ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 13, 2015-06-23 10:30

מירב בן ארי: בוקר טוב.

מירב בן ארי: שלום וברוכים הבאים.

מירב בן ארי: הכנסת היום מציינת יום מיוחד בנושא של הגנת הסביבה, אתמול קראו לזה "יום כדור הארץ" והיום קוראים לזה "יום קיימות", הנושא משותף לכולם, שזה בעצם הנושא של הגנת הסביבה.

נושאים עיקריים: אז נתחיל עם תעודת הבגרות החברתית – מי מציג אותה?

<אלי שטרית: אני מתנצל על איכות המצגת.

מירב בן ארי: אין ברירה, תקריא לנו את הדברים.

<אלי שטרית: אני מנהל מינהל חברה ונוער במחוז דרום ויושב ראש הוועדה הארצית לתעודת בגרות חברתית.

<אלי שטרית: אני רוצה לפתוח בכך שאני שמח מאד על ההזדמנות לחשוף בוועדה הזאת את התעודה הזאת.

<אלי שטרית: אני חושב שמדובר באיזו שהיא תכנית אסטרטגית שיש לה השלכות, ויכולה להיות לה השפעה בממדים מאד גדולים, ואני חושב שזה הפורום שיכול למנף את התכנית.

<אלי שטרית: אם כן, בגרות חברתית – לא רואים אבל אם הייתם רואים אז יש שם רשימה - -

<אלי שטרית: - - ההצגה תהיה מאד קצרה, אני לא הולך להקריא רשימה.

<אלי שטרית: מה שאני רוצה לומר הוא שאם תסתכלו למטה תראו שיש שם 11 מטרות.

<אלי שטרית: אלה מטרות החינוך של מדינת ישראל.

<אלי שטרית: תסתכלו במבט נוסף ותראו ששבע מטרות מתוך ה-11 אלה הן מטרות חינוכיות-ערכיות, ועד לפני מספר שנים על מה מדדו את המערכת?

<אלי שטרית: על מה מדדו את הבוגר?

<אלי שטרית: מדדו אותו על הממד ההישגי.

<אלי שטרית: על הממד הערכי, שהוא רוב המטרות של מדינת ישראל, לא היה לזה ביטוי וכאן נכנסת תעודת הבגרות החברתית.

מירב בן ארי: זה בסדר, אני מקשיבה לך בקשב רב.

<אלי שטרית: - - הילד פעיל מכיתה א' ועד י"ב בצורה אקטיבית כאשר מא'–ו' יש מה שאתם מכירים – "מפתח הלב" - תפקיד לכל תלמיד, ועד כיתה י"ב הוא פעיל בנושאים של התנדבות בחברה ובקהילה.

<אלי שטרית: אנחנו מאמינים שברגע שילד מתנסה באופן שיטתי, מכיתה א', שכל אחד יכול לתרום ולכל אחד יש מה לתרום – עם השנים, זה יכול להפוך לאורח חיים.

<אלי שטרית: לכן, התכנית הזאת מלווה את הילד מא' ועד י"ב.

<אלי שטרית: היא מתקיימת לא רק בבית הספר אלא גם מחוץ לבית הספר, על מנת להשיג את המטרות האלה של מטרות החינוך.

<אלי שטרית: לנו ברור שזה לא יכול להתרחש רק בזירה הבית-ספרית.

<אלי שטרית: בית הספר פועל 210 ימים בשנה, יש לנו 160 ימי חופש, וגם בימים שבית ספר פועל יש עוד לא מעט זירות פנאי.

<אלי שטרית: זירת הפנאי היא זירה שהמערכת החינוכית חייבת לשים שם רגל.

<אלי שטרית: יש לה שני מאפיינים מאד מרכזיים: 1.

<אלי שטרית: היא סביבה שמגדילה פערים בסביבה הישראלית כי בפנאי למי שיש, אז הוא צורך חוגים ופעילות ומי שאין - הוא ממשיך להיות ב"אין".

<אלי שטרית: 2.

<אלי שטרית: הדבר השני שמאפיין את הפנאי - הפנאי זו סביבה בעלת סיכון גבוה.

<אלי שטרית: הפנאי, אם הוא לא מתועל לדברים חיוביים, הוא יכול לגרום לנזקים.

<אלי שטרית: ולכן, התכנית הזאת היא תכנית מעטפת שאנחנו מתייחסים אליה כ-24/7, 365 ימים בשנה.

<אלי שטרית: היא בבית הספר ומחוץ לבית הספר.

<אלי שטרית: כשאנחנו מסתכלים באיזה פעילויות, באיזה תחומים התלמידים מתנדבים, אנחנו מגלים פתאום שחלק לא קטן הוא במשרדי ממשלה וחלק אחר הוא בגופים, ארגונים ועמותות, ואז מחלחלת לנו התודעה שאיזה מאגר ידע ומידע קיים מעבר לכותלי בית הספר.

<אלי שטרית: השאלה כיצד אנחנו מנגישים את עולם הידע הזה, שנמצא מחוץ לבית הספר, אל התלמידים?

<אלי שטרית: זה הוביל אותנו למחשבה, שחשוב שנתחבר אל הגופים האלה, אל החברה האזרחית, אל כל הגורמים האלה, ואל משרדי הממשלה, ונפתח מסלולים לבגרות חברתית.

<אלי שטרית: מסלול לבגרות חברתית אומר - -

מירב בן ארי: נראה שזו ההתמחות שלך, המסלול לבגרות חברתית, אז פשוט תגיד.

מירב בן ארי: אני קוראת פה שזה י', י"א, י"ב - 180 שעות.

<אלי שטרית: - - המסלול אומר שילד שהתנדב מא'-ט', אנחנו אומרים לו: עד עכשיו היו לך הרבה טעימות בנושאים שונים, עכשיו אתה הולך להתמקצע.

<אלי שטרית: תבחר את אחד התחומים שבהם אתה תתמקצע.

<אלי שטרית: זה אומר שבכל שנה הוא צריך לעשות 30 שעות הכשרה ועוד 60 שעות של פעילות, הלכה למעשה בפועל בשטח.

<אלי שטרית: שאלנו את עצמנו איך נשדר למערכת, למנהלים, לתלמידים, להורים, שזה חשוב?

<אלי שטרית: המחשבה היתה שאם נעניק להם תעודת בגרות חברתית, תעודה בעלת מעמד עצמאי, זו תהיה אמירה לחברה ולקהילה.

<אלי שטרית: וכך מיסדנו את רעיון תעודת הבגרות החברתית.

<אלי שטרית: רמ"ה בדקה את התכנית הזאת ומצאה שהתכנית הזאת - מעל 96% טוענים שהיא תורמת לפרט.

<אלי שטרית: 92% אומרים שהיא תורמת לחברה.

<אלי שטרית: לא הסתפקנו בזה והלכנו לצבא.

<אלי שטרית: נתנו לצבא תעודות זהות - -

מירב בן ארי: תתרגם לי את רמ"ה...

<אלי שטרית: רמ"ה - רשות לאומית למדידה.

<אלי שטרית: - - נתנו לצבא כ-1600 מספרי תעודות זהות של תלמידים שסיימו באותו שנתון, לפני כשנתיים, את תעודת בגרות חברתית, וביקשנו שיתנו לנו פילוח ויגידו לנו מה זה עשה להם.

<אלי שטרית: היום הם כבר שנתיים בצבא, מה הצבא יכול לומר לנו על הבוגרים האלה.

<אלי שטרית: רק לציין שאת מספרי תעודות הזהות לקחנו ממחוז דרום, והוא המחוז שהתחיל בזה לפני תשע שנים.

<אלי שטרית: מחוז דרום, כמו שאתם מכירים אותו, הוא גם פריפריה והוא רב-גוני וכן הלאה.

<אלי שטרית: הצבא נתן לנו פילוח של זה, שאני חושב שהמספרים מדברים בעד עצמם: בממוצע גיוס, אם הממוצע הארצי של אותו שנתון הוא בסביבות שבעים וכמה אחוזים, בעלי בגרות חברתית זה 97%.

<אלי שטרית: בממדים של פיקוד, של קצונה, של שאר הפרמטרים שהצבא בודק, הם מוצאים שהנתונים של בעלי תעודת בגרות חברתית גבוהים יותר מהממוצע.

<אלי שטרית: - -

עוזי דיין: הנתונים גבוהים או מעשית הם משרתים כמפקדים?

<אלי שטרית: התלמידים שעברו את התהליך הזה במשך כמה שנים, התהליך כנראה שדרג אותם.

עוזי דיין: איזה אחוז מהם משרתים בפיקוד וקצונה?

<אלי שטרית: הממוצע, יש לכם בחוברת ואולי אפשר להעביר חוברת?

מירב בן ארי: אפשר.

עוזי דיין: יותר קל להגיד את הנתון פשוט.

<אלי שטרית: מה השאלה?

<אלי שטרית: אם באחוז הממוצע לקצונה, אני לא זוכר כרגע בעל פה, הוא... אתם יכולים להגיד לי שם?

מירב בן ארי: זה לא קריטי לנו כרגע.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין - התכנית הזאת כבר עובדת.

מירב בן ארי: כמה שנים היא עובדת?

<אלי שטרית: התכנית הזאת עובדת.

<אלי שטרית: בדרום תשע שנים, ברמה הארצית ארבע שנים.

<אלי שטרית: השר גדעון סער החליט להפוך אותה לתכנית ארצית, היא מופעלת בכל המחוזות, והשר שי פירון, בשנה שעברה, החליט שתכנית המעורבות תהפוך להיות תכנית חובה.

<אלי שטרית: הצבא - בכל הפרמטרים האלה, בדיונים עם הצבא, הוא קיבל החלטה, מבחינתי, מאד דרמטית.

<אלי שטרית: כרגע הוקמה ועדה לשנות את הקב"א.

<אלי שטרית: לראשונה מאז קום המדינה ועדה יושבת לבחון את הקב"א, ומכניסים את הנתון של בגרות חברתית לתוך השכלול של הקב"א.

<אלי שטרית: נציבות שירות המדינה, בדיונים אתם - אנחנו ביקשנו שיתנו לתעודה הבגרות החברתית מעמד.

<אלי שטרית: זה אומר שאם אדם תרם למדינה במשך איקס שנים, תרם לחברה, שהמדינה תדע לתגמל אותו, ובקבלה לשירות המדינה שיתנו לזה איזה שהוא קרדיט.

<אלי שטרית: כרגע יש יועצים משפטיים של הנציבות ושל המשרד, שבוחנים את הסוגיה כיצד אנחנו עושים את זה.

מסעוד גנאים: אתה יכול להתייחס לבתי ספר ערבים, מה קורה שם?

<אלי שטרית: במחוז דרום זה מקיף את כל המגזר הבדואי, גם בצפון.

<אלי שטרית: במגזר הערבי, בהתפלגות ארצית, אנחנו כרגע ב-260 בתי ספר בארץ.

<אלי שטרית: בתוך שנתיים, כל בתי הספר במדינת ישראל יהיו בתכנית הזאת.

<אלי שטרית: אנחנו כרגע לקראת דיונים עם המועצה להשכלה גבוהה.

<אלי שטרית: אמר לנו מנהל בית החולים "סורוקה" שהסטודנטים שבאים אליו, לפקולטה לרפואה, אלה סטודנטים עם ציוני בגרות גבוהים ופסיכומטרי בשמיים.

<אלי שטרית: הוא אמר: מה שאני מחפש שם, בין המועמדים, זה את האדם עם הרגישות לבני אדם, אדם עם רגישות חברתית.

<אלי שטרית: אנחנו רוצים שהמועצה להשכלה גבוהה תיתן לזה איזה שהוא משקל לפחות במקצועות שעניינים עבודה עם בני אדם: פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, חינוך וכדומה.

<אלי שטרית: ממשלת ישראל קיבלה החלטה בדבר עתודות לישראל - השבחת ההון האנושי, והתכנית הזאת היא כמו כפפה ליד.

<אלי שטרית: ישבנו עם הנציבות ומה שאומרים לנו זה שברגע שאנחנו לוקחים חברה בכיתה י', חושפים אותם לעולם העבודה, נותנים להם להתנסות במשך שלוש שנים בתפקידים כאלה ואחרים, קורים שני דברים: 1.

<אלי שטרית: אותו נער נחשף לחברה ולקהילה, למצוקות שלה ולחולשות שלה, ושם הוא נחשף לעצמו.

<אלי שטרית: הוא לומד על יכולותיו, כישרונותיו, נטיותיו, ומאד יכול להיות שבכך אנחנו עוזרים לו לבחור מסלול לקריירה בעתיד.

<אלי שטרית: יש מחקרים על בנות שעשו "מחויבות אישית", ואיך זה השפיע עליהן כשהן בחרו אחר כך תחום בשירות הלאומי.

<אלי שטרית: יש קורלציה מאד גבוהה בין הדברים האלה.

<אלי שטרית: החזון, בשורה התחתונה, ואולי בזה אסיים - החזון שלנו הוא בשתי רמות: ברמת הפרט – להצמיח בוגר של מערכת החינוך שהוא אדם אוהב אדם.

<אלי שטרית: מחובר לחברה, לעם ולארץ.

<אלי שטרית: אדם מוסרי, ערכי ובעל מודעות חברתית.

<אלי שטרית: רואה בעבודה ערך ובשירות הציבורי שליחות בה הוא ממש את עצמו תוך מיצוי כישרונותיו ויכולותיו.

<אלי שטרית: בוגר בעל מוכנות לעולם העבודה עם מוסר עבודה גבוה, יוזם ומוביל, שמממש את עצמו כמשרת ציבור במובן היפה של המילה.

<אלי שטרית: ברמה של החברה, החזון שלנו הוא לפתח באופן שיטתי את כלל ההון האנושי בישראל מגיל חינוך צעיר, במגמה להניח יסודות לבניית חברה בריאה, חזקה ומתוקנת.

<אלי שטרית: חברה שתאפשר מוביליות חברתית ושוויון הזדמנויות לכל חבריה, לכל המגזרים.

<אלי שטרית: לטפח תרבות של עשייה ונתינה למען הזולת מתוך סיפוק וחדוות עשייה.

מילה אחת אחרונה: אני חייב לומר שכרגע יש אלינו פניות גדולות מכיוונים שונים שמבקשים להתחבר למסלולי בגרות חברתית.

מילה אחת אחרונה: אחד המסלולים האחרונים זה מסלול הסייבר עם משרד הביטחון, שבו יש נוסחה של "ווין-ווין".

מילה אחת אחרונה: אנחנו מאתרים תלמידים בכיתות ט', משרד הביטחון והצבא מכשיר אותם במשך שלוש שנים בתחום הסייבר.

מילה אחת אחרונה: הם מקבלים כ-700 שעות הכשרה מעבר לבית ספר, מעבר לתכנית הלימודים, והתלמידים האלה נותנים 180 שעות של שירות בקהלה כאשר אנחנו אומרים לחבר'ה האלה, שבעצם אלה חבר'ה מחוננים, מחוברים כל היום למחשב.

מילה אחת אחרונה: אנחנו אומרים לו: תניח למחשב, צא לקהילה ותעזוב, תעשה פעילות בקהילה.

מילה אחת אחרונה: משפט אחרון לגמרי – אני חושב שמדובר כרגע באיזו שהיא תכנית, שהיא לא תכנית מגזרית למשרד זה או אחר.

מילה אחת אחרונה: זו תכנית שהיא כלל-מערכתית, שההשפעה שלה על החברה - ואם יקום גוף שיוכל לחבר את כל הגופים, כל המגזרים, כל המשרדים גם יחד, זה יתרום לחברה סולידרית ערכית יותר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נציג משרד החינוך.

<אירית שדה: אני מפמ"ר מדעי הסביבה.

<אירית שדה: אנחנו מברכים על כל התכנית הזאת בכלל, ועל העיסוק בסביבה בפרט.

<אירית שדה: יש לנו גם שיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה - -

מירב בן ארי: כמה בתי ספר היום פעילים, חוץ מ-240 ששמעתי בחברה הערבית - -

<אלי שטרית: לא, לא.

<אלי שטרית: 263 בסך הכל.

מירב בן ארי: כמה במגזר הערבי?

<אלי שטרית: אני יכול לתת הערכה בסביבות ה-40.

מירב בן ארי: כ-40 בתי ספר מתוך ה- -

מסעוד גנאים: אבל הם התחילו לפני שנתיים?

<אלי שטרית: ברמה הארצית לפני ארבע שנים אבל - - - לפני תשע.

<אירית שדה: - - אנחנו עובדים גם בשיתוף פעולה עם משרדים אחרים, והמשרד להגנת הסביבה עכשיו מוביל תכנית של פיתוח מנהיגות סביבתית, שהשנה 30 בתי ספר, כיתות י', השתתפו בה.

<אירית שדה: בשנה הבאה מכפילים או יותר אפילו, כך שהסביבה בהחלט מבורכת מכל הגופים, ביחוד שאנחנו מובילים את זה גם עם משרדי ממשלה נוספים.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: רציתי לשאול עוד שאלה לפני שאני מפנה לחברה להגנת הטבע: למה לא כל בתי הספר משתתפים?

מירב בן ארי: איך בית ספר היום, במדינת ישראל, חשוף לתכנית הזאת ומה מונע מבית ספר להשתתף בתכנית, כי זאת תכנית מצוינת?

<אלי שטרית: עם החלת התכנית של מעורבות חברתית כתכנית חובה על כל בתי הספר, אנחנו צריכים כרגע שתי רמות: רמה אחת – תכנית חובה על כולם.

<אלי שטרית: הרמה השנייה – תכנית רשות.

<אלי שטרית: בגרות חברתית היא רשות לבית ספר שאומר: רוצה אני.

<אלי שטרית: עד עכשיו לא פתחנו את זה בגלל היעדר תקציבים.

<אלי שטרית: כרגע, התכנית של מעורבות חברתית מאפשרת לנו לומר לכל בית הספר שכולם יכולים.

<אלי שטרית: לכן, בתוך שנתיים כל בתי הספר במדינה יוכלו להתחבר לתכנית.

מירב בן ארי: כשאתה מדבר על תקציב, אתה מדבר על תקציב שהמדינה היתה צריכה לתת לטובת - -

<אלי שטרית: לא, לא.

<אלי שטרית: ממש לא.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: יעקב שהרבני, סמנכ"ל חינוך, החברה להגנת הטבע.

<אירית שדה: סליחה, רק לשאלה שלך – 30 בתי הספר שמשתפים כבר בתכנית שהם מובילים יחד עם המשרד להגנת הסביבה - שליש מבתי הספר מהמגזר הערבי.

מסעוד גנאים: יופי.

מסעוד גנאים: אני יודע על התכנית, אני מבקר בבתי הספר מדי חודש, כל שבועיים.

מסעוד גנאים: אני מברך על כל התכנית, במיוחד בקשר לבגרות החברתית משום שגם אנחנו ביקשנו ודרשנו את זה בגלל הוויכוח שהיה על השירות האזרחי, יש מי שמקבל, יש מי שלא מקבל.

מסעוד גנאים: התכנית הזאת נותנת קצת מענה להעמקת ערך ההתנדבות והתרומה.

<יעקב שהרבני: שלום.

<יעקב שהרבני: אני סמנכ"ל חינוך וקהילה ב"חברה להגנת הטבע".

<יעקב שהרבני: ראשית, אני רוצה להודות על ההזדמנות להציג את הנושא של הטיול השנתי - -

מירב בן ארי: סליחה, עוד רגע.

מירב בן ארי: האם מישהו רוצה להתייחס לנושא של הבגרות החברתית?

מירב בן ארי: מישהו מקק"ל?

<זהר ולוסקי: אני ראש אגף החינוך של "הקרן הקיימת לישראל" לישראל.

<זהר ולוסקי: אנחנו שמחים שמשרד החינוך ביקש מאתנו להצטרף לתכנית הזאת ולכן, אנחנו גם ביצענו פיילוט.

<זהר ולוסקי: זה לא הדבר היחיד שאנחנו עושים.

<זהר ולוסקי: אני מבין שעוד כמה דקות נסגור את כל הנושא של החינוך לסביבה והחינוך הסביבתי ובתוכו, זה אחד הדברים שבהחלט, יחד עם משרד החינוך, מחוז דרום – מינהל חברה ונוער, אנחנו גם מריצים.

<זהר ולוסקי: אתנו גם חוגי הסיירות של "הקרן הקיימת לישראל" לישראל וכיתות המנהיגות, כולל במגזר הערבי בעבודה בהחלט משמעותית וגם בפריפריה החברתית אז אני אבקש כמה דקות להתייחס לפי סדר היום.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<זיוית לינדר: אני ראש אגף חינוך וקהילה במשרד להגנת הסביבה.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: אז אני רוצה לדעת, חוץ מהתכניות האלה שהוא התייחס עכשיו, מה עד היום נעשה בבתי הספר בנושא הזה?

מירב בן ארי: התייחסות שלך.

<זיוית לינדר: את מדברת על התנדבות?

מירב בן ארי: לא, אני מדברת באופן כללי, מה נעשה בבתי הספר?

<זיוית לינדר: באופן כללי, אנחנו מפעילים הרבה מאד תכניות בבתי הספר.

<זיוית לינדר: קודם כל, תהליכי הסמכה לבתי ספר "ירוקים", שיש לנו היום כ-700 בתי ספר, מרביתם בבתי ספר יסודיים אבל לפחות 15% בבתי הספר העל-יסודיים.

<זיוית לינדר: התכנית למעורבות חברתית היא בהחלט תכנית שאנחנו רואים בה אפשרות למשוך את הצעירים, את הנוער בתיכון, להתנדב ולעסוק בנושאי סביבה ולכן, יחד עם משרד החינוך אנחנו מובילים את התכנית הזאת.

<זיוית לינדר: תכנית שהשנה, כאמור, היתה ב-30 קבוצות ובשנה הבאה תהיה ב-60.

<זיוית לינדר: במסגרתה הם גם מקבלים הכשרה והם גם מתנדבים בקהילה ועושים פרויקט שתורם לסביבה ולקהילה.

<זיוית לינדר: במשך שנים המשרד להגנת הסביבה משקיע מיליונים, אפשר לומר, בקידום החינוך הסביבתי, הן בהכשרת מורים במערכת החינוך והן בהכשרת מורים במכללות להכשרת מורים, בתהליכים שמטרתם באמת להעצים ולחזק את הקשר של הילדים והנוער לבית שלהם, למקום שהם חיים בו, ולהיות מוכנים לקחת אחריות ולתרום לשמירה על הסביבה.

מירב בן ארי: יש לי עוד שאלה – כשאמרת שרוב הפעילות נעשית בבתי הספר היסודיים ו-15% - מה, ויתרנו על התיכוניים?

<זיוית לינדר: לא ויתרנו.

מירב בן ארי: אין לי ספק שלהתחיל חינוך מגיל צעיר, - - - מה לגבי התיכונים?

<זיוית לינדר: - - אין פה ויתור, יש פה התמודדות אמתית עם העובדה שמערכת החינוך בבתי הספר העל-יסודיים, ויגידו את זה העמיתים שלי ממשרד החינוך, היא הרבה פחות מאפשרת ויכולה לתת מקום לעסוק בנושאים שהם מחוץ למערכת ולכן, התכנית למעורבות חברתית – בדיוק זו הסיבה שנכנסנו לשיתוף פעולה עם משרד החינוך, כי היא כן מאפשרת זמן ומקום לתת התייחסות לזה.

<זיוית לינדר: בתוך מערכת החינוך הרגילה שבה בני הנוער מכוונים, לומדים את הנושאים שבהם הם נבחנים בבגרות, יש אחוז מסוים שנבחן במדעי סביבה אבל שאר התלמידים בתיכון, קשה מאד לפנות את הזמן שלהם לעיסוק משמעותי בנושא.

מירב בן ארי: אני אשאל עוד שאלה כי תכף נחזור אליך, לנושא עליו דיברת – היום, בבתי הספר התיכוניים, יש בגרות שמתעסקת בקיימות - -

<זיוית לינדר: מדעי הסביבה.

מירב בן ארי: - - היא נמצאת בכל בתי הספר בארץ?

<זיוית לינדר: דוקטור אירית שדה היא המפמ"ר של התחום הזה, היא תוכל להגיד לך יותר טוב ממני.

<אירית שדה: זה מקצוע בחירה, וכשכזה - -

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: האם תלמיד בכל התיכונים יכול לבחור?

<אירית שדה: רק אם מלמדים בבית הספר את המקצוע.

<אירית שדה: יש כ-200 בתי ספר שמלמדים את המקצוע כי יש הרבה מקצועות בחירה.

מירב בן ארי: בכל הארץ?

מירב בן ארי: אין לי בעיה עם זה שהתלמיד לא בחר.

מירב בן ארי: יש לי בעיה עם זה שבית הספר לא נתן לו את הפלטפורמה לבחור בנושא.

מירב בן ארי: זה מה שמטריד אותי.

<אירית שדה: אוקי, אז זו בעיה, הבחירה של בית הספר.

<אירית שדה: השאלה אם בית הספר נותן מקצועות לבחור לפי מה שהתלמידים רוצים או שהתלמידים בוחרים לפי מה שבית ספר נותן?

<אירית שדה: יש בתי ספר שכך, יש בתי ספר שאחרת.

מירב בן ארי: מה האג'נדה של משרד החינוך?

מירב בן ארי: בית הספר בוחר את המקצועות שהוא רוצה להתמחות בהם?

<אירית שדה: בית הספר הוא זה שפותח את מדף המקצועות ומאפשר - -

עוזי דיין: אבל הוא לא יעשה את זה אם אין מאסה קריטית של לומדים.

עוזי דיין: וחוץ מזה, כולם אוהבים ללכת לכל מיני התמחויות, וזו לא העיקרית ביניהם.

<אירית שדה: זה מקצוע שהוא יחסית חדש, גם אם את משווה להיסטוריה של מקצועות כמו ביולוגיה או כימיה או חקלאות, שהם מימים ימימה, אז זה מקצוע שהוא יחסית חדש.

מירב בן ארי: ברור.

מירב בן ארי: כל הנושא של קיימות, הגנת הסביבה.

מירב בן ארי: כמה שנים קיים המשרד להגנת הסביבה?

<זיוית לינדר: מ-88.

מירב בן ארי: את מבינה?

מירב בן ארי: כמה שנים קיים משרד החינוך?

מירב בן ארי: כך שיש כאן הבדלים.

מירב בן ארי: השאלה היא כמה אנו עושים, כמשרד החינוך, ביחד ובשותפות עם המשרד להגנת הסביבה, בגלל מה שקורה היום בעולם ובגלל העלייה של המודעות לנושא, כמה אנחנו, כמשרד החינוך והמשרד להגנת הסביבה באמת דורשים או לפחות - אני לא יודעת אם אפשר לחייב בתי ספר לקחת את הנושא של הגנת הסביבה כחלק מהבגרות או שאת אומרת לי שהסיכוי שזה יקרה - - בואי תגידי לי מהניסיון שלך.

<אירית שדה: ביסודי ובחטיבת הביניים התכנים משולבים יותר בתחומי דעת שונים, אם זה במדעים ואם זה בגיאוגרפיה ומולדת, משולבים יותר.

<אירית שדה: לגבי התיכונים - יש לנו בעיה: מצד אחד, אנחנו רוצים יותר מקצועות ומצד שני, אנחנו רוצים לצמצמם את מספר המקצועות.

<אירית שדה: אנחנו עוד עובדים על זה.

<מרב ניר: סליחה, אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת.

<מרב ניר: אני מהמועצה לישראל יפה.

<מרב ניר: אנחנו עוסקים בחינוך והסברה בנושאי סביבה וקיימות ולכן, אנחנו נתקלים בענין הזה שבבתי הספר התיכונים יש פחות קשר ופחות זמן, ואנחנו מפעילים בשיתוף משרד החינוך תכנית לבגרות דרך לימודי גיאוגרפיה – יחידה חמישית בבגרות בגיאוגרפיה, שעוסקת בתכנון עיר וסביבה, שדרכה הם באמת נחשפים, תלמידי הגיאוגרפיה, שזה מקצוע יותר זמין ממדעי הסביבה, ודרך היחידה הנוספת הזאת הם נחשפים לתכני הסביבה והקיימות, במסגרתה הם מתכננים ועוסקים בעבודת חקר מדעית, שבה הם חוקרים בדרך כלל תופעה בסביבת המגורים שלהם, ודרך זה מקדמים את התכנים החשובים האלה, כך שזה נפתח ליותר תלמידים.

מירב בן ארי: אוקי.

מירב בן ארי: ואיך הקשר שלך למשרד להגנת הסביבה קיים?

<מרב ניר: כן.

<זיוית לינדר: לא כל התכניות הן שלנו.

<זיוית לינדר: יש תכניות, ואנחנו מעודדים תכניות שמתנהלות בשיתוף פעולה של ארגונים "ירוקים" ממשרד החינוך, בשמחה.

<זיוית לינדר: לא בכולם אנחנו צריכים להיות.

מירב בן ארי: כמה בתי ספר עושים את הבגרות בגיאוגרפיה?

<מרב ניר: יש לנו היום 1400 תלמידים.

<מרב ניר: זה לא הרבה - -

מירב בן ארי: זה יותר מ-260 - -

<מרב ניר: יש לנו 400 תלמידים מהמגזר הערבי.

<מרב ניר: אנחנו פועלים שם ורוצים להיכנס לשם יותר.

<מרב ניר: אנחנו מנסים למצוא את הדרכים המתאימות ואת התקציבים, כי זה דורש התאמות אבל אנחנו כל שנה מרחיבים את זה יותר ויותר.

מירב בן ארי: חבר הכנסת גנאים, אתה רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן?

מסעוד גנאים: אני רוצה להתייחס בכלל - אני גם מורה לשעבר ואני מכיר את הנושא.

מסעוד גנאים: תחילה, אני מברך על כל תכנית של משרד החינוך, לקשור את התלמיד לסביבה שלו, בעולם שלו, משום שנמאס לנו שבית הספר יהיה איזה בועה מנותקת מכל העולם, ושם יש רק שדה מרוצים של ציונים והישגים, בתי חרושת של תעודות וזהו.

מסעוד גנאים: נמאס לנו, זה לא חינוך בסוף.

מסעוד גנאים: בסוף החינוך האמתי - אנחנו רוצים שבית הספר יחזור לתפקיד האמתי והעיקרי שלו, שזה לחנך.

מסעוד גנאים: לקשור אותו עם הסביבה, עם הקהילה, עם החברה, כי בסוף הוא יחזור לשם.

מסעוד גנאים: הוא יהיה חבר שם.

מסעוד גנאים: אז צריך שתהיה אינטראקציה מאז שהוא בבית הספר.

מסעוד גנאים: חשוב מאד ללמד אותו לערכים.

מסעוד גנאים: בסוף, לפי הראיה שלי - אני גם הייתי מורה אבל משרד החינוך לא עזר לי משום שתמיד, כל שר חינוך, כאשר הוא היה פה, בוועדה, אני שאלתי אותו.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, כאשר המורה הטוב בעיניו של המפקח, זה שמביא את ציוני הבגרות הגבוהים וגם מנהל המחוז בעיניו של השר וגם השר, בסוף הוא רוצה הישגים.

מסעוד גנאים: זה לא חינוך, זה לא מה שאנחנו רוצים.

מסעוד גנאים: בסוף, אנחנו רוצים לחנך את האדם, להכין אותו לחיים, עם כל הכבוד, ולא את הפקיד.

מסעוד גנאים: אני לא רוצה את הפקיד.

מסעוד גנאים: נכון, הוא יעבוד בסוף ויהיה פקיד אבל בכלל, אנחנו רוצים לחנך את האדם, להכין אותו לחיים.

מסעוד גנאים: לכן תעודת בגרות חברתית, החינוך לסביבה, כל אלה עוזרים לנו במשימה האמתית של בית הספר, שזה לבנות את האדם.

מסעוד גנאים: יש אמרה חשובה מאד, שאני תמיד אומר אותה, נדמה לי שהיא של איינשטיין.

מסעוד גנאים: הוא אומר על החינוך – ויש הרבה מושגים על החינוך.

מסעוד גנאים: אז הוא אומר: החינוך זה כל מה שנשאר בנו אחרי ששכחנו כל מה שלמדנו.

מסעוד גנאים: זה החינוך.

מסעוד גנאים: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<זהר ולוסקי: ברשותך, אם אפשר להציג בקצרה.

מירב בן ארי: הנושא שלך זה הטיול השנתי.

<יעקב שהרבני: כן, אבל אני רוצה להגיב לנושא הזה.

<אירית שדה: משרד החינוך גם מעודד עבודות גמר בנושאים סביבתיים, ויחד עם המשרד להגנת הסביבה יש פרס השרים, של שר החינוך והשר להגנת הסביבה, שמדי שנה מעניקים פרסים לתלמידים שעשו, ולא משנה מה תחום הדעת.

<אירית שדה: זה יכול להיות דרך גיאוגרפיה, אזרחות, מדעי סביבה, מדעי חברה, עבודות שקשורות בסביבה, כדי לעודד תלמידים לעשות חקר כולל "פרס המים" של אוניברסיטת תל-אביב, "קמפוס ירוק" באוניברסיטת באר-שבע.

<אירית שדה: כל מקום שמעודד עבודות גמר ומעורבות של תלמידים בנושא ללא קשר לתחום הדעת - אנחנו מעודדים לעודד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: ההתייחסות שלך בבקשה.

<יעקב שהרבני: התייחסות קצרה שלי, כאיש החברה להגנת הטבע, ארגון חברה אזרחית שבעצם אמון על נשכנות וביקורת כלפי הממשל – אני חושב שזה עלה כאן במרומז, וחשוב לתת פרספקטיבה טיפה יותר עמוקה, גם של החינוך הסביבתית, גם הסיפור של המעורבות החברתית וגם בכלל, כל הסיפור של שילוב בין מערכת החינוך לבין סביבה - אני חושב שבשנים האחרונות, אפשר לומר ב-5,6 השנים האחרונות, אנחנו, כארגוני סביבה חוץ ממשלתיים, חווים מהפך חיובי.

<יעקב שהרבני: חייבים לשים את זה על השולחן של הוועדה.

<יעקב שהרבני: יש כאן עבודה מאד משמעותית של חיבור בין שני משרדי ממשלה, של חינוך וסביבה, ששמו לעצמם מטרה – גם השרים, גם המנכ"לים וגם ראשי המחלקות והאגפים, לקדם את הנושא הזה, והנושא הזה מתקדם.

<יעקב שהרבני: לכן, חשוב שהוועדה תדע את זה כי אנחנו רואים עכשיו תמונת מצב, אנחנו תמיד רוצים לשאוף קדימה וגם חשוב להבין את העבר – מאיפה באנו.

<יעקב שהרבני: אני חושב שאנחנו במקום הרבה הרבה יותר טוב ממה שהיה לפני 5,6,7 שנים, וחשוב שהוועדה תדע את זה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לכם שהשר להגנת הסביבה, שהוא חבר לרשימה שלי, גם הוא מאד מגויס לנושא של חינוך.

מירב בן ארי: הוא היה אמור להיות פה, הוא בחיפה, בסיפור עם האמוניה אבל אני בהחלט רוצה לומר לך שלפני שהגעתי לוועדה גם דיברתי אתו.

מירב בן ארי: הוא שותף.

מירב בן ארי: את בטח יודעת, את מהמשרד להגנת הסביבה, שיש לכם שותף פעיל מאד ומרכזי, ואני בטוחה שהפעילות רק תצמח ותגדל, לפחות כל עוד הקואליציה קיימת.

מירב בן ארי: בבקשה גברתי.

<שירלי גזית: אני מהארגון לחקלאות אורגנית.

<שירלי גזית: אני רוצה לנצל את הפורום הזה יותר לשאלה ולעורר מודעות, כי יש פה נציגים נכבדים, גם מהמשרד להגנת הסביבה וגם ממשרד החינוך - אתם מדברים פה המון על סביבה, וקצת שכחתם את החקלאות בתוך הסביבה.

<שירלי גזית: היום, כשאנשים יוצאים לסביבה, אז חלקים עיקריים מהסביבה שלנו זה שטחים חקלאיים.

<שירלי גזית: אנשים יוצאים לבלות בטבע, הם יוצאים לשטחים שמתוחזקים על ידי חקלאים ישראלים, שמתחזקים עבורם את הסביבה בצורה מאד אינטנסיבית, עם עלויות נכבדות ולצערי, בעידן של היום, עם הרבה מאד אבנים בגלגלים.

<שירלי גזית: זה נושא לדיון אחר - -

מירב בן ארי: בואי נתמקד בדיון כי יש לנו עוד דיון שהתחייבתי ואנשים באו במיוחד.

<שירלי גזית: - - מה שחשוב לי לומר זה שהשטחים החקלאיים הם קודם כל מרכיב משמעותי בחברה הישראלית.

<שירלי גזית: זה דבר שחשוב לזכור.

<שירלי גזית: ואני, כנציגה של החקלאים האורגנים, בעצם אנחנו מייצגים את חוד החנית בסביבה ה"ירוקה", המבוקרת, נקרא לזה כך, בחקלאות האורגנית.

<שירלי גזית: מה שאני מפנה אליכם, נציגי משרד החינוך ואיכות הסביבה, זה את הצורך ואת הרצון שלנו לשים יותר על המפה את החקלאות לא כפרויקט אלא כסוג של נושא ממש משמעותי, שעומד בפני עצמו, לקידום גם במסגרות החינוכיות כי אני, בתור ילדה, למרות שגדלתי בעיר, זכורה לי נסיעה קבועה, שבועית, לחווה חקלאית.

<שירלי גזית: אני חושבת שאחד הדברים שהכי חיברו אותי למה שאני עושה היום, שהוא מאד שונה מהמקום שגדלתי בו, זה האיסוף של הסלקים בבוקר - -

מירב בן ארי: אני הבנתי שבכפרי הנוער, גם בסיור שקיימתי בשבוע שעבר בכפר הנוער בן-שמן, יש שם בגרות בחקלאות.

מירב בן ארי: האם הנושא של בגרות בחקלאות – ואני ממשיכה את דבריך – קיים גם בתיכונים או רק בכפרי הנוער?

<אירית שדה: בגרות לחקלאות פתוחה גם בבתי הספר שאינם של החינוך ההתיישבותי, וזה גם מקצוע בחירה אבל הגיל הצעיר, יסודי וחטיבות ביניים, יוצאים לחוות.

<אירית שדה: יש הרבה יותר חוות - -

<שירלי גזית: הרבה הרבה פחות ממה שאני זוכרת.

<זיוית לינדר: אני חושבת שאת לא מעודכנת.

<שירלי גזית: אני חושבת שאני מעודכנת יותר מאנשים אחרים כי אני נמצאת בתוך זה - -

<שירלי גזית: על כל הארץ 40 חוות – זה הרבה לדעתך.

מירב בן ארי: זו התחלה שלדעתי רק מהשנים האחרונות.

<חני פלג: - - אני יכולה לתת לך דוגמה – כ-1000 תלמידים מגיעים בשבוע לחווה, שזה הרבה מאד ילדים לחווה בשבוע.

<חני פלג: יש התפתחות מאד גדולה, החוות מתחילות להיות בקדמת הטכנולוגיה.

<חני פלג: אבי אלקיים, שהוא המפמ"ר של החוות החקלאיות, מקדם את זה בצורה מאד גדולה.

<שירלי גזית: אני שמחה לשמוע.

<אורית גינזבורג: אני מנהלת תחום שטחים פתוחים במשרד החקלאות ופיתוח הכפר.

<אורית גינזבורג: קודם כל, אני חושבת שהתכנית מדהימה ומקסימה, ויש בה הרבה דברים שאנחנו מתחברים אליהם.

<אורית גינזבורג: אנחנו מקדמים היום תכנית של החינוך לחקלאות במשרד, ובדיוק נגעת בנושא של חוות חקלאיות - אז אחת המטרות שרצינו בתכנית הזאת, זה לפתוח את החוות החקלאיות לא רק בתוך התכנית של בתי ספר אלא לתכנית חיצונית, שבה הורים וילדים יכולים לבוא ולחוות פעילות חיצונית.

<אורית גינזבורג: יש פעילות בנושא הזה, אני מזמינה אותך ליצור קשר אתנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: עוד מילה בנושא של קיימות.

<חני פלג: יש הרבה תכניות בתוך החוות החקלאיות, תכניות שהן לקהילה.

<חני פלג: יש בחדרה למשל, קהילה של אתיופים שמגיעים לעשות גינה חקלאית - -

<שירלי גזית: אני מכירה את החוות האלה.

מירב בן ארי: חברים, זה פחות רלוונטי לדיון שלי, אני רוצה להיות ממוקדת.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: יש מנהלת אחת לדיון הזה, תסמכו עלי, אני מנסה לעשות את עבודתי כראוי.

מירב בן ארי: בבקשה.

<חני פלג: יש במגזר הערבי גם.

<זהר ולוסקי: ברשותכם, גם בנושא החקלאות הקק"ל תומכת בצורה משמעותית גם בחוות וגם בערבה.

<זהר ולוסקי: ראו את כל מה שקורה בפיתוח החקלאי ובמו"פים בערבה, ותראו את המשמעות של כמה תומכים.

<זהר ולוסקי: - -

<שירלי גזית: זה חשוב אבל זה לא מספיק.

<זהר ולוסקי: - - ברשותכם, אני מבקש לדבר על הנושא של יום הסביבה, ואני מודה לוועדת החינוך ולך, העומדת בראש הדיון, על ההזמנה ולתת את הבמה הזאת לחשיפה, שלא קורית ביום יום.

<זהר ולוסקי: ואם באמת ביום חגיגי כזה נחשוף את הפעולות של "הקרן הקיימת לישראל" לישראל, בעצם למען כל ישראל, למען כל המגזרים – וחשוב להדגיש: למען כל המגזרים כי המוטו המגזרי והחזון החינוכי של הקק"ל והאתגר החינוכי הוא חינוך למנהיגות מגשימה, ציונות מעשית, חיבור בין העם לארצו, ציונות אדם-סביבה, ובעצם כך אנחנו נוכל לחבר טוב יותר ולסייע בשיתוף פעולה, כמו שהצגנו קודם, עם משרד החינוך ועם גופים נוספים.

<זהר ולוסקי: העיסוק בנושאים האלה של ציונות-אדם-סביבה – אנחנו רוצים לחבר את האנשים לסביבתם ורוצים לסייע דרך סוגיית המנהיגות.

<זהר ולוסקי: דרך הסוגיה, שנוכל לחבר את בני הנוער מגני ילדים ועד סטודנטים ובכלל, גם בארץ וגם בתפוצות.

<זהר ולוסקי: אנחנו מדגישים "גם בתפוצות", כי העיסוק בתפוצות, למשל, גם נעשה שם וגם במטרה להביא לפה, לשבועות שלמים לישראל, לחבר.

<זהר ולוסקי: לא מעט מדינות בעולם, שהן גם מדינות מתפתחות, לומדות מאתנו, ויש למידה משותפת והיזון חוזר, כשהדגש המרכזי הוא כמובן ישראל והפיתוח של מדינת ישראל, כי הקרן היא קיימת לישראל.

<זהר ולוסקי: "הקרן הקיימת לישראל" רואה במנהיגות הצעירה את ספינת הדגל שמובילה את הסיפור הזה, כי אם נחנך למנהיגות, נחנך לאחריות ונחנך למשהו שאנשים ייקחו אחריות על הסביבה, וזה, אם תרצו, אולי הסיפור של הרעיון הציוני, ומה שהופך את הקק"ל למעורבת מאד, לא רק כ"גוף ירוק" בזכות היערות אלא "גוף ירוק" תרתי משמע, במלא מובן המילה, שמפתח את ישראל.

<זהר ולוסקי: דוגמאות קטנות: תכנית מנהיגות צעירה – כיתות המנהיגות שמוצבות ברחבי בתי הספר – למעלה מ-430 כיתות, כולל במגזר הערבי, כולל גם במגזר החרדי ובכל ישראל – באותם כיתות, הכיתה היא אמצעי לפעילות חינוכית של שנה שלמה של מועצת מנהיגות - -

מירב בן ארי: כן, זה ראיתי בתוך בית ספר את המבנה הזה.

<זהר ולוסקי: כן.

<זהר ולוסקי: אז יש ב-430, ואנחנו גדלים עם תכנית ברורה, של קריטריונים ברורים ושיתוף פעולה מלא עם מחלקות החינוך של הרשויות המקומיות, כשהדגש, מבחינתנו, הוא גם בפריפריה החברתית, לא רק, אבל גם בפריפריה החברתית – נגב וגליל על ראש סדר היום של הקק"ל, ובתוך הדבר הזה, העצמת הפריפריה החברתית, יש תכניות שנקראות "מעוף" ו"אציל".

<זהר ולוסקי: הרשות המקומית שותפה.

<זהר ולוסקי: אנחנו נכנסים בצורה מאד משמעותית בשותפות עם הרשות המקומית, כך שאנחנו יוצרים יותר ממכפיל כוח עם מחויבות של בית הספר, כי אם אנחנו - -

מירב בן ארי: כי לבית ספר יש את הניהול עצמי - -

<זהר ולוסקי: נכון, אבל המחויבות היא לתכנית.

<זהר ולוסקי: זאת אומרת, אי אפשר להציב כיתה ללא תכנית.

<זהר ולוסקי: הרעיון הוא לא לשים את הכיתה רק כמקום סביבתי אלא כמקום שמושך מסביבו את כל הנושא החברתי-סביבתי.

<זהר ולוסקי: אתן דוגמה קטנה: בית ספר לוקח, ומועצת התלמידים, אחת המשימות שלה בין פרק לפרק, 10 פרקים במשך שנה – אנחנו נכנסים לפחות לשלוש שנים תכנית, זה לקחת ולעשות "הפסקה פעילה".

<זהר ולוסקי: לקחת הפסקה ארוכה, ולעשות הפסקה בערכים שאנחנו, ב"קרן הקיימת לישראל", מובילים.

<זהר ולוסקי: ההפסקה הזאת משפיעה על כל בית הספר עצמו.

<זהר ולוסקי: או משימות שהם לוקחים הביתה, לסביבה או לקהילה שלהם, וכך הלאה.

<זהר ולוסקי: זאת אומרת, ההשפעה היא לא רק בכיתה.

<זהר ולוסקי: הכיתה היא אמצעי שממנו הכל פורץ ופורח.

<זהר ולוסקי: תכניות "מעוף" ו"אציל" כאמור, חוגי הסיירות, שעוד רגע אגיד מילה.

<זהר ולוסקי: אתנו מנכ"ל חוגי הסיירות וגם עוזי דיין בכובעו הנוסף, שהוא יושב ראש חוגי הסיירות של ה"קרן הקיימת לישראל".

<זהר ולוסקי: מרכזי שדה ויער, בנס-הרים, לביא ולא עוד הרבה זמן גם שוני ויתיר – חמישה מרכזי שדה, שלושה כרגע פעילים ובקרוב חמישה, כאמור, שבעצם נותנים מענה גם כעת חיה.

<זהר ולוסקי: אגב, שיתוף פעולה עם משרד החינוך – כרגע למשל, תכניות של מינהל, חברה ונוער, קורס מש"צים, פש"צים, נמצאים שם ובעצם עושים את הפעילות, וזאת חגיגה חינוכית-סביבתית דרך משקפי המנהיגות, איך אנחנו מעצימים את המנהיגות שהם ישפיעו וימשיכו עם זה הלאה.

<זהר ולוסקי: דיברנו על המסלול ליחידת בגרות סביבתית-חברתית, שהוא ניסיוני, כאמור, עם מינהל חברה ונוער דרום.

<זהר ולוסקי: תכנית המנהיגות הצעירה שהתייחסנו אליה, ואחד הדברים שאנחנו גם עושים זה "ימי שיא".

<זהר ולוסקי: איך אנחנו עושים את ה"ימי שיא"?

<זהר ולוסקי: כל קבוצות המנהיגות, לפי אזורים, נפגשות ועושים יום של העצמה, חוץ מאותה תכנית, כחלק או כשיא מסוים למה שאנחנו מצפים מהם להמשיך.

<זהר ולוסקי: חוגי הסיירות של הקק"ל מדגימים את זה הלכה למעשה – למעלה מ-2400 חניכים בכל רחבי הארץ.

<זהר ולוסקי: לביא זמיר, בבקשה.

<לביא זמיר: באמת בקצרה – 2500 חניכים בספירה האחרונה אבל לא נתווכח על זה, - -

<זהר ולוסקי: כן ירבו.

<לביא זמיר: - - פועלים מצפון עד דרום, גם בפריפריה וגם במרכז הארץ, כמעט בכל מקום.

<לביא זמיר: לא נלאה בפעילות אבל היום יש שלוש תכניות מרכזיות: תכנית אחת – חוגי סיירות לילדים ונוער מכיתה ה'-י"ב.

<לביא זמיר: פעולה אחת לשבוע והמון ימי טיול במשך השנה.

<לביא זמיר: עוזי ידבר על זה עוד רגע.

<לביא זמיר: הילד נמצא 30 יום במשך שנה אחת בחוץ, בשטח, בסביבה, ודרך זה מקבל עליו הרבה מאד ערכים.

<לביא זמיר: תכנית שניה נמצאת ב-45 בתי ספר ומתעסקת בהיכרות עם כל נושא האקולוגיה והמים דרך מערכת שאוספת את מיד הנגב לבתי הספר, ובית ספר משתמש בהם אם לשירותים ואם לגינה של בית הספר, גינה חקלאית על פי רוב.

<לביא זמיר: והתכנית השלישית, שעכשיו סיימנו את הפיילוט, היא בית ספר לסיירות, שמתחיל להכשיר את הדור הבא של המדריכים, שעוסקים בכל תחומי השטח.

מירב בן ארי: תודה.

עוזי דיין: אני באתי לכאן במטרה אחת, ואני אעשה את זה קצר - -

מירב בן ארי: טוב, זו כבר מטרה שנייה.

מירב בן ארי: המטרה הראשונה שלנו היתה בבוקר.

עוזי דיין: אני בכובע אחר.

עוזי דיין: אני 14 שנה יושב ראש של חוגי הסיור, בהתנדבות כמובן.

עוזי דיין: הייתי בחוג הטיולים הראשון של "תנועת המושבים", מי שמכיר ואחר כך, 17 שנה ביחידה.

עוזי דיין: אני מכיר יחסית את הארץ ואת התחום.

עוזי דיין: ישנן שתי שיטות לימוד, זאת לא הרצאה ארוכה – שיטת הלימוד העיקרית היום היא: תשב בכיתה, תשב ישר, מסודר, אל תסתכל החוצה דרך החלון ואנחנו נלמד אותך את חוכמת הדורות.

עוזי דיין: כלומר, כל הידע והחוכמה שהצטברה במשך השנים.

עוזי דיין: זה דבר נכון, חשוב וכולי.

עוזי דיין: יש עוד שיטת לימוד, שפעם היתה יותר נפוצה והיא: צא החוצה, תסתכל מה קורה סביבך, תכיר את הסביבה שלך, את הדברים, ותשאל שאלות.

עוזי דיין: ניוטון - רוב הדברים הגדולים שקרו בעולם לא קרו בשיטה הראשונה אלא בשנייה.

עוזי דיין: זאת אומרת, אנשים שהיה להם בסיס של חוכמת הדורות אבל הם לא עסקו רק בזה, הם עסקו בשאלה למה קורים דברים ומה צריך לשנות.

עוזי דיין: זה גם הבסיס של הענין החברתי.

עוזי דיין: יש כאילו הבנה, שהיא לא נכונה, ש"חברתי" משמעו סביבה.

עוזי דיין: זה דבר לא נכון.

עוזי דיין: זה לא שזה מתנגש, חס וחלילה, אבל זה לא מובן בהכרח שמי שהוא חברתי, הוא גם ידע לשמור על הסביבה והפוך.

עוזי דיין: זה רצוי שזה יהיה אבל זה לא כך.

עוזי דיין: אנחנו עושים בשנה 6000 סיורים, אז אני יודע על מה אני מדבר.

עוזי דיין: והבעיה שאני מעלה כאן, בקליפת אגוז, זה שהממסד בארץ הוא נגד שיטיילו ויסיירו.

עוזי דיין: תוצאתית.

עוזי דיין: זה לא בא מרצון רע כי אנשים החליטו להילחם בזה אבל מעשית, זה מה שקורה.

עוזי דיין: הכל מתנקז בסוף לנושא אחד והוא האבטחה.

עוזי דיין: אנחנו, חוגי הסיור של הקק"ל לא באים הנה בשום בקשה, לא מבקשים כסף, לא מבקשים שום דבר.

עוזי דיין: אנחנו מבקשים שיתנו לנו לסייר בארץ.

עוזי דיין: יש לזה חשיבות.

עוזי דיין: בסופו של דבר, אין אנשים ששומרים סביבה אם הם לא מכירים את הארץ שלהם באמת, אחרת הם תיאורטיקנים דגולים.

עוזי דיין: לכן, צריך לתת לטייל.

עוזי דיין: יש פה רמות שונות והמון דברים - אני אגיד דבר אחד, ואני אומר אותו כאן בתור בקשה לוועדת החינוך של הכנסת, שתעסוק בזה באיזה שהוא שלב בהמשך, זה לא דבר שיוכל להיות מבואר היום: לדעתי, אין כאן בחדר איש אחד שרשאי ללוות טיול כמאבטח, כולל אני.

עוזי דיין: הייתי 17 שנה ביחידה, יש לי נשק של הצבא.

עוזי דיין: תאמינו לי, אני יודע לעשות את זה יותר טוב מרוב המאבטחים שיש בארץ אבל אסור לעשות את זה, כולל לא סיור של הבת שלך או הנכד שלך לבית-שמש.

עוזי דיין: אלה הכללים.

עוזי דיין: למה הם קרו?

עוזי דיין: כי החליטו להתייחס לענין הזה ברצינות.

עוזי דיין: מרוב להתעסק בזה ברצינות, שפכו את התינוק עם מי האמבטיה.

עוזי דיין: זה גורם לתרבות מאד בעייתית: 1.

עוזי דיין: שמטיילים פחות ופחות.

עוזי דיין: 2.

עוזי דיין: עוד יותר חמור, שמרמים בענין.

עוזי דיין: זאת אומרת, שאתה עושה כללים שהציבור לא יודע לעמוד בהם, אז חלק בורחים מהם.

עוזי דיין: למשל, כל המכינות הקדם-צבאיות לא מקיימות ובצדק, הם גם לא חייבות, את החוזר של משרד החינוך, של המנכ"ל, כי מי שרוצה לטייל לפי חוזר מנכ"ל יתייר מקסימום בבנין הזה.

עוזי דיין: לא לשום מקום ברצינות.

עוזי דיין: יש שם דברים שהם בסוף אפילו לא חינוכיים ולכן, משרד החינוך, הוא יטייל מקסימום בבניין הזה.

עוזי דיין: לא יטייל לשום מקום ברצינות.

עוזי דיין: יש שם דברים שהם בסוף אפילו לא חינוכיים, לא רק שהם לא בטיחותיים.

עוזי דיין: לכן, מישהו צריך להתעסק עם זה.

עוזי דיין: אני נלחמתי בסיפור הזה שנים.

עוזי דיין: זה קשה מאד.

עוזי דיין: צריך לזכור שגם הרוב מעדיפים לוותר.

עוזי דיין: נגיד בית ספר - יש כאלה שלא אכפת להם לשלם את הכסף בעד ה"כאילו" אבטחה.

עוזי דיין: יש כאלה שמטיילים פחות ופחות, יש כאלה שלא אכפת להם כי הם ממילא מטיילים בקבוצה של מעל 70 ילדים, אז מה זה משנה עניין האבטחה?

עוזי דיין: אבל מי שמוציא 6000 סיורים בשנה של קבוצות קטנות, אין לו שום סיכוי לעמוד בזה.

עוזי דיין: ולכן, מה שאנחנו עושים עכשיו – אנחנו עושים הכל לפי החוק וכולי, אבל אנחנו פועלים לפי מה שאנחנו מבינים איך עושים את זה וכולי.

עוזי דיין: גם כך זה קשה.

עוזי דיין: אני מציע להיכנס לנושא הזה בגלל שהיום או שמתחמנים את זה או שפחות ופחות מסיירים.

עוזי דיין: אני חושב שזה צריך להיות אינטרס של כל הגופים שעוסקים בזה, ובסופו של דבר גם לא תהיה שמירת סביבה אם לא יכירו את הסביבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<זהר ולוסקי: ברשותך - - -

מירב בן ארי: לא, אני ממש חייבת לעבור לנושא הבא.

מירב בן ארי: אני אתייחס לזה.

מירב בן ארי: תאמין לי, מה שהוא אומר זה דברי טעם.

<זהר ולוסקי: בסך הכל כקק"ל, כמו שהוועדה מבינה, אנחנו רוצים להעצים את הפעילות, אין לנו בקשות.

<זהר ולוסקי: להיפך, יש לנו רצון לחשוף כמה שיותר - -

מירב בן ארי: עכשיו נעבור לנושא הבא, ונתת לנו פתיחה מצוינת, לנושא של הטיול השנתי.

מירב בן ארי: בואו נתעסק בנושא הזה.

מירב בן ארי: בבקשה.

<יעקב שהרבני: שלום, אני חוזר שוב, אני סמנכ"ל חינוך בחברה להגנת הטבע.

<יעקב שהרבני: אני חושב שמה שעוזי דיין הציג זה פתיח טוב וחשוב לנושא שאנחנו רוצים לדבר עליו עכשיו.

<יעקב שהרבני: ראשית, תודה כי אני חושב שהנושא של הטיול השנתי עלה לכותרות בחודשים האחרונים, ולא מהכיוון החיובי אלא דווקא מהכיוון של שביתות וביטולים ועיצומים.

<יעקב שהרבני: אני חושב שכל מי שיושב כאן, בחדר, ומתעסק בהדרכה, יודע להגיד שהטיול השנתי או הטיול בכלל הוא כלי חינוכי משמעותי, הוא כלי חשוב.

<יעקב שהרבני: הוא כלי שאנחנו צריכים לחזק אותו ולפתח אותו ולצערי, הוא גם עבר סוג של אבולוציה, לפעמים אבולוציה חיובית ולפעמים אבולוציה שהסיגה אותו לאחור, ככלי חינוכי שכזה.

<יעקב שהרבני: אני חושב שאחת הבעיות שלנו היום שמטיילים פחות היא לא רק בגלל הסיפור של נשק ושל ביטחון ובטיחות אלא לא מעט בנושא המודעות ובנושא הנתפסות של הטיול ולאן הוא לוקח אותנו.

<יעקב שהרבני: הייתי רוצה לדבר על שלושה נושאים, בקצרה: א.

<יעקב שהרבני: מאיפה הגענו ולאן אנחנו רוצים להגיע.

<יעקב שהרבני: ב.

<יעקב שהרבני: מה ההבדלים שהדור הנוכחי שם בפנינו כאנשי חינוך וכאנשי ידיעת הארץ או כאנשי סביבה - איזה אתגרים הוא שם לעצמנו?

<יעקב שהרבני: ואיך אנחנו רואים את הטיול ומה משמעותו בנושא של טיפוח אחריות ושייכות.

<יעקב שהרבני: אני חושב שמכל הדוברים שלפני לא נסתר הנושא שאנחנו, כולנו, תופסים או רואים את בני הנוער כעתיד של החברה הישראלית וכעתידה של מדינת ישראל, וככאלה, אנחנו מעלים את הצורך לפתח את תחושת המחויבות שלהם, לפתח את תחושת השייכות שלהם, ולהגביר אצלם את הצורך ואת היכולת לקחת אחריות על החברה, על הסביבה, ובכלל על המדינה.

<יעקב שהרבני: אני חושב שהטיול, כמו שאנחנו נציג אותו או כמו שגם מציגים אותו גופים נוספים בארץ, הוא כלי משמעותי לפיתוח התכנים האלה.

<יעקב שהרבני: אז שלוש מילים על איפה היינו – היינו בטיול שפעם, ואני חושב שעוזי גם הזכיר את זה, שפעם יצאו ללמוד.

<יעקב שהרבני: מי שקרא את "רומן רוסי", מכיר את המורה שלקח את התלמידים שלו ולימד אותם בחוץ איך דברים קורים.

<יעקב שהרבני: משם, מעבר לזה שלמדנו בטבע או למדנו בסביבה הטבעית ולמדנו עם המורה בחוץ, למדו לפני, הטיול הפך באיזה שהוא שלב לסוכן זיכרון מאד מאד ברור מטיולי תנועות הנוער לפני קום המדינה, טיולי תנועות הנוער אחרי קום המדינה ולאחר מכן, הטיל גם הפך להיות מכשיר מאד משמעותי לידיעת הארץ ולהכרת הארץ בתוך מערכת החינוך.

<יעקב שהרבני: התחילו עם זה פעם ב"אגד" ואחר כך "החברה להגנת הטבע" הובילה את זה.

<יעקב שהרבני: היום גופים נוספים לוקחים חלק בהובלה של הכרת הארץ וידיעת הארץ, אבל לטיול קרה עוד משהו – הטיול באיזה שהוא שלב נתפס כמקום לחוויה, הפגה וגיבוש, וכשהוא כזה, הוא כבר מאבד מהייחודיות שלו ואז מתחילים לנגוס בו.

<יעקב שהרבני: מתחילים לנגוס בו כי יש עוד דברים שהם חוויה וגיבוש, ואז אנחנו עדים לתופעה, שלדעתי היא מסוכנת, של ירידה במספר ימי הטיול.

<יעקב שהרבני: ירידה במספר ימי הטיול נשמעת פשוטה אבל ברגע שאתה מקצר את הטיול, אתה מצמצם את היכולת שלך לעשות תהליך חינוכי משמעותי בטיול עצמו, ואני חושב שהטיול הוא מקום מאד קריטי לתהליך הזה.

<יעקב שהרבני: אני אומר – את ההתדרדרות הזאת של הטיול ממקום של הכרה וידיעת הארץ למקום של חוויה ונופש, צריך לתת כאן אמירה מאד ברורה ובהירה וחזקה לשל"ח.

<יעקב שהרבני: של"ח בשני העשורים האחרונים ידע לשים את הטיול השנתי בחזרה בתוך מערכת החינוך.

<יעקב שהרבני: ידע להגיד: חברים, זה לא הכיוון, צריך לחזור בחזרה לטיול משמעותי ולטיול אחר.

<יעקב שהרבני: אני חושב שהמשרד ושל"ח מובילים מהלכים מאד ברורים לחיזוק מקומו של הטיול ולמשמעותו, ואנחנו בתחילתה של עליה, אולי אפילו באמצע של עליה אבל זה לא מספיק.

<יעקב שהרבני: זה לא מספיק בגלל הדבר הזה.

<יעקב שהרבני: זה לא מספיק כי לא מספיק לומר שהטיול הוא חלק ממערכת החינוך.

<יעקב שהרבני: אנחנו צריכים להבין עם מה הטיול מתמודד או עם מה המדריכים בטיול מתמודדים או עם מה המערכת מתמודדת.

<יעקב שהרבני: היא מתמודדת עם בני נוער, איכותיים ככל שיהיו, שהעולם שלהם אחר.

<יעקב שהרבני: העולם שלהם הוא העולם של המסכים, העולם הדיגיטלי, העולם האלקטרוני, העולם של אני בפייסבוק מול מישהו, אני מול עצמי, אני עם עצמי.

<יעקב שהרבני: הנושא של הקבוצה, הנושא של החברה, הנושא של "הביחד" מצטמצם והולך ולכן, כשאתה לוקח את הטיול, שהוא קבוצה של ילדים שיוצאים לאן שהוא עם מישהו, הסיפור של הקבוצה חייב לעבור איזה שהוא שינוי, חייב לעבור טיפול כי אני נגד האמירה: זה לא מעניין את בני הנוער.

<יעקב שהרבני: זה מעניין מאד את בני הנוער.

<יעקב שהרבני: אני חושב שהטיול והיציאה לשטח הם חשובים לבני הנוער.

<יעקב שהרבני: אני חושב שאנחנו צריכים להגיד מה בני הנוער מחפשים היום בטיול.

<יעקב שהרבני: ומה שבני הנוער מחפשים היום בטיול זה מה שהם מחפשים בכלל בחיים - מקום להביע את עצמם כי יש להם מה להגיד.

<יעקב שהרבני: מקום שישמעו אותם, מקום שהם יביאו את עצמם לידי ביטוי.

<יעקב שהרבני: ואם אנחנו רוצים להיות משמעותיים בטיול הזה, אם אנחנו רוצים שהטיול באמת יהיה מנוף חינוכי משמעותי, אנחנו צריכים לנסות לאפשר את הצרכים האלה או את המענה לצרכים האלה בטיול עצמו.

<יעקב שהרבני: ולכן, כשאני בא ואומר מה קורה לנו היום, אני חושב שלמערכת החינוך שלנו דרוש טיול עם משמעות.

<יעקב שהרבני: היום הטיול חזר לסילבוס, חזר לתכנית הלימודים וזה מקום מאד חזק של משרד החינוך, שהחזיר את זה אבל אני חושב שמה שרשום כאן על הלוח, הטיול צריך לקחת את הדברים האלה, ואת כל הערכים החשובים האלה צריך לעשות בדרך של השקף הקודם, לתלמידים מהשקף הקודם, ולחשוב איך אנחנו מביאים אותם לידי ביטוי ומשמעות.

<יעקב שהרבני: נגמר העידן של מדריך שמגיע עם סנדלים ומכנסיים קצרים והרבה הרבה ידע, ונותן את נאום חייו מול המצדה, ונגמר הקטע של מדריך שמסביר להם לאן הולכים ומה עושים.

<יעקב שהרבני: התחיל עידן חדש שאנחנו, בחברה להגנת הטבע מקדמים אותו, משרד החינוך ושל"ח מקדמים אותו, של הדרכה אחרת.

<יעקב שהרבני: הדרכה שבאה ואומרת: אנחנו רוצים לפתח אחריות, אנחנו רוצים לפתח מנהיגות, אנחנו רוצים לתת לילדים או למטיילים הזדמנות להביא את עצמם בטיול כי אנחנו מאמינים שרק עם התחברות שלנו אל בני הנוער, של בני הנוער אלינו, של בני הנוער אל המקום שבו הם נמצאים, אל המקום שבו נעודד מעגלים של שיח, מעגלים של חשיבה, מעגלים של איך אני לוקח אחריות, איך אני מתחבר למסרים ולערכים האלה – רק כך נוכל להפוך את הטיול הזה לטיול אחר, לטיול משמעותי, לטיול שמביא לחיבור יותר רלוונטי, למנהיגות יותר עמוקה ולחשיבה יותר ברורה.

<יעקב שהרבני: והכלים הם כלים רבים: מעגלי שיח, ביטוי עצמי, חשיבה עצמית, אלה דברים שאנחנו מכירים.

<יעקב שהרבני: אני חושב ששר החינוך הקודם דיבר על למידה משמעותית, ולמידה משמעותית היא לא רק בכיתה, היא גם מחוץ לכיתה, היא גם בשטח וגם בטיול.

<יעקב שהרבני: אז למה כל ההקדמה הזאת?

מירב בן ארי: זה מה שעושים חוגי הסיירות - -

<יעקב שהרבני: נכון, חוגי הסיירות שלנו, חוגי הסיירות של קק"ל עושים את זה, זה ברור, וכן צריך לשים את ההבדל המשמעותי.

<יעקב שהרבני: אז בחוגי הסיור של קק"ל מדברים על 2400 ואצלי מדברים על פחות אבל בסך הכל, מדברים על כמה אלפים.

<יעקב שהרבני: אני מדבר על מערכת חינוך של עשרות אלפי תלמידים, שבחינוך הפורמאלי פוגש את השטח ולא בחינוך הלא-פורמאלי, וכאן חייבים לשים את הדגש.

<יעקב שהרבני: הדגש הוא על הטיול השנתי ואיך אנחנו הופכים אותו למשמעותי, ככלי חינוכי במערכת.

<יעקב שהרבני: למה כל ההקדמה?

<יעקב שהרבני: כל ההקדמה היא לשקף הזה, שמה שאני מבקש מהוועדה ומה אנחנו מבקשים מהוועדה?

<יעקב שהרבני: ציינתי בתחילת דבריי שכשהטיול היה של "פאן", אז הוא היה פחות חשוב ואפשר היה לנגוס בו.

<יעקב שהרבני: אפשר היה לקצץ אותו להגיד שלא מעלים תשלומי הורים, ואני מבין את השיקול אבל גם לא מגדילים את תמיכת המדינה בטיול.

<יעקב שהרבני: ולכן, כשתשומות עולות וכשעלויות מתייקרות, אפילו של המעטפת הטיולית, אנחנו מגיעים למצב שבעצם הטיול מצטמצם, וכשהוא מצטמצם הוא מאבד מהיכולת שלו להיות דבר משמעותי וערכי.

<יעקב שהרבני: וכאן אני בא ואומר: יום טיול לחניך זה סדר גודל של 150-200 שקל ליום טיול.

<יעקב שהרבני: אלה הדברים שחסרים.

<יעקב שהרבני: בכדי להוסיף יום טיול לתיכוניים, על מנת שאפשר יהיה לתאם מהלך חינוכי משמעותי, אנחנו צריכים להבין שלהתנתק מהאייפון לוקח להם יום.

<יעקב שהרבני: להתחבר לרעיון לוקח להם עוד יום, ולעשות תהליך משמעותי לוקח עוד יומיים.

<יעקב שהרבני: אז טיול של פחות מארבעה ימים הוא לא אפקטיבי, וחשוב שהוועדה תשים את זה על השולחן ותגיד שטיול של פחות מארבעה ימים הוא לא אפקטיבי.

<יעקב שהרבני: דבר נוסף שקורה לנו - לא כל המגזרים מטיילים.

<יעקב שהרבני: המגזר החרדי מטייל מעט, המגזר הערבי מטייל קצת יותר אבל לא מספיק.

<יעקב שהרבני: אני חושב שצריכה להיות כאן אמירה מאד ברורה - גם פריפריה, גם ערבים וגם חרדים צריכים לטייל.

<יעקב שהרבני: כשאנחנו היום לא מגבירים או לא מגדילים את תמיכת המדינה, והיו דיבורים לפני 15 שנה כבר, שפרומיל מההכנסות של הביטוח הלאומי יכול לממן את כל הטיולים השנתיים של כל מדינת ישראל לכל השנים, וזה משהו שאני חושב שצריך להעלות אותו מחדש, איפה תמיכת המדינה בתמיכה הכלכלית כי אני חושב שתמיכה תכנית של משרד החינוך ושל"ח קיימת.

<יעקב שהרבני: לא קיימת תמיכה כלכלית בטיול השנתי, וזה בעצם הנושא שאני רוצה להעלות כאן, וזה הסעד שאני מבקש מהוועדה - איך אנחנו עושים יותר ימים ליותר מגזרים.

<יעקב שהרבני: תודה.

<מושיק כהן: אני מפקח ארצי בשל"ח, ומנהל את האגף להכשרה ופיתוח מקצועי באגף.

<מושיק כהן: אני מאד שמח על ההזדמנות, שגם מה שעוזי ידידי אמר וגם יעקב שהרבני, ויושבים פה חברים מרשות שמורות הטבע וקק"ל, ואנחנו שותפים מלאים לאותו רעיון מרכזי, שמשרד החינוך הטיל על האגף לחינוך להכרת הארץ ואהבת המולדת, וזה של"ח, שזה ראשי תיבות, למי שלא מכיר את האגף הזה בתוך המשרד, בתוך מינהל חברה ונוער, שזה – שדה לאום חברה, ואנחנו קוראים לזה של"ח – ראשי תיבות של "שיעור לחיים".

<מושיק כהן: הנושא הזה בא לידי ביטוי בתכנית חינוכית-ערכית, שאנחנו קוראים לה בשם "דרך ארץ ודרכי הארץ".

<מושיק כהן: אנחנו פועלים בעיקר בצורה אינטנסיבית בשכבת כיתות ט' וי', ובצורה אקסטנסיבית בעצם בכל המערכת.

<מושיק כהן: מזה מספר שנים, מאז ששמואל אבוהב היה מנכ"ל המשרד, הוטל על האגף להעביר את כל תכנית החינוך.

<מושיק כהן: הטיולים במערכת החינוך מכיתה א'-י"ב, באמצעות האגף, כשהיום אנחנו מכשירים את כל רכזי הטיולים בבתי הספר.

<מושיק כהן: כתבנו תכנית שהתפרסמה במסגרת חוזר מנכ"ל, טיולים במערכת החינוך, והיא נקראת:

<מושיק כהן: תכנית הליבה להכרת הארץ מכיתה א'-י"ב, וכולם מרושתים ומכירים אותה היטב.

<מושיק כהן: חשוב לי לציין שאנחנו פועלים במסגרת התכנית בשילוב כיתה-שדה.

<מושיק כהן: דהיינו, התלמידים בתוך המערכת, שבהם פועלת תכנית חינוכית של"ח וידיעת הארץ - דרך אגב, אנחנו היום מקיפים בין 60-70 אחוז בתי הספר העל –יסודי, חטיבות ביניים ותיכונים ברחבי הארץ, ופועלת בשילוב כיתה-שדה.

<מושיק כהן: התכנית נלמדת בכיתה, ויום בשבוע התלמידים יוצאים, חווים את כל מה שקורה.

<מושיק כהן: התכנית שהאגף מוביל, וחשוב לי לומר משהו ברמה העקרונית ב-dna שלנו, והחברים שלי שפה שמעו את ההרצאה שלי בנושא:

<מושיק כהן: אני קורא לזה תורת חמשת המ"מים שמדברת על נושא של קודם כל, המודעות.

<מושיק כהן: החשיבות של החשיפה של הנושא, שזה מביא לרעיון של המודעות שלו.

<מושיק כהן: המודעות מביא לרעיון של מעורבות.

<מושיק כהן: המעורבות מביאה למחויבות.

<מושיק כהן: המחויבות, איך אני שותף לתהליך?

<מושיק כהן: ואם אני לוקח את הנושא הקודם של חינוך סביבתי וחינוך בר-קיימא, לצורך הדברים האלה הם מחוברים אחד לשני.

<מושיק כהן: המחויבות מביא למוטיבציה.

<מושיק כהן: כשאני אומר את כל הדברים האלה: מודעות, מעורבות, מחויבות, מוטיבציה - זה מביא לאחריות.

<מושיק כהן: הדבר הכי חשוב, שאנחנו מצפים בתוך מערכת החינוך זה המעשה, וזה המ"מ החמישי.

<מושיק כהן: זה הדבר שאנחנו פועלים בשטח בכל המישורים שלנו.

<מושיק כהן: שלושת הרבדים שבהם אנחנו עובדים זה פיתוח והכשרה מקצועית של מורים לשל"ח בתוך המערכת.

<מושיק כהן: התחום השני שבו אנחנו משקיעים לא מעט זה כל הנושא של פיתוח תכנים ותכניות, ופה אני מתחבר לדברים ששהרבני אמר, איך אנחנו מנגישים את הנושא היום לדור הצעיר, שהוא דור המסכים, חושב אחרת, רואה את הדברים אחרת וכמובן, הדבר השלישי זה הרובד של פיתוח המנהיגות הצעירה.

<מושיק כהן: אם החברים דיברו על מספרים, 2500, 1400, נכון להיום, שאני מדבר אתכם, נפתחו קורסים ל-8000 בני נוער מש"צים - מדריכי של"ח צעירים, שהיום פועלים בכל רחבי הארץ, אם זה במסגרת של פרחים, מסגרת של המנהיגות הצעירה, אם במסגרת קורסי סיור וניווט, אם זה במסגרת של הישרדות, וכולם ביחד משפיעים על פיתוח המנהיגות והמעורבות החברתית-קהילתית בכל האמות בנושא של חינוך וסביבה שאנחנו מכירים.

<מושיק כהן: אגב, של"ח מוביל שינוי מאד משמעותי, וחשוב לי שכל החברים שלנו פה ידעו, במושג "טיול".

<מושיק כהן: אנחנו מנסים לא להשתמש יותר במושג "טיול" אלא במושג "מסע משמעותי".

<מושיק כהן: ומה זה אומר "מסע משמעותי"?

<מושיק כהן: ראשי התיבות שאנחנו בחרנו זה מסעות משמעותיים שנקראים נע"ם, שזה ראשי תיבות של נוף, עם ומורשת.

<מושיק כהן: תלמידי כיתות ח' יוצאים למסע – דרך אגב, המסעות האלה כולם 4-6 ימים לצורך הדיון.

<מושיק כהן: מסע בחברה הישראלית לתלמידי כיתות ט'.

<מושיק כהן: מסע "על חומותיך", שזה קורה 4 ימים בתוך ירושלים.

<מושיק כהן: "מסע ישראלי", שזה בן 6 ימים וכמובן מסע "מתקומה לעצמאות", לתלמידי כיתות י"ב.

<מושיק כהן: אנחנו אלה שבאמת מאמינים שבאמצעות השדה, המסע, אנחנו יכולים לחנך את בני הנוער ולחבר אותם אל הארץ, אל נופיה, אל מורשתה ואל ערכיה.

מירב בן ארי: איך זה מסתדר עם עניין האבטחה שדובר כאן.

מירב בן ארי: אני רואה שאתה כן מצליח להוציא מסעות ארוכים.

<מושיק כהן: בוודאי שאנחנו מוציאים.

<מושיק כהן: אנחנו כפופים לחוזר מנכ"ל, בוודאי.

<מושיק כהן: זה החוק, אנחנו פועלים על פי החוק.

<מושיק כהן: כשישנו את החוק, אנחנו נפעל בהתאם לזה.

<מושיק כהן: גם חוגי הסיור מפוקחים על ידי המשרד.

מירב בן ארי: אני יודעת שהם מפוקחים.

מירב בן ארי: אני שואלת אם מבחינת - -

<מושיק כהן: חוזר מנכ"ל - טיולים במערכת החינוך זה מה שקובע.

<מושיק כהן: במידה והדבר ישתנה, אנחנו נפעל בהתאם.

<יעקב שהרבני: יהיו הקלות גדולות מאד ב - - - אזורים שלמים פטורים היום מליווי בנשק - -

<לביא זמיר: ביום.

<יעקב שהרבני: ביום.

<יעקב שהרבני: עוד פעם, יש הפרדה מאד ברורה בין הפורמאלי, ששם יש הקלות מאד ברורות בליווי בנשק.

<יעקב שהרבני: אזורים שלמים שוחררו מהחובה הזאת.

<יעקב שהרבני: יש בעיה מאד גדולה בנושא לינות הלילה, ששם אנחנו מחויבים לזה - -

<לביא זמיר: כן.

<לביא זמיר: ביום לא.

<מושיק כהן: חוזר מנכ"ל קובע שאם הלינה זה עד שני לילות, זה לא מחויב.

עוזי דיין: לא.

עוזי דיין: הקק"ל הוא גוף מפוקח לפי חוק על ידי המשטרה.

עוזי דיין: קודם כל, מי שקובע את הכללים זה המשטרה.

עוזי דיין: מה שמשרד החינוך אומר זה בנוסף לדברים האלה.

מירב בן ארי: בנוסף לדברים של המשטרה.

<זהר ולוסקי: יש סיורים של הקק"ל, שהם סיורים יחד עם בתי הספר, ויש סיורים שהם במסגרת הפורמאלית של חוגי הסיירות.

<זהר ולוסקי: אלה האבחנות.

<זהר ולוסקי: בתוך האבחנות צריך לעשות ממש העמקה בחלק הזה, מה הקריטריון ומה הכללים לכל דבר כי אם בסוף, בשורה התחתונה, אנחנו רוצים שיטיילו בארץ, אנחנו רוצים לעשות את זה ידידותי למשתמש.

<זהר ולוסקי: המורים, אחראי המסגרות בפורמאלי, לא פורמאלי, מבוהלים, ולפעמים עם ידיים קשורות מאחורי הגב.

<מושיק כהן: - - -

מירב בן ארי: אני יודעת.

עוזי דיין: ודאי שכן.

<לביא זמיר: - - בתנועות הנוער, הטיולים על פי רוב הם בטורים מאד ארוכים, של 100,200,400 ילדים בטור, ואז המאבטח נבלע בפנים.

<לביא זמיר: כשעובדים לעומק, יש בעיה.

עוזי דיין: יש כאלה שמוכרחים לציית לחוזר מנכ"ל, ויש כאלה שלא.

עוזי דיין: אין במדינה חוק שאומר: אתה מטייל, חלים עליך כללים.

עוזי דיין: אין דבר כזה.

עוזי דיין: משפחה שנוסעת למכתש רמון, לא אומרים לה אם היא לוקחת נשק או לא.

עוזי דיין: אותו דבר סיור של "תגלית".

עוזי דיין: לא אומרים לו מה מחייב.

עוזי דיין: אותו דבר מכינות קדם-צבאיות.

עוזי דיין: יש הבדל ברגע שמדובר בילדים, נוער, שהם בגיל חינוך ויש מה שכפוף לחוזר מנכ"ל.

עוזי דיין: אנחנו רצינו כל השנים להיות כפופים לחוזר מנכ"ל אבל זה בלתי אפשרי.

עוזי דיין: זאת הנקודה.

מירב בן ארי: ובלי פלאפונים.

מירב בן ארי: בבקשה.

<דוד אשכנזי: אני מנהל מחלקת הדרכה ומפעלים באגף לחינוך ונוער, קק"ל.

<דוד אשכנזי: אני רוצה רגע אחד להתייחס לשני הדוברים האחרונים: קודם כל, אנחנו מדברים על למידה חוץ-כיתתית, שזה הטיול הערכי - למידה חוץ כיתתית.

<דוד אשכנזי: זה דבר שהיה בעבר, כמו שהזכיר הנציג של החברה, מאד נפוץ, בתחילת שנות קיומה של המדינה.

<דוד אשכנזי: מורה היה מלמד אפילו מתמטיקה ותנ"ך, והיה מוציא את התלמידים שלו החוצה.

<דוד אשכנזי: יש על זה הרבה מאד תיעוד ומחקרים שצריך להחזיר את זה.

<דוד אשכנזי: ולכן, אנחנו, בקק"ל, עובדים על זה כבר למעלה מעשר שנים, להחזיר את הדבר הזה.

<דוד אשכנזי: לצורך הענין, כשאני מדבר על טיול כחלק מלמידה, זה צריך להיות מערך שבו יש הכנה, כמו שמושיק אמר.

<דוד אשכנזי: הכנה בכיתה כחלק מתוך המערך לקראת הטיול.

<דוד אשכנזי: אחר כך, הטיול עצמו, כמהווה לא רק חווייתי אלא גם ערכי.

<דוד אשכנזי: ובסוף, גם צריך להיות איזה סיכום של הדבר הזה כי אחרת לא ביצענו למידה.

<דוד אשכנזי: ולכן, כדי לבצע את הדבר הזה ברור שצריך לעשות גם בחוויה – צריכה להיות איזו שהיא עשייה.

<דוד אשכנזי: אם התלמיד הוא פאסיבי, כמו שהוא פאסיבי בכיתה – לא עשינו כלום.

<דוד אשכנזי: הוא חייב לחוות את החוויה לא רק דרך ההליכה, כי היום, בעידן שיש להם את המכשירים האלה, העידן הטכנולוגי, הם יכולים להיות בשטח אבל הם בתוך זה.

<דוד אשכנזי: הם לא באמת בשטח.

<דוד אשכנזי: העשייה, הנגיעה, העובדה שהם עוסקים כחלק מתוך מערך הטיול בעבודה תורמת.

<דוד אשכנזי: העובדה שהם לנים בלינת שטח, ואם רוצים "פסיליטיז", אז יש לנו את מרכזי השדה והיער שהם בתוך היערות.

<דוד אשכנזי: פחות מלונות ופחות וונדליזם שאנחנו שומעים עליהם בבתי מלון.

<דוד אשכנזי: הדגש צריך להיות על החינוך, על הערכיות, והעשייה הזאת, העבודה התורמת או כל דבר אחר שאנחנו, אגב, משלבים כמעט בכל מערך שאנחנו עושים, צריך להיות מלווה גם בשיח.

<דוד אשכנזי: שיח ערכי.

<דוד אשכנזי: האם הנסיעה הזאת זה רק בגלל שאמרו לי לעשות או בגלל שאני חושב שיש בזה גם איזו שהיא תרומה ערכית לעצמי וגם לסובב, לחברה שלי וגם ל"גלובל".

<דוד אשכנזי: האם אני השפעתי במשהו בכלל, בעצם העשייה שהיא לא ארוכה.

<דוד אשכנזי: שעה, שעתיים, רבע שעה – האם יש לזה השפעה.

<דוד אשכנזי: אם אנחנו לא ניכנס ואם הוועדה הזאת לא תצא בקריאה להיכנס ערכית חזק מאד לנושא הלמידה החוץ-כיתתית והטיול – ישבנו פה לשווא.

<דוד אשכנזי: אנחנו צריכים להוביל מהלך שיש בו גם אמירה אבל גם עשייה – לרדת לעומק הדברים כדי שהעשייה תעשה בלתת לנו, לגופים שכבר התחילו בעשייה הזאת וגם הכניסו את זה כבר לתוך תכנית העבודה השנתית שלהם בחינוך, לתת לנו, לגופים האלה, לקק"ל, לחברה, לכל מי שדיבר פה, לתת לנו את הגב האמתי כדי שנוכל להוביל מנהיגות צעירה.

<דוד אשכנזי: ללא זה, אין מנהיגות צעירה, אנחנו רק מדברים.

<דוד אשכנזי: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: עוד התייחסויות.

מירב בן ארי: בבקשה.

<חגית אוחנה: אני אחראית על תחום חינוך של קק"ל במרחב דרום.

<חגית אוחנה: אני חושבת שאחת המטרות המרכזיות בלצאת לטיול שנתי - לחשוף את הילדים למדינה, לחבלי הארץ.

<חגית אוחנה: אני חושבת שאם נשאל די הרבה ילדים, אני לא מציינת כמובן את כולם אבל אם תשאלי ילדים כשהם יוצאים לטיול, ותשאלי אותם באיזה חבל ארץ הם נמצאים?

<חגית אוחנה: הם לא יודעים איפה הם נמצאים.

<חגית אוחנה: עוד פעם, דיברנו על כל העניין שיש להם סביב הטלפונים, ומה שמעניין אותם זה איך להצטלם יפה בתמונה על רקע מקום שהם בכלל לא מזהים.

<חגית אוחנה: אני כן הייתי נותנת דגש לחינוך לאהבת הארץ דרך הרגליים.

<חגית אוחנה: לעשות הכנה ולתת לילדים משימות בתוך הטיול.

<חגית אוחנה: כלומר, הם לא יוצאים לטיול הזה רק כדי לטייל ולא להיות מודעים לאיפה הם נמצאים אלא לקחת חלק בהדרכת הטיול.

<חגית אוחנה: אמנם המדריך מוביל את הטיול אבל תוך כדי הטיול יש משימות לילדים והם עומדים ומדברים בפני הכיתה שלהם.

<חגית אוחנה: ככה הם נחשפים לאיפה שהם עומדים, והם מספרים לילדים בזכות הכנה טובה שנעשית טרום הטיול.

<חגית אוחנה: ועוד פעם, חינוך לטיול בשטח.

<חגית אוחנה: להחזיר אותם בחזרה.

מירב בן ארי: כן, על זה הדיון כאן בשעה האחרונה.

<אהרון בר: אני מנהל מחלקת התוכן ב"קרן הקיימת לישראל".

<אהרון בר: יש לנו את מרכזי השדה, שהם הזירה החינוכית שבה אנחנו יכולים לבוא ולפעול.

<אהרון בר: במקומות האלה יש אוהלים, יש בקתות.

<אהרון בר: ניתן לבצע פעילויות בשטחי גיחה מתחת לכיפת השמיים, ולשם מזמינים את מיטב החניכים שלנו, לבוא ולעבור את הפעילות החינוכית.

<אהרון בר: אנחנו מדברים על משולש שמשלב בין רגש לבין חשיבה לבין עשייה, תרומה לסביבה.

<אהרון בר: עוד נושא שאני רוצה להתייחס אליו, שלא דיברנו עליו – עוזי דיבר על הנושא של האבטחה ואני רוצה לדבר על הנושא של המדריך, שהוא מאד משמעותי לבוא ולנהל את תהליך ההדרכה.

<אהרון בר: אתם יודעים שאם יש מישהו שהוא תואר שני או דוקטור או מורה דרך, הוא עדין לא מוכשר לבוא ולהדריך תלמידים בבית הספר כי מערכת החינוך באה ומגדירה הגדרה של תו-תקן לאותו מדריך שיבוא, וידריך את הקבוצה הזאת.

<אהרון בר: זה תקין וזה בסדר אבל המערכת הזאת של תו התקן הופכת להיות מעין איזה שהוא גולם שקם על יוצרו, במובן הזה שהדרישות לבוא ולנהל קורס כזה הן דרישות דרקוניות.

<אהרון בר: ההגדרות, ההנחיות של משרד החינוך, וממצב שבו היו 16 גופים, נדמה לי, שעשו את הקורסים האלה, היום יש אולי שלושה, ארבעה גופים שיכולים לבוא ולהתמודד עם נושא של תו התקן, עם הדרישות האלה.

<אהרון בר: המצב של המדריכים הפך להיות מצב קטסטרופאלי מבחינת הכמות שלהם והאיכות שלהם.

<אהרון בר: לא כולם יכולים לעשות, לא כולם יכולים לבוא ולנהל את הקורסים האלה, ואני רואה את זה בשטח.

<אהרון בר: הדור שמדריך את הטיולים הוא דור הולך ומבוגר.

<אהרון בר: אנשים שלא יכולים להתפרנס מזה כי יש מגוון מאד מצומצם של קורסים, וגם על זה צריכים לשים את הדעת כאן, בוועדה הזאת.

מירב בן ארי: אוקי.

מירב בן ארי: התייחסויות אחרונות.

<אורי ארליך: אני מנהל אגף חינוך וקהילה ברשות הטבע והגנים.

<אורי ארליך: הרשות אחראית על חלק גדול מאתרי המורשת ושמורות הטבע, שהן שדות למידה מצויינים ומאד רלוונטיים לתלמידי מערכת החינוך.

<אורי ארליך: חלק מהסיפורים שאנחנו גדלים עליהם, סיפורי התנ"ך, סיפורי המקרא, אפשר ללמוד אותם בזירת הסיפור, וזה משהו שנראה לכאורה מובן מאליו – אנשים באים מחו"ל כדי ללמוד את הסיפורים האלה.

<אורי ארליך: הסיפורים האלה ממש נגישים בתוך האתרים האלה.

<אורי ארליך: לפני כמה שבועות הצטרפתי לקבוצה של תלמידי תנ"ך מכיתה י', שזה דבר שלא קורה בכל יום, שבאו ללמוד את הסיפור של מגידו בתל-מגידו.

<אורי ארליך: וראית תלמידים, כל אחד מהם הכין מראש חלק מהאתר, והם בעצמם למדו את התלמידים האחרים.

<אורי ארליך: חוויה באמת יוצאת דופן של למידה משמעותית, שנעשית בשטח.

<אורי ארליך: אני אומר את זה כדי לחזק את מה שאמר קודם יעקב, בתחילת דבריו - צריכים לראות, וזה משהו שהוועדה הזאת יכולה לסייע בו, איך מערכת החינוך מאפשרת לצאת ליותר ימי טיול גם כשהם קרובים לבית, גם לתלמידים בוגרים ולא רק לתלמידים צעירים, לראות את האתרים האלה כשדות למידה.

<אורי ארליך: איך באמת הפוטנציאל של השמורות, של הגנים וגם של היערות והשטחים הפתוחים בא לידי ביטוי גם בהיבטים הכלכליים, כי הרבה מאד יש חסמים כמו אבטחה, כמו תשלומי הורים, שהם לא מאפשרים למצות את הפוטנציאל הזה ולהוציא אותו מהכוח אל הפועל.

מירב בן ארי: תודה.

<עודד פורת: אני מנהל את "מדרשת הגולן", מרכז לימוד וסיור ברמת-הגולן שפוגש למעלה מאלף איש בשנה.

מירב בן ארי: ישנים אצלך במדרשה גם?

<עודד פורת: גם ישנים במדרשה וגם בשטח.

<עודד פורת: יש לנו מחלקת לינות שטח.

<עודד פורת: אני חושב שבסופו של דבר הדיון פה הוא דיון של המשוכנעים.

<עודד פורת: אני חושב שהבעיה המרכזית, כמוש היא צפה בשביתה האחרונה שהיתה היא שהמערכת הפורמאלית מבוהלת מהטיול השנתי.

<עודד פורת: כאשר מורה יוצא החוצה, לשטח, מבחינתו הוא בהיסטריה מוחלטת.

<עודד פורת: כדי ליצור מציאות שבסופו של דבר כמות הטיולים גדלה וכמות החינוך משמעותית יותר, בסופו של דבר צריך לחשוף את הבורות הזאת ולעשות איזה שהם מהלכים מסוימים, כי האגף שלך הוא מצוין אבל הנקודה היא שהוא בדרך כלל משפיע בגילאים מאד מסוימים בתוך בתי הספר עצמם.

<עודד פורת: המורים עצמם, המנהלים עצמם הם אלה שקובעים איך יראה הטיול.

<עודד פורת: איך חותכים באמצע מטיול מסוים, איך בסופו של דבר לא עושים מסלולים ארוכים.

<עודד פורת: אלף ואחד דברים שאנחנו קוראים בביצוע.

<עודד פורת: בתכנית כולם מסכימים על מה שקורה כאן אבל בסוף, בביצוע בשטח, המורים מבוהלים בגלל שאין להם את הכלים.

<עודד פורת: אני לא איש משרד החינוך כדי להגיד את זה אבל אני יודע להגיד שיש לא מעט בתי ספר שבהם עושים מהלכים מסוימים, שבסופו של דבר יוצאים לטיולים משמעותיים.

<עודד פורת: השאלה איך יוצרים את זה כדי שזה יקרה בכל המקומות?

<עודד פורת: אני חושב שזה דיון שצריך לחזור חזרה לידיים של משרד החינוך כדי לעשות את זה בכל המקומות ולהקל עד כמה שניתן.

<עודד פורת: נקודה שנייה – אני חושב שהיא קשורה לנושא של הוזלת הטיול.

<עודד פורת: דיברו פה על אבטחה, בהחלט נקודה להוזלה מסוימת וגם דברים נוספים שצריך להשקיע בהם מחשבה, על מרחקי הנסיעה, על טיולים מתגלגלים, על אבטחה בלילה במקומות סגורים, כמו שקודם הזכירו.

<עודד פורת: הרבה מאד דברים שצריכים להתבצע באופן שונה.

<עודד פורת: הדבר השלישי - אני מסכים עם מה שאמרו פה ואני חושב שאני צריך לחדד את זה קצת, למרות שאני מכשיר מדריכים במסגרת ארגון אשכולות, איגוד המדרשות – יש פיחות מאד גדול בכמות המדריכים שמגיעה היום לשטח.

<עודד פורת: כמות המדריכים שקיימת הולכת וקטנה, ובחלקה קשורה גם לעניין של השקעה מאד מאסיבית בלהכשיר את עצמך כמדריך.

<עודד פורת: - -

מירב בן ארי: למה הכמות יורדת, בגלל שיש כל מיני פרוצדורות בשביל לקבל את תו התקן או בגלל שאנשים לא רוצים להיות מדריכים?

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: ממש דקה אחרונה כי אני חייבת לסיים.

<מוחמד יונס טאטור: אני לא יודע איך בדיון כל כך חשוב המגזר הערבי לא מיוצג.

מירב בן ארי: היה מסעוד גנאים, דיברנו.

מירב בן ארי: אתה באת קצת באיחור אבל בא תגיד את הטענה שלך כי אני ממש חייבת לסיים.

<מוחמד יונס טאטור: אני יושב ראש עמותת "אופקים" לשלום ודו-קיום.

<מוחמד יונס טאטור: ההתייחסות שלי היא לשני דברים: כשהוא דיבר על המגזר הערבי ואי השתתפותו בטיולים שנתיים בני יומיים שלושה או ארבעה ימים.

<מוחמד יונס טאטור: כשאנחנו מדברים על 200 שקל להורה, ויש לו ארבעה ילדים – זה עולה לו 800 שקל וזה המון כסף.

<מוחמד יונס טאטור: כשאנחנו מדברים על טיול, כשאני בא מהגליל ואני רוצה לצאת לטיול, אני לא רוצה ללכת לגליל, אני רוצה לבוא לנגב.

<מוחמד יונס טאטור: איך אתם מתייחסים למגזר הבדואי?

<מוחמד יונס טאטור: למה הוא לא מיוצג?

<מוחמד יונס טאטור: למה אין לו אנשים שבאים לטיולים?

<מוחמד יונס טאטור: למה גבר בדואי מהדרום צריך לשלוח את הילדים שלו לצפון, כשבקרן קיימת או באתרים של הקרן הקיימת מסרבים לקבל אותם.

<מוחמד יונס טאטור: - -

<קריאה: מה?

מירב בן ארי: אני מצטערת, אני לא יכולה להיכנס לזה.

מירב בן ארי: אתה גם הגעת מאוחר וגם תתחיל פה דיון כשאני כבר מסיימת אותו.

<מוחמד יונס טאטור: - - -

מירב בן ארי: חבר הכנסת גנאים התייחס למגזר הערבי.

מירב בן ארי: דקה וסיימנו כי אתה הצעיר פה בחבורה.

<זהר ולוסקי: אני רק ברשות

<זהר ולוסקי: כם אגיד ש"הקרן הקיימת לישראל" פתוחה לכולם.

מירב בן ארי: אני מבקשת, אין לי את היכולת.

מירב בן ארי: אם הוא היה בא בתחילת הדיון היינו מתייחסים, עכשיו זה כבר מאוחר מדי.

<גלעד סלומון: אמנם מפתיע שעושים דיון כזה בלי ייצוג תלמידים אבל מזל שאני פה.

<גלעד סלומון: אני תלמיד כיתה י"א ב"הרטמן".

<גלעד סלומון: אז באמת יש ענין מאד גדול עם הטיולים, אני גם חווה את זה בעצמי, שבאמת טיולים לאורך השנים, קורים פחות דברים בטיולים, נכנסים פחות למים, עושים טיולים יותר ויותר פשטניים וזאת בגלל דרישות מאד מוגזמות של התקן בשביל להוציא טיול.

<גלעד סלומון: אני הייתי מדריך בצופים, ועיקר ההתעסקות של ההדרכה בצופים היתה למנוע שהחניכים לא יעברו את אלפי ההגבלות שיש על הטיול בזמן הטיול.

<גלעד סלומון: אגב, אני מצדיע לחוגי הסיור, שהם תנועה הרבה טובה מהצופים - -

מירב בן ארי: לא עושים תחרות בוועדה.

מירב בן ארי: בא תמקד את מה שרצית לומר כי אני התחלתי כבר וועדה אחרת עכשיו.

<גלעד סלומון: - - אני רציתי להגיד שהיה פה המון דיבור על חינוך חדש לטיולים או חינוך שיכול לפנות לדור הצעיר של הטלפונים.

<גלעד סלומון: ואז היה דיבור על בואו נחזיר את זה אחורה ודיבורים על היסטוריה בטיול וללמוד על סיפורי התנ"ך בטיול.

<גלעד סלומון: אני חושב שזה טוב, אני עושה את זה בעצמי, אני בספק אם זה באמת יכול להתאים לכל דור המסכים, כמו שאתם מתארים אותו.

<גלעד סלומון: אם אני יכול רק להתייחס לבגרות סביבתית – ראשית, איך זה שונה ממחויבות חברתית שיש כיום?

<גלעד סלומון: אני חושב שהמסלול כלל-ארצי, אני לא בטוח - איך בעצם להפוך את זה שיש איקס שעות שכל תלמיד צריך לעשות בשביל איזו יחידת חובה בבגרות, האם זה לא קצת הורס את הרעיון של התנדבות?

מירב בן ארי: אני צריכה לסיים.

מירב בן ארי: תודה רבה על הדברים שלך.

<קריאה: בגרות חברתית.

מירב בן ארי: כן, היתה את ההסתייגות של עוזי דיין אבל בהחלט הרחבה של התכנית בכל בתי הספר וכמובן, הנושא של איך לקדם בתוך בתי הספר את ההתמחות במדעי הסביבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת, לקבל מכם איזה שהוא נייר עמדה, איך אפשר להגדיל את הנושא של הבגרות החברתית וגם של מדעי הסביבה כיחידה בבגרות בתוך בית הספר, בגלל הנושא והקידום בעשר השנים האחרונות של הגנת הסביבה וקיימות.

מירב בן ארי: לעניין נושא הטיולים השנתיים, בגלל שהוא חשוב לי באופן אישי, אני מודה – אני אעבור בימים הקרובים, נראה לי שזה ייקח קצת זמן אבל אני לוקחת את זה על עצמי, לעבור על כל הנושא של חוזר מנכ"ל בנושא הטיול השנתי, ולבחון מה אפשר לעשות כדי לפחות להקל מבחינת הבירוקרטיה או להקל על הנושא של הטיולים השנתיים ומה שעוזי דיין דיבר בנושא האבטחה.

מירב בן ארי: בנוסף, אני רוצה להגיד בעניין הטיולים השנתיים והתייחס לזה גם לביא: החיבור בין שני הצדדים בשולחן אבל החיבור, שלפי דעתי כל כך חשוב בין קק"ל ורשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע בנושא הטיולים השנתיים – אין ספק שמשהו השתנה בעשר השנים האחרונות, ופעם, הטיול השנתי שהיה ערכי, גיאוגרפי, סביבתי, פתאום הפך לנופש באילת.

מירב בן ארי: משהו השתנה בעולם הערכים בטיול השנתי, ועלינו להתגייס מחדש ולחשוב איך לעשות את הטיול ובעצם להחזיר עטרה ליושנה או להחזיר אותו לקדמותו.

מירב בן ארי: תוך כדי, כמובן, התאמת המציאות בה אנחנו חיים, אותו דור דרך המסכים.

מירב בן ארי: אני, אישית, אומרת לכם שאנחנו רואים את זה גם במסעות הישרדות ובסדנאות לוותר על הפלאפונים.

מירב בן ארי: אין צורך לצאת אתם.

מירב בן ארי: צריך לתת לבני הנוער להתרכז בדברים החשובים וזה בטיול עצמו אבל בסופו של דבר, זו החלטה כבדת משקל לנתק נערים מהטלפונים הניידים.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שהבעיה בכלל לא אצל הילדים אלא הבעיה יותר אצל ההורים.

מירב בן ארי: אבל אני רוצה לומר לסיכום – הטיול השנתי ייבדק כאן לעומק על ידי ועדת החינוך גם בחוזר מנכ"ל אבל גם באפשרות לשיתופי פעולה בין הגורמים הירוקים-סביבתיים לבין משרד החינוך.

מירב בן ארי: אני גם מודה לכם על העבודה המצוינת שאתם במשרד החינוך וקידום הנושא הזה בסדר העדיפויות הלאומי, וגם בנושא של"ח - אני חייבת לציין שגם בנושא הזה השתנה משהו בשנים האחרונות, והנושא של של"ח עלה בצורה מאד משמעותי, משהו שלא ראינו, אז כנראה שאתה עושה את עבודתך נאמנה.

מירב בן ארי: כמובן, כאג'נדה או כסדר יום של בתי הספר.

מירב בן ארי: אין ספק שמה שקורה בתוך הארגונים האלה חייב להיכנס בצורה יותר משמעותית לבתי הספר, בטח בהגדלת ימי הטיול והפיכתם למסע מאשר לסיור או טיול או יום גיחה או איזו קונסטלציה שזה נמצא.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.