע הירי שלשום.

יעקב מרגי: אנחנו שולחים מכאן תנחומים למשפחה היקרה, שזה לא האסון הראשון שלה.

יעקב מרגי: תודה לשר, ונקווה שנשחרר אותך לדברים יותר טובים ויותר משמחים.

<אסף וינינגר: אני אתן כאן סקירה קצרה של סוגיית תשלומי הורים במערכת החינוך, על-מנת לשים את המהלך של אישור תשלומי ההורים הנוכחי בקונטקסט הרחב יותר של נושא תשלומי הורים.

<אסף וינינגר: יש ארבעה תשלומי הורים שמותרים היום לגבייה בכלל מערכת החינוך.

<אסף וינינגר: יש את תשלומי החובה והרשות, השתתפות הורים בהזנה, תוכנית לימודים נוספת, התל"ן, ורכישת שירותים מרצון.

<אסף וינינגר: שני הסוגים הראשונים הם התשלומים שהוועדה מאשרת אותם.

<אסף וינינגר: למעשה, רק 40% מהתשלומים שמאושרים לגבייה מאושרים על-ידי הוועדה.

<אסף וינינגר: אני אומר בזהירות שהדבר הזה מעלה סימני שאלה לגבי יכולת הפיקוח של הוועדה על תשלומי הורים במערכת החינוך.

<אסף וינינגר: כל הסכומים האלה, זה בעצם רובד הבסיס של תשלומי הורים במערכת החינוך שמותרים לגבייה בכלל מערכת החינוך.

<אסף וינינגר: מעבר לזה, במשך השנים היו עוד תשלומי הורים שלא הוסדרו לגמרי על-ידי משרד החינוך: בבתי-ספר ממלכתיים-דתיים תוכנית לימודים תובענית, בבתי-ספר מוכרים שאינם רשמיים, בבתי-ספר ייחודיים תוכניות לימודים מוגברות, ובעצם נוצרו פערים מאוד גדולים בין הסכומים שמותרים לגבייה לבין הסכומים שנגבו בפועל.

<אסף וינינגר: לפי אומדנים שונים, סך גביית תשלומי הורים במערכת החינוך נעה בין שני מיליארד שקלים ל-3.5 מיליארד שקלים.

<אסף וינינגר: בשנת 2012 מבקר המדינה פרסם דוח שבו הוא מצא חריגות משמעותיות בנושא תשלומי הורים במערכת החינוך.

<אסף וינינגר: אני אצטט דברים שאמר המבקר: "במרוצת השנים מסתמנת תופעה הולכת וגוברת של גביית תשלומים נוספים מהורי התלמידים, תוך חריגה מהתשלומים המותרים ובלא פיקוח נאות.

<אסף וינינגר: בנושא זה הולכת ומתהווה מציאות שבה התשלומים הנוספים משמשים לעתים כלי מהותי ומרכזי של בתי-הספר לאספקת שירותי חינוך איכותיים.

<אסף וינינגר: "

<יצחק קדמן: מיליארד וחצי שקל נגבו שלא כדין.

<אסף וינינגר: בעקבות הדוח הזה, משרד החינוך יצא למהלך של הסדרה כוללת של נושא תשלומי ההורים הנוספים המערכת החינוך, ובשנת 2014 פורסמו שני חוזרי מנכ"ל חדשים.

<אסף וינינגר: אחד מהם נוגע לעניין בתי-הספר הממלכתיים-דתיים, תוכנית לימודים תובענית נוספת.

<אסף וינינגר: והשני נוגע לתשלומי הורים נוספים בבתי-ספר ייחודיים ומוכרים שאינם רשמיים, ועבור תוכנית לימודים מוגברת.

<אסף וינינגר: בעקבות פרסום שני החוזרים האלה, גורמים שונים עתרו לבג"ץ נגד ההוראות שלהם.

<אסף וינינגר: ככל הידוע לנו, העתירות הללו עדיין תלויות ועומדות.

<אסף וינינגר: כמה דברים נוספים שחשוב לדעת אותם: בשנת 2012, הממשלה, במסגרת יישום המלצת ועדת טרכטנברג, המליצה על מנגנון פרוגרסיבי לסבסוד תשלומי הורים.

<אסף וינינגר: ההחלטה הזו יושמה בתחילה באופן חלקי בלבד, באמצעות מנגנון דיפרנציאלי של סבסוד הטיולים השנתיים.

<אסף וינינגר: לאחר מכן, בשנת 2014, שר החינוך דאז, שי פירון, החליט להסיט את התקציב עבור הסבסוד הזה לצורך הגדלה של תקציב המלגות, שהציגה המנכ"לית.

<אסף וינינגר: נקודה נוספת: בכנסת הקודמת הונחו כמה הצעות חוק שביקשו לקבוע שתשלומי החברה והרשות בלבד ייגבו מכלל הציבור באופן פרוגרסיבי על-ידי המנגנון של הביטוח הלאומי בדומה למס הבריאות.

<אסף וינינגר: אני אסיים בשתי נקודות שאנחנו מציעים לשים לב אליהם: הנושא של הפיקוח והאכיפה – המנכ"לית התייחסה לזה, אבל אני רק אומַר שלגבי נתוני הבקרה של המשרד, הנתונים כפי שאנחנו מכירים אותם, הם מאוד מצומצמים ולא לגמרי ברורים.

<אסף וינינגר: לא החדשים, אלא הנתונים שראינו עד היום.

<אסף וינינגר: והם לא היו לגמרי ברורים ולא לגמרי יכולנו לדעת מה בדיוק הבקרה שמתבצעת.

<מיכל כהן: בגלל זה הקמנו את המינהל.

<מיכל כהן: אתה צודק.

<אסף וינינגר: נכון.

<אסף וינינגר: נקודה אחרונה: תקציב המלגות – גם לזה התייחסה המנכ"לית, אבל אני חושב שצריך גם לחדד את העניין של הסכומים, של אופן יידוע ההורים והמיצוי.

<אסף וינינגר: הסכומים הלאה משתנים מדי שנה, ולכן זה צריך להיות בצורה קצת יותר ברורה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הדובר הראשון, חבר הכנסת איציק שמולי.

יעקב מרגי: שלוש דקות לחבר כנסת.

יעקב מרגי: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה גם לשר ולמנכ"לית.

איציק שמולי: חבל שבעטיין של הנסיבות השר נאלץ לעזוב.

איציק שמולי: לפי החזון שאותו הוא שטח כאן, בהחלט יש דברים שצריך לברך את השר עליהם.

איציק שמולי: אומנם לא בהקשר של תשלומי הורים, אבל לדעתי, כל המגמה שלכם על השקעה והתמקדות בגיל הרך, המהלך האמיץ של כניסה יותר דרמטית לתקצוב דיפרנציאלי, הם בהחלט דברים וצעדים מבורכים.

איציק שמולי: ואני מפנה את קביעתי הלא-פופוליסטית להורים, שאני חושב שגם אם יש הרבה ביקורת בסוגיה של תשלומי הורים, לפחות מבחינת מה שהוצג פה ומבחינת האכיפה, אני חושב, גברתי המנכ"לית, שאלה צעדים שצריך לדעת להעריך אותם.

איציק שמולי: אבל מצד שני, כדי להוריד טיפה את מפלס החרדה והדאגה של ההורים, אולי כדאי לנהוג בשקיפות המרבית ולהביא זאת לידיעת הציבור.

יעקב מרגי: זו אחת הנקודות שתהיה בסיכום: יידוע ההורים.

איציק שמולי: אני רוצה להתחבר למה שהדגיש השר במיוחד.

איציק שמולי: אני חרד מפני מצב שבו ילד נשאר מאחור בכל אחת מהרמות של תשלומי הורים.

איציק שמולי: בחובה זה לא רלוונטי כי זה ביטוח, אבל ברשות, בתל"ן, בהזנה.

איציק שמולי: ואני חושב שזו הנקודה שבה המערכת כמערכת, והמורים, וכולם, צריכים לנהוג בעניין הזה בחרדת קודש.

איציק שמולי: תחשבו על מצב שבו ילד נשלח לפינה של הכיתה, בגיל 6, בגיל 8 או בגיל 12, רק מפני שלהורים שלו לא היה מספיק כסף לשלם.

איציק שמולי: אתם יודעים מה, אני לא רוצה לשטוח מתוך חוויותי - - -

יעקב מרגי: היינו שם.

יעקב מרגי: זה דור שלם שגדל ככה.

איציק שמולי: אני לא יכול לתאר לכם את ההרגשה של להיות במצב כזה.

איציק שמולי: ולכן אני מצפה ממשרד החינוך שיסת

איציק שמולי: ער על הדבר הזה ולא ישאיר אף ילד מאחור.

איציק שמולי: בעניין של תשלומי הורים – גם אם אני מעריך את חלק מהפעולות שנעשו בסוף, השר בתחילת דבריו הגדיר פה משימה והוא אמר בכנות מסוימת שכיום, עדיין, המדיניות בחינוך היא כל-כך רחוקה, אפילו השתמש בביטוי: רחוקה כמו בין שמיים לארץ, בכל מה שקשור לשוויון הזדמנויות בחינוך.

איציק שמולי: יש עוד כל-כך הרבה דברים לעשות.

איציק שמולי: המערכת הזאת לא נקראת לחינם: מערכת חינוך ממלכתית.

איציק שמולי: היא אמורה להיות כזאת, היא אמורה לספק שוויון הזדמנויות לכל תלמיד ותלמיד.

איציק שמולי: אני הלכתי כמה פרוטוקולים אחורה של ועדת החינוך, וראיתי שבכל שנה יש ריטואל קבוע שמגיעים לוועדה, אומרים: זאת השנה האחרונה, נשבעים לכם, מבטיחים לכם, פעם אחרונה באמת, וזה לא קורה.

יעקב מרגי: אבל תציין שהפעם זה לא היה.

איציק שמולי: ואני מציין גם שבפעמים הקודמות לא מרגי היה יושב-ראש.

יעקב מרגי: לא, הפעם זה לא היה.

איציק שמולי: ולכן אני חושב שיש שאלה שצריכה להישאל כלפי השר: למה מה שנכון כל-כך לגבי הגיל הרך, כלומר, השקעה דיפרנציאלית מבחינת המהלך של הסייעת, לא יהיה נכון מבחינת כל רבדי החינוך, ויהיה נכון העיקרון הזה גם על תשלומי הורים?

איציק שמולי: כלומר, אם אתה מגדיר את מערכת החינוך כמערכת ממלכתית, אי אפשר להנהיג ולהמשיך לנקוט בתוך המערכת ביוזמות שעלולות להגדיל את הפערים, ובראשם תשלומי הורים.

איציק שמולי: הזכיר נציג מרכז המחקר והמידע של הכנסת את דוח מבקר המדינה והחריגות הרבות שהיו בו.

איציק שמולי: זה עדיין נידון בבג"ץ, אבל אני חושב שהחוזרים שהוצאו מהמשרד במידה מסוימת, לפחות, במקום לתקן את המצב, באיזשהו אופן הם ניסו להכשיר אותו.

איציק שמולי: אני חושב שזה שהמשרד מגיע לכאן שנה אחרי שנה וזה שהוא משעתק את המצב, יש בזה מידה מסוימת של טעם לפגם.

איציק שמולי: אגב, בעניין הזה היתה גם החלטת ממשלה מ-2012 על הגדלת הפרוגרסיביות בתשלומים, על הגדלת סבסוד המדינה כדי לממן את זה, וזה כמובן לא נעשה.

איציק שמולי: בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שלא ברור כל-כך איך המדיניות והחזון שאותו מתווה השר כאן, של מתן שוויון הזדמנויות בחינוך, איך החזון הזה מסתדר עם הפרקטיקה של שכפול הנוהל של תשלומי הורים.

איציק שמולי: זה שלא מעלים זה ברכה, אבל הנוהל הזה הוא בעייתי ממילא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שהבשורה תבוא רק בהלאמת תשלומי הורים בדרך חקיקה.

איציק שמולי: עוד נקודה קטנה, ואני פותח פה סוגריים: אתמול היה פה דיון כואב מאוד על הטאבלטים.

איציק שמולי: חלקכם הייתם פה.

איציק שמולי: אני לא רוצה לעשות עכשיו דיון בתוך דיון.

איציק שמולי: אבל חבל לי שהשר יצא.

איציק שמולי: אני מבטיח לכם, גברתי המנכ"לית, שלעולם – ותסתכלו מה אני עושה בחודש האחרון ואיך אני תופס עמדות שהן לא תמיד הכי פופולאריות במחנה שלי – אני מבטיח לכם שאני תמיד אנהג בגישה עניינית כלפיכם.

איציק שמולי: ואני מצפה מכם לאותו דבר.

איציק שמולי: אתמול היה פה דיון שבו הורים יצאו מהחדר בדמעות, ולא כהצגה.

איציק שמולי: עלו גם היבטים שקשורים ליכולות הכספיות של ההורים.

איציק שמולי: בסוף, הרכישה של טאבלט היא במידה מסוימת יותר גדולה - - -

יעקב מרגי: וחמור מכך, על ההיבט של החריגה מהנהלים.

איציק שמולי: אז זה בסדר שאנחנו נאשר או לא נאשר היום את תשלומי ההורים, אבל אי-אפשר בדלת האחורית להכניס כל מיני פרקטיקות - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לא נפתח דיון נוסף.

יעקב מרגי: ד"ר יצחק קדמן מהמועצה לשלום הילד, בבקשה, לך יש דקותיים.

יעקב מרגי: אבל אתה מיומן בזה.

<יצחק קדמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

<יצחק קדמן: אני אתחיל מהסוף: אני קורא לוועדה, ואני מבקש שאף אחד לא ייעלב, לא להיות חותמת גומי של משרד החינוך ולא לאשר את תשלומי ההורים.

<יצחק קדמן: תשלומי הורים, בשמם המטעה, הם מס רגרסיבי שאין לו אח ורע לא בישראל ולא במדינות אחרות.

<יצחק קדמן: שימו לב, משפחה ענייה ומשפחה עשירה נדרשות לשלם אותו תשלום.

<יצחק קדמן: משפחה עם מספר ילדים בבתי-ספר, ומשפחה עם ילד אחד בבית-ספר, נדרשים לשלם אותו תשלום.

<יצחק קדמן: זה שוויון מזויף שהמשמעות שלו, שמשפחה ענייה צריכה לשלם מתוך ההכנסות שלה שיעור גבוה פי כמה מאשר משפחה עשירה.

<יצחק קדמן: זו העברת כסף מעניים לעשירים.

<יצחק קדמן: אין מערכת יותר בלתי-צודקת מאשר תשלומי הורים.

<יצחק קדמן: אפשר להתווכח על האכיפה המוצלחת יותר או פחות, וכבר שמענו פה בוועדה ב-20 השנה האחרונות על הקמת סיירת אכיפה ועל הקמת קומנדו כזה או אחר.

<יצחק קדמן: זה לא עובד.

<יצחק קדמן: אבל זה לא משנה מפני שהעניין פסול מיסודו.

<יצחק קדמן: לפני 22 שנה הייתי חבר בוועדה שמינה משרד החינוך, ועדה ממלכתית שנקראה: ועדת לנגרמן.

<יצחק קדמן: הוועדה הזאת המליצה לבטל מכל וכל את תשלומי ההורים, בהיותם גורמים של העמקת פערים בין בתי-ספר ובתוך בתי-ספר.

<יצחק קדמן: ההמלצה הזאת לא יושמה עד היום הזה.

<יצחק קדמן: כל שרי משרד החינוך ב-20 השנה האחרונות – אני יכול להראות לכם את זה בכתב, גם בפרוטוקולים של הוועדה – הבטיחו שבקדנציה שלהם תבוטל אותה מערכת מסואבת, מפלה, לא נכונה, בלתי פרוגרסיבית של תשלומי הורים.

מירב בן ארי: אני לא מבינה.

מירב בן ארי: אתה רוצה לבטל בכל בתי-הספר את תשלומי ההורים?

מירב בן ארי: שהורים לא ישלמו?

מירב בן ארי: זה מה שאתה רוצה?

יעקב מרגי: למה לא?

יעקב מרגי: מירב, חוק חינוך חינם, כמשמעותו - - -

מירב בן ארי: בסדר, נו, אבל זה לא שבדיה ולא שוויץ פה.

יעקב מרגי: אפשר לגבות את זה בצורה פרוגרסיבית לפי רמות ההכנסה, כדוגמת מס הבריאות בתוך ביטוח לאומי.

יעקב מרגי: מה קרה?

מירב בן ארי: עוד מס על האנשים?

<קריאות: - - -

<יצחק קדמן: וזה לא מס - - -

יעקב מרגי: ד"ר קדמן, בוא לא נפתח דיון נפרד.

יעקב מרגי: אני מבטיח לכם – אני אקיים דיון עומק בוועדה לגבי הליך החקיקה הזה, ואנחנו נבחן זאת.

יעקב מרגי: אין ספק, יש מסים ישירים, יש מסים עקיפים, ויש מסים סמויים.

יעקב מרגי: אז אנחנו נעשה זאת לא סמוי, אבל לא יתכן, והטענה צודקת, זה מס רגרסיבי.

יעקב מרגי: אין שום סיבה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על מתן שוויון הזדמנויות בחינוך?

יעקב מרגי: אנחנו לא מאפשרים זאת על-ידי תשלומי הורים.

יעקב מרגי: בבקשה, ד"ר קדמן, תסכם.

<יצחק קדמן: אני אסכם.

<יצחק קדמן: אני אבקש בינתיים, עד שיבוטלו תשלומי הורים וייגבו בצורת מס שהולך לפי רמת ההכנסה של המשפחות, שני דברים שאפשר וצריך לעשות: אל"ף, להוציא את הגבייה מבתי-ספר.

<יצחק קדמן: זה עלבון למורים, זה עלבון למנהלים, זה עלבון לתלמידים, שהמשא-ומתן מתנהל בבית-ספר, בכיתות, הרבה פעמים בפומבי, עם כל האזהרות שהילדים שלא שילמו ומתבקשים לשלם, ומלבינים את פניהם.

<יצחק קדמן: אפשר להוציא את זה לגבייה של הרשות המקומית כמו שהיא גובה ארנונה.

<יצחק קדמן: ואי אפשר שבתי-ספר יהפכו - - - לאי-סדרים.

<קריאה: אפשר הכול על הרשות.

<קריאה: אולי הרשות גם תממן את כל התשלומים?

יעקב מרגי: לא, גברתי, את לא ברשות דיבור.

יעקב מרגי: תרשמי לך.

<יצחק קדמן: היתה המלצה של ועדת שושני, ואני מזכיר לכם, שושני היה מנכ"ל משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: ד"ר קדמן, אני אומר לך סצנריו שחוזר על עצמו: אנחנו ב-10:00 נסיים את הדיון הזה, והאורחים שבאו מוקדם מאוד רוצים להתבטא, יש להם מה לומר, לא הספיקו, ויוצאים ממורמרים.

יעקב מרגי: אז משפט אחרון.

<יצחק קדמן: אני מסיים.

<יצחק קדמן: היתה המלצה של ועדת שושני, שתשלומי ההורים ייגבו כמו שאתם עושים בהזנה, לפי רמת ההכנסה של ההורה חלקי הנפשות במשפחה – מה יותר צודק מזה?

<יצחק קדמן: אדוני הנכבד, לפחות סמלית, תורידו להם שקל על כל סכום שהם ציינו פה כדי לבשר על זה שהוועדה, לא נחה דעתה מהמשך הגבייה של המס הלא-צודק הזה.

יעקב מרגי: בקשתך נשמעה.

איציק שמולי: היא מקורית.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, אני חושב שהדיון חשוב מאוד, ואני אומר תודה ומשבח את השר על תהליך הלמידה, ואת המנכ"לית ואת כל צוות המשרד על כל העבודה.

מרדכי יוגב: אני חדש בוועדת החינוך, באופן עקרוני, אבל אוהב את הנושא לא מהיום.

מרדכי יוגב: אתה ציינת וציינו גם קודמי, יש פה המתח הזה בין הרצון לחוק חינוך חינם, ובעיקר בהתחשב באוכלוסיות וביכולות, ונדמה לי שכמה שיותר שקיפות והידברות, כולל אולי מעבר לאינטרנט, לאותם אלה שזה לא בידם, אם לעיתון או שניים במדינה, לגבי דברים שהמשרד מבצע, ומאמץ משותף.

מרדכי יוגב: ונדמה לי אולי, כהצעה אחרונה עניינית, שגם אתה ציינת אותה, אבל אולי לשים אותה בלוחות זמנים – שאל מול תקציב שהולך להיות דו-שנתי לפחות, ואם לא יותר, אני לא יודע – אולי לקיים בכל זאת עוד דיון אחד.

מרדכי יוגב: גם השר ילמד לפרטים, והמנכ"לית והמשרד והעמדות הוותיקות, איך לקרב את הדברים יותר למה שהציע פה ד"ר יצחק קדמן.

מרדכי יוגב: עוד דיון מעקב אחד לפני שאנחנו נקבל תקציב דו-שנתי או תלת-שנתי, שבעצם אין בו שינוי.

מרדכי יוגב: אין בו עלייה ביחס לעלויות המשק, אבל יש בו את הפגיעה שאיננה דיפרנציאלית ביחס למשפחות שקשה להם.

מרדכי יוגב: אז עוד דיון מעקב אולי יביא אותנו לעמדה מעט יותר טובה גם ביחס לתביעות ההורים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציגת מרכז השלטון המקומי, בבקשה.

<מיכל מנקס: שמי מיכל מנקס, ראש מינהל חינוך וחברה.

<מיכל מנקס: אני מבקשת, קודם כל, לשאת כאן את שמן של הרשויות המקומיות, ועם דברי השר על שיתוף הפעולה.

<מיכל מנקס: הבוקר החלו תלמידי א' ו-ב' את בתי-הספר של החופש הגדול.

<מיכל מנקס: אנחנו שמחים על השיתוף ועל השותפות, אבל מקומנו נבצר, לצערי, גם מהשקפים וגם מהדברים שנאמרו קודם לכן.

יעקב מרגי: לא כדאי לכם שתופיעו שם.

יעקב מרגי: אם תופיעו שם, זה יהיה בשיטה של 75–25.

יעקב מרגי: כרגע אתם לא שם.

<מיכל מנקס: אנחנו בהרבה יותר.

<מיכל מנקס: קנינו, קנינו.

<מיכל מנקס: ולכן ביקשתי את רשות הדיבור.

<מיכל מנקס: השתתפות הרשויות במימון נבצר בשקפים.

<מיכל מנקס: אין דבר אחד שהוצג בהקלה בנטל שהרשויות המקומיות לא משתתפות בתקצוב דיפרנציאלי ברובו, במימונו ובהפעלתו.

<מיכל מנקס: אנחנו לא נזלזל בהפעלה במה שנדרש.

<מיכל מנקס: בנוסף, נשמח לביטוח התשלומים.

<מיכל מנקס: בוודאי לא על-ידי הרשויות.

<מיכל מנקס: אבל היות ואנחנו אחראים על הסדרת התשלומים, על הקמת חשבונות הבנק ומימון העלויות שלהם, היות ואנחנו אחראים על האכיפה של גבייה נכונה, והחשוב מכל, את אותם 30% שלא נגבים, ומשום סיבות שונות ולא משום משפחות שאין ידם משגת, ויש אף סכומים גבוהים יותר, הרשויות המקומיות, מרביתן מכסות, משתי סיבות: בכדי שלא יימנעו תלמידים מכלל התלמידים.

<מיכל מנקס: טיול שגבייתו נמוכה מ-70% לא יוכל לצאת.

<מיכל מנקס: ובכדי לא להקים את קולות ההורים, הרוב הגדול, שבגלל סיבות כאלה ואחרות של משפחות שלא יכולות לשלם, לא ייצא טיול, יש רשויות שמכסות את הפערים האלה.

<מיכל מנקס: אף אחד לא נתן את הדעת שחובת המנהל להקים ועדת הנחות, אבל אף אחד לא נתן את הדעת מי מכסה את אישורי ההנחות הצודקות שבמרבית המקרים מתקיימות לפנים משורת הדין, משום שלא עומדות בטבלאות שגם עליהן צריך לדבר.

<מיכל מנקס: אז אני מבקשת לא לגלגל אחריות.

<מיכל מנקס: שמעתי פה ניסיונות שכאלה.

<מיכל מנקס: נשמח לדיון עמוק.

יעקב מרגי: בשמחה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: בוקר טוב.

איתן ברושי: בעצם הדיון הוא לא על תשלומי הורים אלא על חובת הממשלה, והיה צריך לקרוא לדיון הזה בסדר הזה.

איתן ברושי: כראש הרשות לשעבר של המועצה האזורית עמק יזרעאל, אני מכיר היטב את הנושא ואת המתח שקיים בין הרצון לתת יותר ולשלם פחות.

איתן ברושי: השר יצא, אבל מדבריו אפשר להבין שהדילמה, גברתי המנכ"לית, היא מהי דמותה בוגר שמערכת החינוך בישראל רוצה להוציא מתוכה, כאשר עד שגילינו את הגז לא היו פה אוצרות טבע חוץ מההון האנושי.

איתן ברושי: ואחרי שגילינו את הגז, אם הממשלה תשכיל להשתמש בו, אז יכול להיות שיהיה פתרון לתשלומי ההורים כי התקציב יגדל.

איתן ברושי: ולכן, עד שלא יהיה ברור שיש גז, יש לנו רק את ההון האנושי.

איתן ברושי: וכשיהיה גז, השאלה היא מה עושים אתו.

איתן ברושי: אני רוצה לברך על דברים שנאמרו פה.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לפנות אליך ולומר לך: אל תחכה שהשר דרעי יוותר על החינוך בגיל הרך, כמו שגם בנט כנראה לא ויתר עד שהוא לא התחלף.

איתן ברושי: אני אומר, שזה לא ייעשה בהסכמה בין השרים אלא בכפייה של הכנסת.

איתן ברושי: ואני מציע ומבקש שהדבר הראשון שהוועדה תחליט שאנחנו נזמין דיון על העברת הגיל הרך ממשרד הכלכלה לחינוך, כי הסיבות שזה משרד הכלכלה הן לא רלבנטיות, והתוצאות הן נזק חינוכי.

איתן ברושי: ואני מבקש שאנחנו נפעיל את זה ולא נחכה לממשלה, כי פה צריכה להיות דרך.

איתן ברושי: דבר שני, המנכ"לית, אני חושב שצריך לקבוע מהו סל השירותים המינימלי, שכדי לייצר את דמות הבוגר ולתת שוויון בהזדמנויות, הממשלה מחויבת אליו.

איתן ברושי: ורק ממנו תהיה עקומה של ההשלמה שהיא חלקה הדיפרנציאלית.

איתן ברושי: כי מה הממשלה עושה?

איתן ברושי: ואני הייתי ראש רשות של מועצה חזקה, אבל צריך לדעת אם הסובסידיה היא למצרך או לנצרך.

איתן ברושי: כשאין הפרדה בין מצרך לנצרך, יש בלבול.

איתן ברושי: אז בלחם אין הפרדה, אבל יש דברים שיש בהם הפרדה.

איתן ברושי: איפה יש הפרדה?

איתן ברושי: כשהסוציו-אקונומי הוא של הרשות ולא של התושב.

איתן ברושי: ובעצם אתם מחלקים מראש, ואין לי טענה, את המועצות 1 עד 3, ונושאים שהמדינה נותנת לפי קריטריונים של הסוציו-אקונומי, שהוא אחד הקריטריונים הלא-נכונים, הלא-תקינים, שנסחבים שנים כי לא מצאו להן תחליף.

איתן ברושי: ומצד שני, אתם מונעים לפעמים את תשלום הרשות.

איתן ברושי: כי תראו, ראש רשות יודע שהמגנט הכי גדול שלו לגדול זה החינוך, במיוחד בגיל הרך.

איתן ברושי: שאלו פה מה קורה כשרק 70% גבייה – לפי דעתי, עם כל הכבוד לשלטון המקומי, הוא עושה את זה גם בלעדינו.

איתן ברושי: אבל יש כאן מרכיב שחייבים להביא אותו לידי ביטוי, לא רק בגלל הכבוד, אלא גם בגלל החובה של השלטון המקומי.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד עוד משהו למנכ"לית כנציג ההתיישבות הכפרית, וגם יושב פה לצדי סגן ראש מועצה לשעבר, אבל גם בנט מכיר את זה, לפחות ביהודה ושומרון, שם הוא מכיר היטב.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, בגילאים 3–4 ביישובים קטנים יש גם 3–4 ויותר, וזה לא מתאים שהמדינה תגיד למקומות הקשים והרחוקים שבגלל שהם יושבים רחוק ויש להם מעט ילדים, הם לא יקבלו את הסיוע לגילאי 3 ו-4.

איתן ברושי: וישנה פה דורית, היועצת המשפטית – אם זה נכון, אני מבקש שתהיה החלטה שאנחנו סובלים מזה שיש גנים תלת-גילאיים ואז אומרים שפה לא יקבלו סיוע לגילאי 3–4.

<מיכל כהן: ודאי שכן.

איתן ברושי: אז שזה יהיה כתוב בפרוטוקול, כי ה"ודאי" הזה, כנראה לא כולם יודעים עליו.

איתן ברושי: לסיכום, אני אומר: אחת, להעביר את הגיל הרך.

איתן ברושי: שתיים, הממשלה צריכה להגיד: לא מס על ההורים אלא מס על - - - קודם כל.

איתן ברושי: שלוש, לאפשר יותר גמישות מול הרשויות כי יש להן אינטרס לחזק את החינוך, ולתת העדפה ליישובים קטנים גם אם הם לא עומדים בתנאי הסף.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט, תשלומי הורים בלבד.

יעקב מרגי: יש לך דקה וחצי.

יעקב מרגי: אנחנו מצטמצמים.

יעקב מרגי: ככל שתאריכו ותחרגו, אנחנו מצטמצמים.

<זאב גולדבלט: ראשית, אני רוצה להודות גם לשר וגם לאנשי משרדו על המצגת.

<זאב גולדבלט: כחוט השני עלתה כאן הנימה שהמשרד הוא בעל תקצוב דיפרנציאלי, ולכן אני רוצה להבהיר שפורום ועדי ההורים היישובי הוא בעד תקצוב דיפרנציאלי.

<זאב גולדבלט: חד חלק.

<זאב גולדבלט: כדי שלא יהיו אי הבנות.

<זאב גולדבלט: אבל אני בפירוש מקבל את כל מה שאמר מר קדמן לפני כן, החל מהציטוטים מתוך ועדת לנגרמן, דרך ההמלצות של דוח שושני על ארבעה פרומיל ודרך ביטוח לאומי, דבר שיהפוך את המס מרגרסיבי לפרוגרסיבי וצודק יותר.

<זאב גולדבלט: אנחנו בפירוש, כפורום שמייצג למעלה ממיליון וחצי תלמידים, אנחנו רואים את התשלומים האלה, תשלומי ההורים, כמס אחיד לא צודק ומתעלם לחלוטין מגובה הכנסת ההורים.

<זאב גולדבלט: אנחנו מבקשים שיאושרו לאלתר המלצות ועדת לנגרמן וייושמו.

<זאב גולדבלט: אנחנו מבקשים שמשרד החינוך יכין תוכנית רב-שנתית בשיתוף פעולה אתנו, ההורים.

<זאב גולדבלט: וכאן בפירוש שמחתי על האמירה של השר שקורא לנו להצטרף לשיח, ואנחנו בנפש חפצה מצטרפים לכל שיח.

<זאב גולדבלט: אנחנו חושבים שיש מקום שמשרד החינוך יפעל מול נציגות הורים שמייצגת את רוב הורי ישראל.

<זאב גולדבלט: ודבר נוסף, שהתשלום שמופיע שם, נכון, זה מופיע רק כשקל וחצי, אבל הוא מציין בניגוד לכל דבר אחר שקל וחצי שמתייחס לעמותה ספציפית, דבר שלא ראוי לדעתנו.

יעקב מרגי: לא עמדת בדרישה שלי – תשלומי הורים בלבד.

<זאב גולדבלט: זה מופיע בתשלומי הורים, השקל-וחצי זה תשלומי הורים.

יעקב מרגי: אבל הִכנסת בדרך את הסוגיה של הארגון.

<זאב גולדבלט: זה חלק מהתשלומים.

יעקב מרגי: אין בעיה, לגיטימי.

יעקב מרגי: יתקיים דיון, תנהלו את המאבקים שלכם.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת, ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, אדוני יושב-הראש.

ענת ברקו: אני רק רוצה, קודם כל, להודות לשר החינוך, למנכ"לית, ולהכניס הערה קטנה לגבי הנושא של דרך ארץ, נימוסים והליכות.

ענת ברקו: כמה שזה נראה מנותק, יש לנו בעיה גם בזה, ושאנחנו רואים בבוגרים שאנחנו מוצאים תחת מערכת החינוך של היום.

יעקב מרגי: יש להם עזוּת, אבל הם מנומסים.

ענת ברקו: במיוחד אם יוצא לך לחיות במקום אחר, אתה מבין שזו כבר לא חוצפה ישראלית שהיתה לדור שלנו.

ענת ברקו: זו חוצפה.

ענת ברקו: נקודה.

ענת ברקו: והרבה דברים אחרים.

ענת ברקו: אני חושבת שמה שחבר הכנסת ברושי אמר, ללא כל קשר לגז, ההון האנושי תמיד יהיה חשוב במדינה הזאת.

ענת ברקו: זה סלע קיומנו.

ענת ברקו: לא יהיה דבר אחר.

ענת ברקו: זה הדבר הכי חשוב, ולכן צריך לטפח אותו, ואכן להתמקד בנושא ליבת החינוך, ולא להשאיר לגחמות, לא של הורים ולא של מורים, לקבוע למה ילכו תשלומי ההורים.

ענת ברקו: כי אני כבר מכירה, אפילו כהורה, תשלומים למזגנים, לדלתות, לכל מיני דברים כאלה, שהם לא רלוונטיים, וזה מה שהיה.

ענת ברקו: להתחשב במשפחות שיש להם יותר מילד אחד, ואני בהחלט בעד תשלום דיפרנציאלי.

ענת ברקו: ואם הורים, ויושבים כאן נציגים של ועד ההורים, שבאים מאוכלוסיות יותר חזקות רוצים להצטרף ולתרום לקרן שיכולה לעזור לילדים אחרים, אני חושבת שזה רק יכול לסייע.

ענת ברקו: והדבר האחרון, הבנתי שבעצם קרן המלגות לא ממוצה עד תום.

יעקב מרגי: גם לזה המנכ"לית תתייחס.

ענת ברקו: לכן למצות את קרן המלגות עד תום.

ענת ברקו: אנחנו מגלים שהרבה פעמים הכסף נמצא, רק הוא לא מגיע לאן שצריך.

ענת ברקו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברת טלי בריל, בקשה.

<טלי בריל: שמי טלי בריל, אני עומדת בראש ארגון שקוראים לו: "הורים דורשים מהפך בחינוך", ואני הרכזת של הקואליציה הארצית לשיפור התנאים בגני הילדים.

יעקב מרגי: איזה שם בומבסטי.

<טלי בריל: ארוך נורא, וזה אחרי שקיצרנו אותו.

<טלי בריל: אני רוצה לומר פה מילה אחת דווקא בהקשר של גני הילדים, כי תשלומי רשות, חובה, תל"ן, מתחילים בגני הילדים.

<טלי בריל: ובשונה מכל מה שדוּבּר פה, לא הזכרתם את זה במילה אחת, לילדים שלא נמצאים בתוך חט"צים, אלא גנים רגילים.

<טלי בריל: דיבר השר על שוויון הזדמנויות - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך עצה קטנה, אני הכנתי הרבה מה לומר, צבעים והדגשות – בפתיחה הם לקחו הכול.

יעקב מרגי: אז טוב שלפעמים מפספסים, יש לך מה לומר.

<טלי בריל: על תשלומי הורים בגנים לא דוּבּר.

יעקב מרגי: תארי לך שהיא היתה אומרת, לא היה לך מה לומר.

<טלי בריל: אני מאוד אשמח שלא יהיה לי מה לומר, ולתעל את זמני לדברים אחרים.

<טלי בריל: אבל אני חוזרת ואומרת: הורים מתחילים עם תשלומי החובה והרשות כבר בגן.

<טלי בריל: כל הנושא של חוגים, העשרות, מתחילים את האי-שוויון במקומות בהם אפשר.

<טלי בריל: זה משהו שצריך לעצור אותו, זה משהו שצריך לפקח עליו.

<טלי בריל: אני כהורה בגן לא מכירה מערכת פיקוח על הגן.

<טלי בריל: יש עשרות מקרים בארץ שכל גננת עושה כחפצה.

יעקב מרגי: המנכ"לית תתייחס.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

יעקב מרגי: אחרי יום מתיש אתמול, היא הופיעה כאן בשמונה בבוקר.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה למנכ"לית ולשר על הסקירה שלהם.

מירב בן ארי: גם אתמול בטאבלטים, נראה לי, נתתי משפט אחד ובזה סיימתי את מה דעתי על הדיון אתמול.

יעקב מרגי: תשאלי, זה היה הכי כואב.

יעקב מרגי: מה את רוצה?

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: זה היה כואב.

מירב בן ארי: אבל אני אגיד פה משהו לא פופוליסטי, כנראה.

מירב בן ארי: אני בעד תשלומי הורים, אני לא מצליחה להבין, זה לא צריך, לדעתי, להיות במס.

מירב בן ארי: זה צריך להיות כתשלום הורים.

מירב בן ארי: אנחנו לא שוויץ, לא שבדיה.

מירב בן ארי: אני רואה את המחירים ואני רואה את התשלומים, וזה נראה לי סביר.

מירב בן ארי: אבל, ויש פה אבל גדול, יש לי בעיה אקוטית עם אותם בתי-ספר שמצליחים לגבות 70%–80%, יש לי בעיה חמורה יותר עם כפרי הנוער והפנימיות, עליהם גם ביקשתי דיון בנפרד.

מירב בן ארי: שוחחנו על זה.

מירב בן ארי: כי לכפרי הנוער אין רשות מקומית ואין ועד הורים חזק שיכול לתת גיבוי, ואז הם לא מצליחים לגבות אפילו לא 70%, אלא כמעט 60%.

מירב בן ארי: להכניס את כל הילדים – כי אי אפשר לשלוח אותו, בטח לא מהפנימיה הביתה, כי מראש אם הוא הגיע לפנימיה, הבית שלו לא מתפקד כנראה.

מירב בן ארי: וגם בתים שמתפקדים ושולחים לפנימיות, עדיין יש לי בעיה עם זה.

מירב בן ארי: וכאן, מעבר לבקשה שלי לקיים דיון בעניין כפרי הנוער, כי אנחנו ממש לפני קריסה כלכלית שם, אני בהחלט רוצה לדעת את ההתייחסות שלך.

מירב בן ארי: העניין הזה, של ה-100 מיליון שדיברת, קודם כל, צריך להיות סדר עדיפויות לאותם מקומות שאין להם רשות ואין להם ועד הורים, מבחנת חלוקת המשאבים.

מירב בן ארי: והערה אחרונה וחשובה לי מאוד: כל הורה היום במדינת ישראל, חברת הכנסת קורן, יש לו אינטרנט.

נורית קורן: ממש לא.

<קריאות: ממש לא.

<קריאות: ממש לא.

מירב בן ארי: ויש משוב להיכנס לבדוק את הציונים של הילד.

מנחם אליעזר מוזס: אין לי, אין לי אינטרנט.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס, אז היא אמרה.

מנחם אליעזר מוזס: אין לי.

מירב בן ארי: אז תיכנס למחשב ויהיה לך אינטרנט.

מירב בן ארי: יש לך מחשב פה, מחוץ לוועדה - - -

יעקב מרגי: - - - תעשה לך את זה.

מירב בן ארי: ואם תרצה, אני אעזור, ואני איכנס בשבילך לאינטרנט.

מירב בן ארי: נו, ברצינות.

מירב בן ארי: העניין הזה, לבוא להגיד את זה – די כבר.

מירב בן ארי: זה בדיוק כמו העניין עם הפקס – דברים שצריכים לעבור מן העולם.

מירב בן ארי: וגם אם אין לו - - -

יעקב מרגי: אבל גם אמירה שאין, היא מוחלטת.

יעקב מרגי: אבל לרובם ככולם יש, בסדר.

יעקב מרגי: הלאה.

מירב בן ארי: אני רוצה להסביר לכם משהו.

מירב בן ארי: אני עשר שנים עבדתי עם בני-נוער, הקמתי מרכזים לבני-נוער, לבני-נוער בסיכון, ממשפחות רווחה ששילמו כמו גדולים גם את ה-80 שקל שצריך.

מירב בן ארי: היא, יהיה לה אייפון והיא תעשה ציפורניים – תסלחו לי, אל תרשמי את זה בפרוטוקול – והיא תקנה פרלמנט - - -

יעקב מרגי: תעצרי שם.

יעקב מרגי: אל תמשיכי - - -

מירב בן ארי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: תן לי לסיים את הפואנטה שלי – אבל היא לא תממן את הכסף לחוג לילד.

יעקב מרגי: לכן, דווקא היא הנותנת, בגלל שהעורף המשפחתי שלו לא מתנהל - - -

מירב בן ארי: לכן, אני חושבת שההורים צריכים להשתתף בתשלומי הורים לילד שלהם בבית-ספר.

<יצחק קדמן: חינוך חינם.

<יצחק קדמן: חינוך חינם.

מירב בן ארי: לא, כשתגור בשבדיה החינוך יהיה חינם.

מירב בן ארי: אני מאוד מצטערת שאני לא שותפה לביטול תשלומי הורים - - -

יעקב מרגי: הרן רייכמן ברשות דיבור, בבקשה.

<הרן רייכמן: אני הרן רייכמן, מהקליניקות באוניברסיטת חיפה.

יעקב מרגי: זה אתה שהיית גם אתמול?

<הרן רייכמן: הייתי אתמול בנושא הטאבלטים, ואני אחבר לדיון הזה.

<הרן רייכמן: יש פה הצגה מטעה של הוועדה שאין עלייה בתשלומי הורים.

<הרן רייכמן: אמור להיות פיקוח פרלמנטרי על תשלומי ההורים, והחלק הארי של תשלומי ההורים במערכת החינוך לא מגיעים לוועדה.

<הרן רייכמן: מדובר בחלק מבתי-הספר, 10%–15%.

<הרן רייכמן: אני אתן כמה דוגמאות פשוטות.

<הרן רייכמן: מקצוע בגרות שלישי – 1,150 שקל גבייה מההורים לתעודת הבגרות.

<הרן רייכמן: מקצועות העשרה – 1,500 שקל גבייה עבור שתי מגמות לבגרות.

<הרן רייכמן: היינו בנושא טאבלטים אתמול – אמרו כאן, רכישת שירותים מרצון, 450 שקל, 250.

<הרן רייכמן: משרד החינוך מאשר רכישת שירותים מרצון, בהסכמה של 70%, ולא 100%, כפי שהוצג פה בפני הוועדה, שמגיעים שם ל-1,000 ומשהו.

<הרן רייכמן: בכפר-סבא דרשו לפטופים מעל 3,000 שקל.

<הרן רייכמן: איפה המספרים שמדוברים פה?

<הרן רייכמן: תל"ן – הציגו פה שתל"ן מגיע ל-1,000 ומשהו שקל.

<הרן רייכמן: בבתי-ספר ייחודיים אפשר להגיע – חוקי לכאורה – 3,450 שקל בלי שהוועדה נותנת את דעתה על זה.

<הרן רייכמן: הפעלת בתי-ספר אחר-הצהריים – 600 שקל.

<הרן רייכמן: הכפלת רכישת שירותים מרצון בחלק מבתי-הספר – 450 שקל.

<הרן רייכמן: מציגים לכם סכומים לא רלוונטיים.

<הרן רייכמן: מה שמשרד החינוך עשה, לצערי, בשנים האחרונות, ובמקום לעבור דרך הפיקוח הפרלמנטרי, וזאת הכנסת צריכה לעמוד, הוא השתמש בשני שסתומים: רכישת שירותים מרצון, שזה היה אמור להיות כמו שהציגו, כמה הורים מתארגנים, או תל"ן, שזה היה אמור להיות חוג לבתי-ספר, ובעצם, דרכם, תוך עקיפת הפיקוח הפרלמנטרי - - -

יעקב מרגי: זה נקרא: עשו סטארט-אפ.

<הרן רייכמן: עקפו את הפיקוח הפרלמנטרי, ועכשיו על זה יש ועדת חריגים.

<הרן רייכמן: שם אפשר חוקית - - -

יעקב מרגי: הרן, ביטאת את זה היטב.

יעקב מרגי: המנכ"לית תתייחס בסוף לכל הטענות.

יעקב מרגי: אנחנו מצומצמים בזמן.

<הרן רייכמן: משפט אחרון: הכנסת צריכה להחליט, לטעמי, אם היא מחליטה שהיא דורשת לפקח פיקוח פרלמנטרי אמיתי על כלל תשלומי מערכת החינוך, או שהיא אומרת: תשאירו את זה למשרד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קריאתך נשמעה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: אני מצטרפת לכל הדברים שנאמרו נגד, ואני מסכימה עם זה שבאמת צריך לנסות ולתת חינוך חינם.

נורית קורן: חינם זה חינם.

נורית קורן: אני, תודה לאל, כל הילדים כבר גדולים, כבר שילמתי הכול.

נורית קורן: אבל היו שנים שלא יכולתי לשלם, וצריך להתחשב.

נורית קורן: אני רוצה להעלות פה נושא שאולי הוא לא ברמה של הפיקוח של משרד החינוך – אבל כל בתי-הספר הפרטיים ש"חונקים" את ההורים, במיוחד במגזר הדתי, ואין להם לאן ללכת והם שולחים לשם.

נורית קורן: זה לא מותרות, צריך לקחת את זה בחשבון.

נורית קורן: דבר נוסף שאני מאוד הייתי רוצה לראות – התשלום כשיש להורה תאומים.

נורית קורן: הוא לא אשם שנולדו לו תאומים.

<קריאה: זו שמחה גדולה.

<קריאה: יש לי.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: גם לי נולדו עכשיו נכדים תאומים.

נורית קורן: ואני חושבת שצריך לקחת בחשבון ולתת להורים הנחה במצב הזה, כי לא נותנים במצב הזה הנחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דפנה הר-אבן, בבקשה.

<דפנה הר-אבן: שלום לכולם, דפנה הר-אבן, אחראית על תחום החינוך, ברשות ההסתדרות לצרכנות.

<דפנה הר-אבן: רק הערה קטנה: השעון של הוועדה מפגר בשלוש דקות.

יעקב מרגי: אני לא מתייחס אליו.

יעקב מרגי: יש לי את ה-9:53 מהאייפון.

<דפנה הר-אבן: אני רוצה לדבר על מסיבות סיום, על קדם-יסודי, 54 שקלים.

<דפנה הר-אבן: אין שום סיבה בעולם שמסיבה בקדם-יסודי תהיה יותר מ-24 שקלים.

<דפנה הר-אבן: מה עוד שבהערות לטבלה מספר 1 לא מופיע שבקדם-יסודי יש מסיבת סיום.

<דפנה הר-אבן: אי לכך, הסכום שמופיע, 54 שקלים בטבלה – או לבטל אותו, או להוריד אותו, או להוסיף אותו להערה ראשונה - - -

<מיכל כהן: כתוב שיש מסיבת סיום.

<דפנה הר-אבן: בגן?

<מיכל כהן: תסתכלי בקדם-יסודי.

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: נאמר.

<דפנה הר-אבן: לא מוזכר אחרי - - -

יעקב מרגי: אז אמרת.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: נאמר.

<חגית מאיר: זוהי הערה בלבד שמתייחסת לסיום שלב חינוך קדם-יסודי.

<דפנה הר-אבן: אז בבקשה להוסיף את זה בהערה - - -

מירב בן ארי: רשום גם בטבלה וגם בהערה.

<דפנה הר-אבן: בהערה לטבלה מספר 1 לא מצוין הקדם-יסודי.

<דפנה הר-אבן: נא להוסיף את זה.

<דפנה הר-אבן: דבר נוסף, אני מבקשת שיינתן מענה להורים שיש ידם משגת לשלם, ולא משלמים בתוקף אצטלה של חוק חינוך חינם, וזה מהווה בעיה.

<דפנה הר-אבן: אני מבקשת להגיד לארגון ההורים שלהורים עצמם יש חלק ניכר וחשוב בחוזר התשלומים שהם מקבלים בבתי-הספר משום שגם המנהלת חותמת, וגם יושב-ראש ועד ההורים.

<דפנה הר-אבן: ואם הם נותנים יד לזה, הם נותנים יד לעבירה.

<דפנה הר-אבן: ואני מבקשת שעל אותו חוזר שנותנים להורים לתשלומים, באם יהיה שם מספר טלפון של פניות הציבור של משרד החינוך, בכל חוזר כזה, ואפשרות התקשרות באינטרנט, כמות הפניות שמגיעות אלי בשנה תרד בחצי לפחות.

יעקב מרגי: הטלפון שלכם מפורסם באינטרנט?

<דפנה הר-אבן: לא מכירים את הקו הפתוח לפניות הציבור 1-800 - - -

יעקב מרגי: ושלכם, בהסתדרות, מוכר?

<דפנה הר-אבן: בוודאי, בוודאי.

<דפנה הר-אבן: ולכן גם פונים אלינו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אחרון הדוברים מקרב חברי הכנסת, חבר הכנסת מוזס.

יעקב מרגי: ולאחר מכן, אחרון הדוברים מקרב האורחים, משה אשכנזי.

יעקב מרגי: ואז דברי סיכום והצבעה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, המנכ"לית, בעצם מה שאני שומע כאן, אז אפשר לפתוח רשמקול, או יהודית, תביאי פרוטוקולים מלפני 22 שנה, אחרי דוח ועדת לנגרמן, שזה עוד הוקם בימי המנוח ידידי זבולון המר, והייתי אז משנה למנכ"ל במשרד – כל מה ששומעים כאן, עם אותם מסמכים, רק שינויים קטנים בסכומים.

מנחם אליעזר מוזס: אותו הדבר נשמע אז.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, לא נעשה שום דבר מאז ועד היום בתחום הזה.

יעקב מרגי: אני יכול משפט?

מנחם אליעזר מוזס: כן, אדוני.

יעקב מרגי: אני אומר לך שהשתנה.

יעקב מרגי: אני, כתלמיד, לא זכיתי לצאת לטיולים שנתיים, רק בכיתה ח', לא בגלל שלא היה להורים לשלם, אלא בגלל שהמורה שלי הוציא אותנו לקטיף אפרסקים במשאבי-שדה.

יעקב מרגי: זה השתנה.

יעקב מרגי: ואני לא זכיתי לרכוש ספרים מהמבצעים כשהביאו ספרים, ועוד הרבה דברים שהיום, אם הם היו קורים – אז נעשה.

יעקב מרגי: לא נעשה מספיק.

יעקב מרגי: יש עוד מה לעשות.

מנחם אליעזר מוזס: אני מדבר מבחינת תשלומי ההורים.

מנחם אליעזר מוזס: הרי על זה אנחנו מדברים.

מנחם אליעזר מוזס: אני לא מדבר על כלל הדברים.

מנחם אליעזר מוזס: נעשו הרבה דברים.

מנחם אליעזר מוזס: גם חוק תיכון חינם לא היה פעם, וזה נעשה, נכון?

מנחם אליעזר מוזס: זבולון עשה את זה.

מנחם אליעזר מוזס: איזה יום חגיגה זה היה אז.

מנחם אליעזר מוזס: יום חג ממש.

יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים לאט.

מנחם אליעזר מוזס: אני מדבר על הנקודה של שכר לימוד הורים – אותן הטענות ואותם הדברים, הכול חוזר על עצמו בלי שום שינוי.

מנחם אליעזר מוזס: ויש כאן חבר'ה שזוכרים אותי עוד מהמשרד, גם כמשנה למנכ"ל וגם כסגן שר.

מנחם אליעזר מוזס: הרי גדעון סער הקים ב-2010 את ועדת שושני, וכל העניין הזה.

מנחם אליעזר מוזס: הרי הוא לא ידע מה המסקנות, מיושמות או לא.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מהי ההוצאה הלאומית לחינוך היום בשנה?

מנחם אליעזר מוזס: האם מישהו יכול לומר לי?

מנחם אליעזר מוזס: בלי משקי הבית.

יעקב מרגי: בלי משקי הבית, מהו תקציב משרד החינוך?

מנחם אליעזר מוזס: לא תקציב משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: ההוצאה הלאומית.

מנחם אליעזר מוזס: משרד החינוך פלוס רשויות מקומיות – כמעט 83 מיליארד שקל.

מנחם אליעזר מוזס: כמעט 83 מיליארד.

יעקב מרגי: אתה יודע שהרשויות המקומיות, זה לא ממפעלי הייצור שלהם, זה מארנונה שלנו.

מנחם אליעזר מוזס: החבר'ה מאגף התקציבים מאותתים לי שאני צודק.

מנחם אליעזר מוזס: אז נשאלת השאלה, מה שמבקר המדינה שאל ב-2012: האם בדיוק השלושה מיליארד האלה, שלקחו מתוך זה מיליארד וחצי בצורה לא חוקית מההורים, לזה אנחנו זקוקים עדיין?

יעקב מרגי: שאלה בַּמקום.

יעקב מרגי: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש דיון גם על זה.

יעקב מרגי: משה אשכנזי, יש לך דקה.

<משה אשכנזי: אנחנו מדברים על רכישה מרצון, שזה לדעתי עקיפה ופתיחת דלת לגזול אלפי שקלי מההורים.

<משה אשכנזי: ואני אדבר על המשך הנושא של הדיון שהיה לנו אתמול, ובזה אני פונה למנכ"לית משרד החינוך, אישית.

<משה אשכנזי: אתם פתחתם פה דלת לרשויות המקומיות פשוט לשים יד בכיס של ההורים ברכישת מחשב-לוח, טאבלט.

<משה אשכנזי: נגזלים מההורים אלפי שקלים.

<משה אשכנזי: אני בטוח שאם הכספים האלה היו צריכים להיות ממומנים מתקציבי הרשויות המקומיות, היום לא היה אפילו טאבלט אחד במערכת החינוך.

<משה אשכנזי: אתם גם נותנים תמריצים לכך, אתם מעודדים – אתמול שמענו על 240–250 אלף שקל שניתנו מתקציבי החינוך לרשויות המקומיות.

<משה אשכנזי: והרשות המקומית שמקבלת את התמריץ, על דבר שהוא מוטל בספק בכלל אם יש לו תרומה למערכת החינוך – אין פה רכישה מרצון, יש פה כפייה על מנהלי ומנהלות בתי-ספר, ועל ההורים מצד הרשויות המקומיות.

<משה אשכנזי: ואני מבקש שגברתי המנכ"לית תוציא מהיום הוראה לראשי אגפי החינוך ברשויות המקומיות להפסיק לגבות תשלומים עבור מחשבי-לוח.

<משה אשכנזי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נביא להצבעה את תשלומי ההורים שהובאו בפני הוועדה.

יעקב מרגי: ולאחר מכן נאמר את דברי הסיכום ואת דברי התודה.

יעקב מרגי: מי בעד תשלומי הורים כפי שהוצגו על ידי משרד החינוך?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

יעקב מרגי: אושרו פה אחד.

<יצחק קדמן: הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

יעקב מרגי: דברי הסיכום: הוועדה מביעה מורת-רוח מכך שתשלומי הורים עדיין נמצאים בסדר היום ומובאים לאישור הוועדה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולחברי הכנסת ביחד, או למשרד החינוך, לקדם חקיקה ממשלתית בנושא ביטול כלל תשלומי ההורים, ולהעבירם בחקיקה בדרך כלשהי, או כמס, או בכלל לספוג את זה בתקציב החינוך.

יעקב מרגי: ולא, לחברי הכנסת ליזום חקיקה לגביית תשלומי הורים בצורה פרוגרסיבית בדרך כלשהי שתהיה בתיאום עם האוצר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליידע את ההורים בכל הדרכים האפשריות לגבי מערכת "אפיק", והאפשרות שלהם להשתמש בה.

יעקב מרגי: אנחנו קוראים למערכת החינוך, למשרד החינוך, למנהלים, לעשות הכול שלא להשאיר, כפי שנאמר כאן, שום ילד מאחור, לא בעטיים של תשלומי הורים, בכל שלב, לא רק בתיכון.

יעקב מרגי: בגן הילדים, במעבר לחינוך היסודי, להביא את כל הילדים להזדמנות שווה – מהיסודי לחטיבה כנ"ל, לחטיבה העליונה כנ"ל.

יעקב מרגי: הוועדה, כפי שאמרתי, תנסה לקדם חקיקה יחד עם חברי הכנסת, אם הממשלה לא תעשה זאת.

יעקב מרגי: הוועדה מודיעה שהיא רואה בתשלומי הורים מס רגרסיבי שצריך להיעלם מן העולם.

יעקב מרגי: והוועדה מביעה את דעתה, שכל נושא החינוך מגיל לידה עד בכלל, כולל ההשכלה הגבוהה, צריך להיות במשרד החינוך, ואנחנו נפעל ונקיים דיון בנושא הזה.

מירב בן ארי: גם בנושא פנימיות וכפרי הנוער שאין להם מערכת של גיבוי מאחוריהם.

<קריאה: ובתי-הספר הפרטיים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם:

יעקב מרגי: אנחנו הצבענו היום על תשלומי הורים בלב כבד - - -

<יצחק קדמן: זאת השנה האחרונה, תוסיף.

<יצחק קדמן: זאת השנה האחרונה שבה - - -

יעקב מרגי: ד"ר קדמן, אני אומר לך שאני בשנה הזו אדרש לתשלומי הורים לא בסוף השנה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.