ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 22, 2015-06-24 09:30

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים, הנושא הראשון על סדר-היום הוא דיווח ועדכון על הפרטת חברת התעשייה הצבאית לישראל בע"מ.

משה גפני: שמרה, נמצא?

<מאיר שמרה: כן.

משה גפני: אנחנו הלכנו יחד אתכם כברת דרך ארוכה במה שקרה עם תע"ש.

משה גפני: תע"ש היא חברה שהעסיקה בסביבות 3,500 עובדים – אני מתנצל אם אני לא אומר במדויק – קשיים כספיים קשים שהיו במהלך כל השנים גרמו לכך שהחברה היתה בסכנה קיומית.

משה גפני: מדובר בחברה ביטחונית שמייצרת תעשיות ביטחוניות במדינה שבה יש תעשיות ביטחוניות נוספות שמאוד מצליחות וזה לא איזה מין מצב כזה שמחייב להיות במצב של גירעונות כאלה גדולים.

משה גפני: לא נכנסנו יותר מדי לעניין הזה מכיוון שכשאני נכנסתי לוועדה בכנסת ה-18 אנחנו עמדנו בפני הבעיה, שכבר היתה קיימת שנים רבות, ועשינו כאן בוועדה כל מאמץ להציל את החברה, לשמור על העובדים והסכמנו לכל תהליך שהממשלה הביאה.

משה גפני: אני לא רוצה לפזר האשמות ואני לא רוצה להגיד מי אשם לפי דעתי, מי האחראי, מי הרגולטור ומי היה צריך לעמוד על המשמר.

משה גפני: זה לא רלוונטי מבחינתי, פני לעתיד.

משה גפני: אני מבקש היום, במצב הזה, לעשות כל מאמץ לשמור את העובדים.

משה גפני: חלק יצאו וחלק אמורים לצאת באותו הסכם שבו סוכם על עתיד החברה.

משה גפני: הוחלט על הפרטה, אנחנו מבקשים למנוע את ההפרטה הזאת, אני מבקש למנוע את ההפרטה הזאת.

משה גפני: אם אתם תתעקשו - תתעקשו, אבל אפשר לעשות את זה עם הנפקת מיעוט.

משה גפני: מדובר על חברה ביטחונית, כל הנימוקים וההחלטות מביאים לכך שלא הצליחו למזג את זה לא עם רפא"ל ולא עם התעשייה האווירית, לא הצליחו למזג את זה עם אף חברה, לפחות לעשות הנפקת מיעוט.

משה גפני: התהליך היום הוא תהליך של שיפור.

משה גפני: אנחנו נדון בעניין הזה ונצטרך לאחר מכן לקבל החלטה, בסעיף השני, על אישור העמדת הלוואה לחברת התעשייה הצבאית.

משה גפני: דיברתי עם חברים בוועדה, תכף נשמע אותם, אבל לפני כן אני מבקש ממינהל החברות הממשלתיות לבוא עם לב פתוח ואוזן קשבת ולשמוע את האנשים.

משה גפני: בסופו של דבר כולם מתכוונים לטובת החברה.

משה גפני: מר שמרה, אני מבקש שתיתן דיווח קצר ואחרי זה חברי הכנסת יתבטאו בעניין, בבקשה.

<מאיר שמרה: בהמשך לישיבה הקודמת שהתקיימה, אנחנו, קודם כל, פורמלית, נמצאים פה בהקשר של בקשה לאישור הלוואה.

משה גפני: לא, פורמלית אתם נמצאים בגלל דרישת ועדת הכספים לדיון על הפרטת החברה, הסעיף השני הוא העמדת הלוואה.

<מאיר שמרה: אם יורשה לי בכל זאת להשלים כמה משפטים ברצף.

משה גפני: בטח, מה השאלה, רק תיקנתי אותך מבחינת תקנון הכנסת, זה הכול.

מכלוף מיקי זוהר: פשוט יש סמכויות מסוימות לוועדה הזו וחשוב שיזכרו אותן.

<מאיר שמרה: מאה אחוז, אני רק רוצה שיתנו לי לסיים, אני לא מערער על סמכויות הוועדה, וגם אם זה לא פורמלי כולנו נתייצב פה לפקודה וזו בכלל לא שאלה.

<מאיר שמרה: אנחנו פנינו לצורך אישור הלוואה מתוך החשש שיש מצב שהחברה לא תופרט בסופו של יום, לא בגלל אי רצון שלנו אלא בגלל שהדברים בסופו של יום לא יקרו בחיי המעשה, ולכן יכול להיות מצב שההלוואה הזאת לא תוחזר, ולשם הזהירות, בהתאם לסעיף 10 בחוק החברות הממשלתיות, אנחנו רואים בזה מלכתחילה השקעה בהון החברה, כאשר ההלוואה הזאת בעצם ניתנת למקרה של גיבוי שתע"ש תצטרך לשפות את נושאי המשרה, מה שמקובל בכל תהליכי ההפרטה.

<מאיר שמרה: בדרך כלל כאשר מדובר בחברה סולבנטית אז החברה נותנת שיפוי לנושאי המשרה.

<מאיר שמרה: במקרה של תע"ש זה לא המצב, תע"ש לא יכולה לתת הלוואה ולממש אותה, ומבחינת הדירקטורים ונושאי המשרה – הם חשופים.

<מאיר שמרה: לכן יש פה back to back למצב שההלוואה הזאת תתממש כאשר יצטרכו לתת את אותו גיבוי בשם החברה.

<מאיר שמרה: מי שמתקשר בשיפוי זו החברה, כאשר המדינה, במצב של כשל, תיתן הלוואה לחברה וההלוואה הזאת תוחזר במועד ההפרטה, ואם ההפרטה לא תתממש אז בלוח סילוקין כזה או אחר ולאור מצבה של החברה, כדי לא לעורר בעיה של עסק חי.

<מאיר שמרה: מתוך ה-275 מיליון שקל במועד פיצול החברה והקמת תע"ש מערכות – אני מזכיר לכולם: יש חברה שהיא חברה שנקראת תע"ש שיורית, אנחנו נשנה את שמה ל"נצר השרון", היא תהיה אחראית על תביעות העבר ועל נושא של איכות הסביבה.

משה גפני: מי קבע את השם?

<מאיר שמרה: לא קבענו, אנחנו נבוא גם לוועדה הזאת כדי לשנות את שמה, בהתאם להחלטת הממשלה.

משה גפני: דווקא שם יפה.

<מאיר שמרה: שינוי שם של חברה ממשלתית מצריך החלטת ממשלה, אפילו זה, אז שום דבר לא נוכל לעשות על דעת עצמנו.

משה גפני: "נצר השרון" – זה עובר לנגב אבל.

<מאיר שמרה: בכל אופן, לגופו של עניין, 75 מיליון שקל יישארו בחברה הישנה כהלוואה.

<מאיר שמרה: עכשיו לצד הלא פורמלי: אכן התבקשתי לבחון, לבדוק וכו' – אני מזכיר לכולם שבישיבת הוועדה ב-23 באפריל 2014 אישרה ועדת הכספים את דרך ההפרטה של החברה, אני חושב שהיו"ר גם הצביע בעד אבל אולי אני טועה.

משה גפני: לא.

<מאיר שמרה: לא היו"ר, חבר הכנסת שהיה אז – לא?

משה גפני: לא.

מכלוף מיקי זוהר: אתה יודע אבל מה ההבדל בין חבר כנסת ליושב-ראש ועדה?

מכלוף מיקי זוהר: הבדל שמיים וארץ.

משה גפני: לא חשוב, הכול בסדר.

<מאיר שמרה: הכול בסדר.

<מאיר שמרה: בכל מקרה, הדיון הזה התקיים.

משה גפני: לא הצבעתי אבל זה לא רלוונטי.

משה גפני: יש רצף שלטוני, אני לא הייתי אז אבל הכול בסדר.

<מאיר שמרה: נשאלתי בישיבה הקודמת האם הנחות היסוד שלנו לגבי ההפרטה התשנו ואני אומר חד משמעית: הנחות היסוד לא השתנו, ולהפך, אם הן היו משתנות אז סדר הדברים לדעתי במינהל תקין הוא שאנחנו נפנה קודם כל לשר האוצר, נעדכן אותו ודרכו ניזום פניה לוועדת שרים לענייני הפרטה ונבקש מהוועדה לקבל החלטה אחרת.

<מאיר שמרה: זאת לא עשינו מהסיבה הפשוטה שאנחנו לא חושבים שזה המצב, להפך, אנחנו חושבים שתהליך ההפרטה יצא לדרך, הוא צריך להסתיים לטובת החברה ולמען החברה.

<מאיר שמרה: החברה הזאת, עם כל הרצון שלנו להגיד שמצבה השתפר או לא השתפר – ואני האחרון שכרגע יצייר את החברה בסיטואציה שהיא לא מתפקדת או כן מתפקדת, צריך לזכור שאנחנו בהליך מכירה, יש מתמודדים שאוזנם כרויה והרצון שלנו הוא לבצע את התהליך בצורה מיטבית, לא להשחיר את פני החברה וגם מאידך לא לחלק קומפלימנטים כאילו החברה הזאת הפכה מאתמול להיום לכוכב שביט שמאחוריו סימני שאלה מבחינת ההיתכנות הלאה.

<מאיר שמרה: זו הסיבה, אגב, שאנחנו נמצאים פה לגבי הסכם ההלוואה, כי עדיין החברה לא סולבנטית ויש סימן שאלה לגבי העתיד שלה בהינתן שלא תהיה הזרקת הון משמעותית.

<מאיר שמרה: מבחינתנו, חלק מהרצון להכניס משקיע – וכל המשקיעים יודעים ושאלו את זה במסגרת ה-roadshow – שיצטרכו במועד ההפרטה להשקיע פה סכומים נכבדים, הן בהון החוזר של החברה, בסדר-גודל של עשרות מיליונים, אם לא מאות, והן לצורך העניין בגיבוי לרשת ביטחון לעובדים.

<מאיר שמרה: העובדים יודעים שמדובר פה ב-600 מיליון שקל שהמדינה התחייבה שיכנסו לתוך התהליך הזה דרך תהליך ההפרטה, לא מתקציב המדינה.

<מאיר שמרה: לכן, לא הייתי צובע את הדברים כאילו הכול בסדר, "צוק איתן", הזרמות וכו'.

<מאיר שמרה: כל תיאורית הייבוש – אני לא רוצה אפילו להתייחס אליה מבחינתי כאיש מקצוע.

מכלוף מיקי זוהר: אתה מוריד את המחיר עכשיו, כל רגע.

<מאיר שמרה: אני אומר מה שאני חושב לעשות, מוריד את המחיר או לא – אני עונה בכנות על השאלה שנשאלתי.

<מאיר שמרה: עדיין אנחנו חושבים שתע"ש צריכה להיות מופרטת, הדברים יוצגו בחדר מידע, הרוכשים הפוטנציאלים ישפטו את טיב מערכת הכספים, את טיב ההזמנות וכו' ואני כרגע לא רוצה להיכנס לזה.

<מאיר שמרה: מבחינת השאלה שנשאלתי, אכן הנחות היסוד לא השתנו, היינו שמחים לקבל פה, כפי שנאמר פה, רוח גבית מהוועדה הזאת כדי לממש את ההחלטה ולצעוד קדימה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: נשמע את הוועדה: חבר הכנסת מיקי זוהר, ואחריו חברת הכנסת מיכל בירן.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שראשית אנחנו צריכים להבחין במשהו שקרה לפני בערך חודשיים – התחלפה פה ממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: נשאר אותו ראש ממשלה אבל ההרכב של הממשלה השתנה וכך גם אמות המידה של אותה ממשלה, מן הסתם, צריכות להתאים את עצמן לרעיון של הממשלה החדשה שנוצרה.

מכלוף מיקי זוהר: קראתי בעיון רב את המכתב של אלוף (במיל') אודי אדם וראיתי דווקא בשורה, ראיתי בשורה על פעולות חיוביות שנעשו בחברה על מנת למנוע את ההפרטה, כי בסופו של דבר התהליכים שקרו – גם פרישתם של 1,200 עובדים שצפויים בקרוב, גם איחוד המטות שראיתי, צמצום חטיבות והקמת מנהלות עסקיות וכו' – בסופו של דבר עוזרים לחברה לפעול בצורה תקינה יותר, יעילה יותר.

מכלוף מיקי זוהר: עצם העובדה שפטרתם את עצמכם מהוצאה של כמעט 400 מיליון שקל בשנה בעקבות פרישה של למעלה מ-1,000 עובדים, בסופו של דבר לדעתי היא מתגמדת לעומת הכנסה שצפויה למדינה – שבסך הכול היא אולי בקושי 2 מיליארד שקל מהרוכש הפוטנציאלי – כשאנחנו חוסכים 400 מיליון שקל בשנה כבר מראש.

מכלוף מיקי זוהר: ואגב, יש עוד דרכים לחיסכון בהמשך.

מכלוף מיקי זוהר: כמדינה, אני לא רואה בשום קונסטלציה אינטרס של המדינה שלנו לקחת 2,800 עובדים ולשים אותם בידיים פרטיות מאוד מאוד כוחניות, עסקיות, שמן הסתם לא יתחשבו בשום דבר שקשור לצרכים ולרשת הביטחון של אותם עובדים, ובלבד שהחברה הזאת עדיין הופכת להיות חברה רווחית מהרגע שאנחנו מדברים על השינויים האלה.

מכלוף מיקי זוהר: יש הרי צפי בחברה הזאת ש-2015 כנראה תיגמר באיזון, ב-2016 ו-2017 כנראה צפוי להיות רווח.

מכלוף מיקי זוהר: אני שואל את עצמי שאלה – העלה את זה גם אורי יוגב – רעיון של הנפקה חלקית, שגם, א', אפשר לדאוג תוך כדי ההנפקה החלקית הזאת להעניק רשת ביטחון לעובדים, אפשר לשמור על התנאים הפנסיוניים שלהם ובמקביל לתת לחברה להמשיך להתנהל.

מכלוף מיקי זוהר: למה זו לא אלטרנטיבה טובה יותר מהפרטה לחלוטין, להעביר את זה לידיים פרטיות?

מכלוף מיקי זוהר: אגב שאני גם שומע שרוב הסיכויים שזה בכלל יעבור לחברה מחו"ל, לחברה מחו"ל, דברים ביטחוניים שלנו יעברו גם לטיפול בחברה מחו"ל.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, גם אם חלילה נלך להפרטה כזאת – מה שאני מתכוון למנוע, בעזרת-השם, יחד עם חברי הוועדה ועם אדוני היושב-ראש – אנחנו צריכים לבדוק קודם כל שיהיה על הפרק רק חברה ישראלית, בטח ובטח לא חברה מחו"ל.

מכלוף מיקי זוהר: אבל זה כרגע לא הפרק כי לדעתי עצם העובדה שאנחנו גם מזיזים את תע"ש לנגב, אנחנו משחררים המון קרקעות בהוד השרון - - -

נורית קורן: זה לא רק הוד השרון – תע"ש השרון זה רמת השרון, הרצליה והוד השרון.

מכלוף מיקי זוהר: רמת השרון, סליחה.

מכלוף מיקי זוהר: זה גם מפנה 6,000 דונם שבסופו של דבר יעזרו לנו לפתור את מחירי הדיור שאנחנו כל כך נאבקים עליהם.

מכלוף מיקי זוהר: ודרך אגב, גם הזזת המפעל, בסופו של דבר אפשר לעשות את זה יחד עם משרד הביטחון וגם להחיל את ההוצאה על המפעל.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, מצחיק הוא שלא רק שאנחנו מתכוונים למכור את זה בנזיד עדשים, אנחנו גם מתכוונים לתת לאותו יזם שיקנה, או אותו פרויקטור, מיליארד וחצי שקלים להעביר את המפעלים.

מכלוף מיקי זוהר: אז בעצם את מה שאנחנו הולכים לקבל ממנו על הרכישה אנחנו נחזיר לו בהזזת המפעל ואנחנו גם נשלח 2,800 עובדים למצב שהם לא יודעים בכלל מה יהיה אתם מחר, מי ידאג להם, כמה יפטרו.

מכלוף מיקי זוהר: יכול להיות שבכלל יפטרו עוד 1,500 או עוד 2,000 עובדים, אני לא יודע לאיזה תהליך החברה הזו הולכת.

מכלוף מיקי זוהר: הנפקה חלקית ושמירת השליטה שלנו כמדינה, דאגה לרווחת העובדים ולאינטרסים הביטחוניים-עסקיים של המדינה שלנו נותנים תשובה פשוטה – ההפרטה הזאת צריכה להיעצר.

מכלוף מיקי זוהר: יש פה ממשלה חדשה, יש פה דרך חדשה, אנחנו צריכים להתאים את עצמנו לדרך הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה חברת הכנסת נאוה בוקר.

מיכל בירן: מיקי, דיברת כל כך יפה שאם לא הייתי קוראת סטטוסים שלך בנושאים אחרים הייתי יכולה ממש להתבלבל.

מיכל בירן: אני, כידוע, חברה של העובדים, אני נמצאת בכל דיון בכנסת שקשור להגנה על זכויות עובדים ובכל זאת, מבחינתי כאן זה לא העניין המרכזי.

מיכל בירן: העובדים של תע"ש, חלקם הגדול אנשים מוכשרים, התעשייה לחלקם ממש מחכה מעבר לפינה עם הצעות מפתות.

מיכל בירן: אני חושבת שהעניין המרכזי הוא דווקא ההיבט הביטחוני פה.

מיכל בירן: יותר מזה, מאיר, אני מרגישה שאני חוסכת לך השתתפות בוועדת חקירה.

מיכל בירן: במקום שנחכה עוד 20 שנה שתהיה מלחמה שבה פתאום נצטרך כלי נשק וכל מיני אביזרים ייחודיים ויגידו: אין, מצטערים, אלה בחופש, אלה לא עונים, אלא עושים משא ומתן על המכרז, אין לנו עכשיו את החלקים שאנחנו כל כך צריכים בשביל להגן על ביטחוננו, או כמו שאמר ראש הממשלה: החיים עצמם, מה יותר חשוב מהחיים עצמם?

מיכל בירן: לקחת את הדבר הזה, שהוא נכס אסטרטגי של מדינת ישראל, להעביר אותו לידיים – ושוב, עושים שופינג אצל האמריקאים, האמריקאים זה לא מפחיד, הם חמודים, לאן זה עובר הלאה אנחנו לא יודעים.

משה גפני: אני מבקש לא להיסחף, יש ויש.

מיכל בירן: כמו שהיה לנו עם "תנובה": כשהעבירו אותה לבריטים אז לא מדאיג וזה לא כלום, הם חמודים, אף אחד לא מדמיין – לא משנה שרבנו אתם, לא משנה מה היתה ההיסטוריה שלנו אתם, אבל, פתאום, כשמעבירים את זה לסינים אז המוח מתחיל להשתולל עם מה קורה שפתאום בעימות שבו כל העולם מחרים אותנו, סין פתאום תחליט שזה לא מתאים לאסטרטגיה שלה ותוריד את השאלטר כשאנחנו באמצע נקודה קריטית ביכולת ההישרדות שלנו.

מיכל בירן: כך שאני אומרת: חוץ מעניין העובדים אני חושבת שיש פה עניין אסטרטגי של מדינת ישראל לשמור את הנכסים האלה כאן.

מיכל בירן: ועכשיו לשאלות הייבוש: מאיר, תעשה לי טובה, אנחנו מכירים את השיטה הזו – אם זה היה רק על תע"ש היית אומר: וואלה, אולי יש פה איזה עניין – אנחנו נמצאים באלף דיונים כאלה, אתם קודם מייבשים, אז יוצרים מצג שווא שבו חברה או מערכת ציבורית לא יעילה ואז אתם באים כאילו עם הנתונים, אנחנו לא קונים את זה.

מיכל בירן: אני הייתי פה בישיבות שבהן אתם לא שחררתם להם כסף לחומרי גלם כדי שהם יוכלו לספק ציוד כדי לקבל עליו כסף.

מיכל בירן: אז אני אומרת: אל תבלבל אותי בדברים האלה, הייתי פה בכל הישיבות האלה, תע"ש יכולה להיות חברה יעילה.

מיכל בירן: וחוץ מזה, תגיד לי, נוחי יעיל?

מיכל בירן: במגזר הפרטי הם לא באים אחר כך להגיד: סליחה, אנחנו לא מחזירים לכם חובות שלכם, שלקחנו מהפנסיה שלכם?

מיכל בירן: תעשו לי טובה עם הסיסמאות האלה.

מיכל בירן: אני חושבת שחבר הכנסת מיקי זוהר הציג את המצב בצורה מאוד טובה.

מיכל בירן: אני מברכת את יו"ר הוועדה, חבר הכנסת משה גפני, על זה שהוא פותח את הראש.

מיכל בירן: היתה פה דת, חשבו שצריך להפריט כל מה שזז.

מיכל בירן: אורי יוגב, אני תמיד מספרת את זה, בכל עבודה אקדמית שלי הבאתי את הפסקה של אורי יוגב שאומר שצריך להפריט את כל מה שזז.

מיכל בירן: זו דת.

מיכל בירן: זה לא קשור לעובדות וזה לא קשור לחלופות.

מיכל בירן: אבל הרוחות השתנו, יש פה רעיונות חדשים שיכולים גם להיות אחראיים כלפי ההתנהלות הכלכלית, מצד שני גם אחראיים לביטחון המדינה.

מיכל בירן: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: למען הדיוק צריך להגיד, אורי יוגב היה פה בשתי ישיבות רק עכשיו, בשבועות האלה, והוא לא אמר את האמירה הזו, בעבר הוא אמר.

מיכל בירן: לא, אני אומרת, לחלוטין זה ציטוט ישן.

משה גפני: הוא לא ממש דתי, הוא ציוני דתי, חצי חצי.

מיכל בירן: אמרתי שאני שמחה לשמוע שהרוחות השתנו והן אפילו משפיעות.

משה גפני: הוא אמר פה דברים אחרים, יאמר למען הדיוק.

מיכל בירן: נכון, לחלוטין.

משה גפני: בעבר הוא באמת חשב שצריך להפריט הרבה מאוד חברות, היום דעתו כנראה השתנה, אבל לא משנה, אנחנו מדברים עכשיו על תע"ש.

מיכל בירן: טוב לדעת שאנשים לומדים, מתפקחים, מחכימים עם הזמן.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה חבר הכנסת יוסי יונה.

נאוה בוקר: אני מצטרפת כמובן לדבריו של מיקי ומחזקת אותם, אני בעד עצירת ההפרטה.

נאוה בוקר: אני חושבת שבראש ובראשונה צריך לשמור על העובדים.

נאוה בוקר: 1,100 עובדים שפוטרו זה די והותר.

נאוה בוקר: אנחנו לא רוצים שיבוא איזה בעל עסק ויפגע באלפי משפחות נוספות בגלל הרצון שלו להרוויח כסף.

נאוה בוקר: אפשר לחלוק במניות ולשמור על רשת ביטחון לעובדים במקביל.

נאוה בוקר: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אני אבקש לדבר אחרי נציגי ועד העובדים ואחרי האלוף אודי אדם, בבקשה.

משה גפני: טוב.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני באמת רוצה לברך אותך ובכלל על הרוח החדשה שנושבת כאן, שבהחלט היא לא - - -

משה גפני: מה זאת אומרת "רוח חדשה"?

משה גפני: אני לא השתנתי.

יוסי יונה: אז אני מברך על הרוח הישנה, שהמצאת את עצמך מחדש.

משה גפני: לא חשוב, תעבור הלאה.

יוסי יונה: אני מברך על הרוח הישנה שמפעפעת בחוזקה בוועדה הזו.

יוסי יונה: אני רוצה להתחיל ולומר: הביטו, אנחנו לא מציגים כאן איזושהי עמדה הפוכה מהעמדה הדוגמתית.

יוסי יונה: העמדה הדוגמתית אומרת שכל דבר צריך להפריט.

יוסי יונה: אנחנו לא אומרים את זה.

יוסי יונה: אנחנו באופן חד משמעי אומרים: מקומות שבהם היה מקום להפרטה – יופי, זה נעשה.

יוסי יונה: אבל דווקא אני חושב שהרוח הנגדית היא הרוח הדוגמתית, שאומרת שהפתרון היעיל והטוב לכלל העובדים, למדינת ישראל ולחברה הישראלית זה שאנחנו נפריט, נגד זה אנחנו מתנגדים.

יוסי יונה: אנחנו מתנגדים שבעתיים – החבר'ה שאני נמנה עליהם כאן, שמתנגדים להפרטה הזו – אנחנו מתנגדים שבעתיים למפעל, לתעשייה שמשקפת בעצם משאב אסטרטגי לאומי שלנו, והוא מאוד מאוד חשוב והוא חייב להמשיך ולהיות בידי המדינה.

יוסי יונה: יש כאן איזשהו תהליך מאוד מעניין.

יוסי יונה: בואו ניקח את היזמים הללו, או אנשים שרוצים לרכוש חברה כזו או אחרת ולהגיד: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: יש כאן חברה שמאוד מפסידה, מה אתם אומרים שתיקחו אותה?

יוסי יונה: ואז הם יגידו: לא, לא ניקח אותה, אתם יודעים מה?

יוסי יונה: יש לנו הצעה טובה יותר: קודם תבריאו אותה ואחר כך נקנה אותה.

יוסי יונה: ואז אנחנו אומרים: אם אנחנו מבריאים אותה אז למה למכור אותה?

יוסי יונה: חלם.

יוסי יונה: הבראתם אותה, הבראתם אותה יפה מאוד, אתם בתהליכי הבראה והיא עומדת על הרגליים.

יוסי יונה: אנחנו שומעים אפילו שאתם חוזרים לעובדים שפיטרתם ומבקשים מהם לחזור ולעבוד משום שיש הזמנות.

יוסי יונה: איזה יופי.

יוסי יונה: נס קרה בישראל.

יוסי יונה: אתם, שאמונים על המפעלים הללו, על התעשיות הללו, יודעים כיצד, ואתם עובדי מדינה – זה גם מאוד מעניין, דרך אגב, כי אם אנחנו מפריטים בואו נפריט גם את אלה שמפריטים.

יוסי יונה: הנה, אז אתם עובדי מדינה נאמנים, יודעים לעשות עבודה מאוד יפה ויודעים להבריא חברות לפני שאתם מפריטים אותן, אז אנחנו באים ואומרים לכם: יפה, הבראתם אותן, עכשיו אנחנו צריכים להשאיר אותן בידיה של המדינה.

יוסי יונה: עלה כאן רעיון של הנפקת מיעוט – אפשר שזה פתרון חלקי - - -

משה גפני: אבל אי אפשר לדבר על האנשים שעוסקים בעניין הזה מכיוון שיש ממשלה, הממשלה צריכה לקבל את ההחלטה, הם מנחים אותם, הם מעמידים את דעתם המקצועית.

יוסי יונה: אתה צודק לחלוטין, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: עוד מישהו ייקח את ההצעה שלך ברצינות ויתחיל להפריט את עובדי המדינה.

יוסי יונה: למה לא?

נורית קורן: שים אותם בחברות כוח אדם.

מיכל בירן: אתם מתייחסים כאילו זו בדיחה, את האסטרטגיה כבר הפריטו.

איילת נחמיאס ורבין: אותם כבר הפריטו מזמן.

משה גפני: הם עובדים טובים, אני אומר לכם, הם עובדים טובים.

יוסי יונה: בוודאי, והם לא מופרטים עדיין.

יוסי יונה: לכן אני אומר, זו עובדה שהמדינה יודעת לנהל.

יוסי יונה: אבל אני רק רוצה לסיים ולומר שאני גם שמח על מה שאמרת – והייתי גם בישיבה הקודמת – ואני גם שמח מאוד לראות שחלה גם אצל אורי יוגב איזושהי מטמורפוזה מעניינת שבה הוא מתנער מהתפישות הדוגמתיות שלו בעבר והוא אומר: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אכן הגענו למסקנה, מסקנה די חיובית מבחינתנו, שלא את הכול צריך להפריט.

יוסי יונה: לכן אנחנו יושבים כאן בוועדת הכספים, מביעים את דעתנו הנחרצת, מן הסתם מיקי עוד יביע את דעתו המתלהמת, המנוגדת - - -

מיקי לוי: קח את הדברים בחזרה.

יוסי יונה: לוקח את הדברים בחזרה, מיקי.

יוסי יונה: אז אני מודה לאדוני היושב-ראש ולחברי הוועדה.

מכלוף מיקי זוהר: רגע, יש עובדים חרדים בתע"ש?

משה גפני: נדבר על העניין הזה.

יוסי יונה: רק להשלים – אני מקווה שתתקבל כאן

יוסי יונה: החלטה שאנחנו עוצרים את תהליך ההפרטה ובוחנים, גם לאחר שהחברה הופרטה, להשאיר אותה בידי המדינה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה חברת הכנסת נורית קורן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני יושב-הראש, אני הייתי שותפה להפרטה ב"אל על" לאורך הרבה שנים מצדה של החברה, הייתי מעורבת בהפרטה הזו, זאת הפרטה מסובכת והייתי מעורבת בניסוח מניית הזהב ולא אחת גם מצאתי את עצמי אחרי זה מעורבת בניסיון לפרש אותה, מה בעצם כתוב בה.

משה גפני: מה זה "מעורבת"?

איילת נחמיאס ורבין: עבדתי בחברה אז, הייתי מזכירת דירקטוריון החברה באותה תקופה, עבדתי במזכירות החברה.

איילת נחמיאס ורבין: מאוד מאוד מאוד מורכב, בוודאי בחברות אסטרטגיות מהסוג הזה, ולעומת זאת הייתי בשוק ההון מספיק שנים בשביל לראות מה קורה כשלמשל לוקחים חברה כמו התעשייה האווירית ומביאים אותה לשוק ההון, שצמא, בוכה, מתחנן לחברות מהסוג הזה, בוכה, לא יודע מה לעשות כי אין כמעט חברות בשוק ההון בארץ, אין כמעט חברות עם פעילות, בטח לא עם פעילות מבורכת כמו התעשייה הצבאית.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד, בכל זאת, כדי להיות הגונה – ואני לא נגד הפרטה בכל מחיר – צריך להגיד שאני חושבת שאלה הפרטות שצריך מאוד מאוד להיזהר בהן.

איילת נחמיאס ורבין: הצליחו לאושש חטיבות שנמכרו מהתעשייה הצבאית, הן הוכיחו את עצמן מבחינה עסקית, אנחנו גם רואים מה קורה כרגע בתעשייה הצבאית - - -

מיכל בירן: מלחמה זה שוק מתפתח.

איילת נחמיאס ורבין: מלחמה זה שוק מתפתח, אין ספק.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, תמיד צריך מישהו - - -

יוסי יונה: עוד מישהו אחר.

איילת נחמיאס ורבין: כן, בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני אומרת עוד הפעם, אני לא נגד הפרטה בכל מחיר, אבל אני גם לא בעד הפרטה בכל מחיר.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני חושבת שזה מקרה שבו יכולים להיות משולבים – אני מצטרפת לחברתי בעניין הזה וגם למיקי זוהר, אגב שדיבר מאוד יפה, מצטרפת לדאגה האמיתית במכירת החברה.

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי גם האם זה כלכלי, ובעניין הזה אגב התייחסתי לנושא של הפרטת "אל על", ששום דבר כלכלי טוב לא יצא ממנה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת – המדינה לא קיבלה כלום.

מיכל בירן: גם האזרחים לא קיבלו כלום.

איילת נחמיאס ורבין: לא ניכנס לזה, אבל אני כרגע מדברת על האזרחים בצד של המדינה, שהמדינה קונה, מקבלת כסף, הקופה מתמלאת.

משה גפני: מה את מציעה, איילת?

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני אומרת, הרבה יותר נכון לבחון מכירת מניות של החברה בהנפקה.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני אומרת, התעשייה האווירית הרי לא הנפיקה מניות עד היום, היא הנפיקה רק חוב וזה הוכיח את עצמו מאוד מאוד יפה, והנה פה אנחנו מדברים על מקרה שאולי אפשר למכור גם מניות וגם אגרות חוב.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חברת הכנסת נורית קורן, ואחריה יושב-ראש הדירקטוריון של תע"ש, האלוף אודי אדם.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: בוקר טוב לכולם.

נורית קורן: אני מצטרפת לדברים שהחברים שלי אמרו פה, מיקי זוהר צודק, אבל אני רוצה להזכיר עניין אחד מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: אני נגד ההפרטה, יש כאן נושא שמתעלמים ממנו, חברי מיקי זוהר אמר שמאוד חשוב שאנחנו נעביר את הבסיסים לדרום – נכון, זה חשוב מאוד אבל לא במחיר שאדמות מזוהמות יישארו ולבנות עליהן.

נורית קורן: אם תהיה פה הפרטה - - -

משה גפני: מעבירים בכל מקרה, זה לא רלוונטי לעניין של ההפרטה.

נורית קורן: אין בעיה, שיעבירו אבל שלא יפריטו את החברה.

נורית קורן: צריך לזכור דבר אחד מאוד חשוב – יש כאן זיהומי קרקע נוראיים שצריך לתת עליהם את הדעת.

נורית קורן: אני יודעת, היזמים יחגגו פה.

נורית קורן: הם יורידו את המחירים והם יגידו: אדמה אנחנו צריכים לטהר.

נורית קורן: אם אנחנו ניתן יד פה בוועדת כספים לזה שהמדינה לא תקצה כספים לנקות את האדמות האלה, אני אומרת לכם, מה שיקרה פה שיחלו פה מיליון איש, מיליון איש מכיוון שיתחילו לעשות עבודות עפר, אף אחד לא יפקח עליהן.

נורית קורן: זה שטויות שהמשרד להגנת הסביבה אומר שצריך למכור כדי לנקות את האדמות.

נורית קורן: זה שטויות.

נורית קורן: אנחנו מכירים את המדינה, כל דבר שמשאירים בידי היזמים – שום דבר לא יוצא לפועל.

נורית קורן: אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, חייבים לעמוד על הנושא הזה כי עד היום אין שום ידע לנקות את האדמות האלה.

נורית קורן: לקחו ידע של ארצות-הברית, זה לוקח 20 שנה עד שמשהו אפשר לעשות.

נורית קורן: אני הייתי בתע"ש, אני גרה בקרבת מקום, אני גם רוצה לומר פה גילוי נאות:

נורית קורן: אני הייתי פעילה של אחל"ה – איכות חיים לתושבי השרון, שזה מדובר על הרצליה, הוד השרון ורמת השרון.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שיש פה בעיה רצינית, יש כאן קרוב למיליון איש שמה שלא יהיה הם סבלו עד עכשיו, סבלנו עד עכשיו מכול זיהום האוויר.

נורית קורן: הדבר החמור יותר, אם המדינה לא תיקח את זה בידיים – שזה חשוב מאוד – לבנות פה כמו שכחלון רוצה, במהירות שהוא רוצה לבנות, בשום פנים ואופן אסור לעשות את זה.

נורית קורן: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: רק דקה, אודי, לפני זה חברת הכנסת אראל מרגלית ביקש.

אראל מרגלית: לפני שנה קיבלנו פה ביחד עם תע"ש, עם נציגי העובדים ועם האוצר, מתווה שעליו הסכמנו ובתוך המתווה הזה היו את ההסכמים עם העובדים.

מיקי לוי: שיפוי העובדים.

משה גפני: לא, ההסכם עם העובדים לא היה שיפוי, הסכם עם העובדים היה הסכם עם העובדים.

<מאיר שמרה: היתה רשת ביטחון, 2.5 מיליארד שקל עם רשת ביטחון.

משה גפני: לא היה שיפוי.

<מאיר שמרה: היתה רשת ביטחון לעובדים.

משה גפני: ודאי, אראל צודק, אבל לא היה שיפוי.

אראל מרגלית: אני מנסה לראות רגע מה הפואנטה.

אראל מרגלית: אז הוחלט על מתווה שבו המדינה תיכנס לתהליך של request for proposal מגורמים כאלה ואחרים, ואז אחת השאלות שלנו היתה לגבי מי יכול להיות בעלים של חלק מהמפעלים של תע"ש, או מי לא יכול להיות, אם יש איזו הגבלה וכו'.

אראל מרגלית: אנחנו היינו אמורים לקבל איזושהי סקירה על מה אסטרטגיה של המדינה, א', כדי להגן על אותם - - -

משה גפני: אראל, אמרתי את זה בתחילת הדיון.

אראל מרגלית: אני רק רוצה שיעשו לנו קשר.

אראל מרגלית: גם על אותם – אתה יודע, בעשות אשקלון, פה ושם, יש כל מיני סוגי חברות שהמדינה מוכנה להפריט וחלק מהסודות שהיא לא רוצה להפריט והיא רוצה לשמור לעצמה ואז זה ישפיע על המכרז.

מיכל בירן: אראל, אבל מה דעתך על זה שנפתחה פה אופציה, שמסתבר שיש כאן רוב מקיר לקיר שחושב שאולי עכשיו, כשהשתנו הרוחות, צריך להסתפק בהנפקת מיעוט?

מיכל בירן: זה שאתה אומר שכבר קיבלנו החלטה – קיבלו החלטות יותר גדולות, כמו שוויון בנטל, והצליחו להפוך את הכול.

מכלוף מיקי זוהר: החלטות מתקבלות כדי לשנות אותן.

מיכל בירן: אז מה עמדתך לגבי העניין העקרוני?

מכלוף מיקי זוהר: זה לא דבר שהוא מאסט, יש גם עקרונות שחשובים לנו כמדינה שהם לפני - - -

נורית קורן: ויש פה אזרחים.

אראל מרגלית: אני רק אומר שבזמנו - - -

מכלוף מיקי זוהר: ברור, ההחלטה ידועה.

מיכל בירן: לא היתה לנו ברירה.

אראל מרגלית: אנחנו ראינו את עצמנו כחלק מאיזשהו הסכם בשם המדינה שבו - - -

מכלוף מיקי זוהר: עוד דברים קרו מאז.

מיכל בירן: היינו במיעוט וכופפו את ידינו.

משה גפני: רגע, תנו לו להגיד.

מיכל בירן: צודק, אני אפסיק להפריע.

אראל מרגלית: אני רוצה להבין, אחת הבעיות של תע"ש בשנים האחרונות בכמה מהמקומות היא שלכמה מחברות הבת לא הזרימו מספיק כספים, יש הרבה מאוד דברים שאפשר לעשות בצורה שתפתח חלק מהחברות האלה בצורה הרבה יותר מעניינת.

אראל מרגלית: חלקים שלמים של החברה, חלקים מדהימים – לקחתם אותי לסיורים – חלקים פנטסטיים.

אראל מרגלית: יש גם חלקים קצת יותר מיושנים אבל יש גם חלקים פנטסטיים, הם לא קיבלו את האפשרות לפתח כי הכול היה ב"הולד", לא רצו.

אראל מרגלית: מה שאני מבקש לדעת מחברי הוועדה, מה שתי האופציות הגדולות – אופציה אחת היא לא להחליט ואז מה?

אראל מרגלית: כי הרי צריכים להזרים עוד כספים לתוך המערכת.

משה גפני: אראל, אני אגיד לך על מה דובר עד עכשיו, כשהיית בוועדת חוץ וביטחון.

משה גפני: כל החברים שהתבטאו – גם אני אמרתי את זה אבל הקדמתי ואמרתי:

משה גפני: הלכנו על מתווה כדי להציל את החברה וזה בסדר - - -

אראל מרגלית: שנמשך שנים, המדינה עכבה את זה שנים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: המשתתפים בדיון כאן בוועדה, חברי הוועדה – להוציא את מיקי לוי שביקש לדבר אחרי שידברו נציגי החברה – כולם היו בדעה, גם אני בדעה כזאת, אמרתי את זה גם בישיבה הקודמת, לעצור לחשוב אולי אפשר בלי הפרטה, אולי אפשר עם הנפקת מיעוט.

משה גפני: קורה שהמדינה הולכת במתווה מסוים – המדינה זו לא המילה הנכונה, אבל החברות הממשלתיות או הממשלה, הולכים במתווה מסוים ואחרי זה מתברר שאפשר אולי לשנות.

משה גפני: אנחנו הולכים לאשר פה דבר שפעם אישרנו כהקמת חברה ואנחנו הולכים לסגור אותה עכשיו.

משה גפני: קורים דברים כאלה, כולנו בשר ודם.

משה גפני: תודה, אראל.

<מאיר שמרה: אני רוצה להעיר לפני אודי בכל זאת כי העלו פה שאלות.

משה גפני: אבל בקצרה.

<מאיר שמרה: ממש בקצרה אבל כן שיהיה רקע, לפחות לפני שאומרים טוב או רע, על מה שאנחנו בכלל עושים פה, כי אני משוכנע שלא כולם מכירים את הפרטים, לטוב ולרע.

<מאיר שמרה: אחד, אנחנו בעצם יצאנו לדרך כאשר אנחנו הקמנו חברה חדשה שנקראת תע"ש מערכות, אנחנו יוצקים לחברה הזאת את כל הפעילות העסקית.

<מאיר שמרה: מצד שני, אנחנו משאירים בהחברה אחרת, שהיא ממשלתית ואנחנו בעתיד נשנה את שמה, והיא תע"ש השיורית, את חובות העבר של החברה.

<מאיר שמרה: אנחנו מקימים חברה חדשה שנקראת "תומר", היא הוקמה, היא חברה ממשלתית והיא באחריות משרד הביטחון, כל הפעילות המסווגת שהמדינה בראיה האסטרטגית לא מוכנה להוציא החוצה לידיים פרטיות נשארת בעלות המדינה.

<מאיר שמרה: הפעילות המופרטת שתהיה בתע"ש מערכות, בניגוד לעבר של מניות מדינה ב"צים" ו"אל על", יש צו אינטרסים חיוניים שהוא בחקיקה, חקיקת משנה עם סנקציות פליליות, כאשר הצו הזה מחייב את תע"ש להמשיך לקיים את הפעילות החיונית בדברים מסוימים.

<מאיר שמרה: הצו הזה קובע שהשרים הם אלה שרשאים לתת היתר שליטה, לא כל אחד יכול לקבל היתר שליטה.

<מאיר שמרה: הצו קובע – ולאחר שקיימו דיונים מעמיקים בקבינט הכלכלי-חברתי והביטחוני ובמקומות אחרים עלומים – שמה שמתחייב להיות הוא שאחרי שמוציאים את הפעילות המסווגת אין מניעה למכור את יתרת הפעילות גם לגוף זר ובכפוף לכך שחלק מגרעין השליטה, 10%, יוחזק בידי גורמים ישראליים.

משה גפני: כמה אחוזים זה יתרת הפעילות?

משה גפני: אמרת שיתרת הפעילות לא מסווגת.

מיכל בירן: חוץ מזה, זה לא קשור למסווג.

מיכל בירן: תחשוב מה עשינו עם "נעלי בריל" כשניסינו לעזור להם – זה לא מסווג, כל אחד יכול לעשות נעלים ובכל זאת, כשיש פתאום מלחמת לבנון, אתה צריך אותן עכשיו ומהר.

משה גפני: כמה אחוזים זה המסווג וכמה הלא מסווג?

<מאיר שמרה: כששואלים ברמת המחזור - 80% מהפעילות היא פעילות שהיא לא מסווגת.

קריאות: אז בשביל מה צריך ביטחון כל כך הרבה?

קריאות: זה לא נכון.

קריאות: רוב המפעלים הם כאלה.

<מאיר שמרה: אני רק רוצה לומר כמה משפטים כדי לתת את התמונה במלואה.

<מאיר שמרה: מבחינת הדברים, אנחנו לא מוכרים את תע"ש עם נכסי המקרקעין.

<מאיר שמרה: כל מי שחושב שאנחנו נותנים פה איזו בוננזה ואנחנו מוכרים את זה - - -

מיכל בירן: יהיה בוננזה פשוט בנפרד, על הקרקע.

משה גפני: גבירותי ורבותי, אני מבקש לא להפריע.

<מאיר שמרה: אנחנו בתוך ההליך הזה לוקחים, מושכים מתע"ש את כל נכסי המקרקעין שיש לה, מעבירים אותם זה למדינה ומקצים לתע"ש מערכות – החברה החדשה – אך ורק מה שהיא נדרשת לשם הפעילות העסקית.

<מאיר שמרה: רוצה לומר, קרקעות רמת השרון לא יועברו לבעלות תע"ש וקרקעות אחרות שהחברה לא צריכה יילקחו ממנה ויעברו למשרד הביטחון.

<מאיר שמרה: מאידך, החברה תקבל אך ורק מתחמים ספציפיים שנדרשים לפעילות העסקית שלה וגם זה במשורה.

<מאיר שמרה: רשת ביטחון לעובדים, שאנחנו דיברנו עליה בפעם הקודמת, בסדר-גודל של מאות מיליונים, התקצוב שלה – אנחנו בעצם באים לרוכשים ואומרים להם: אתם קונים חברה, יש לכם פה את הפורטפוליו מה החברה עושה, את כל הדוחות וקחו בחשבון שאתם תצטרכו במועד המכירה להכניס סדר-גודל של יותר מ-600 מיליון שקל לטובת רשת הביטחון.

<מאיר שמרה: מעבר לזה, אתם תצטרכו להביא כסף להון החוזר.

<מאיר שמרה: כרגע תע"ש – ואני לא מוריד את שווי המכירה כי הכול יופיע בדוחות בחדר המידע – היא בגירעון בהון החוזר שבה.

<מאיר שמרה: אז כל מי שחושב שהמצב הוא מזהיר, הוא אולי יותר טוב ממה שהיה, עדיין הרוכש יצטרך להביא מאות מיליוני שקלים.

<מאיר שמרה: אותו רוכש יצטרך להקים את מפעלי תע"ש ברמת בקע וזה חלק מתהליך ההפרטה.

<מאיר שמרה: אפרופו, כל מי שחושב שאני צריך להיות מודאג מוועדת חקירה אז אני לא מודאג.

<מאיר שמרה: אנחנו עשינו פה מהלך של כמה שנים - - -

משה גפני: אבל, מאיר, זה לא על סדר-היום ועדת חקירה.

<מאיר שמרה: שאלו אז אני רוצה לענות, לא בציניות אלא ברצינות.

<מאיר שמרה: ככל שאני נשאל לגבי טיב העבודה שנעשתה בתהליך הזה מבחינת החלופות האפשרויות, מבחינת הדברים, נעשתה פה עבודה מאוד מאומצת ומוצדקת שהובאה בפני כל הגורמים הרלוונטיים.

משה גפני: בסדר, מאיר, הבנו את דעתך, אנחנו לא נכנסים לפרטים בגלל שהשאלה היא עקרונית קודם, הנושאים כתובים לחברי הוועדה.

<מאיר שמרה: עוד משפט לגבי השאלה העקרונית – האם החברה, בהנחה שרוצים להנפיק אותה היום, אחרי כל מה שאמרתי - - -

משה גפני: הנפקת מיעוט.

<מאיר שמרה: זה אפשרי, כאיש מקצוע שעשה לא מעט הפרטות – אמנם לא את "אל על" אבל כל מה שקרה אחרי זה, חלק מהן בהצלחות, "בזק", בתי זיקוק וכדו' – את תע"ש כרגע, גם אם היו רוצים, במצב הנוכחי, מאותן סיבות שציינתי, אי אפשר להנפיק מכיוון שכרגע - - -

<יצחק יהודה: מה היה לפני שנתיים - - -

משה גפני: רגע, איציק, אני אתן לך.

<מאיר שמרה: חוות דעתי, לא שהיא רלוונטית לשום דבר, אבל כרגע בוודאי אי אפשר להנפיק.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אודי אדם, יו"ר הדירקטוריון של תע"ש, בבקשה.

<אודי אדם: זו חברה ממשלתית, חברה של המדינה, מה שהמדינה תחליט זה מה שיהיה.

<אודי אדם: אנחנו פועלים, אני שנתיים יושב-ראש - - -

יוסי יונה: אנחנו גם שלוחה שלה פה.

משה גפני: יוסי, אנחנו לא נתקדם, יש לנו זמן מוגבל וצריך למצות את התהליך.

<אודי אדם: החברה, דירקטוריון החברה, פועלים בשנתיים האחרונות תחת החלטת ממשלה, ועדת שרים להפרטה, ותחת אישור של ועדת הכספים הזו, אחת היתה בדצמבר 2013 והשנייה באפריל 2014, כולל הקראת צו האינטרסים, פועלים בהתאם להנחיות רשות החברות וכן הלאה וכן הלאה.

<אודי אדם: המצב היום הוא של כמעט השלמה של הפיטורים בסדר גודל של כמעט 1,200 עובדים, בצורה מופתית דרך אגב, בשיתוף פעולה מלא עם ועד העובדים, עם מוסדות המדינה, עם משרד האוצר וכן הלאה וכן הלאה.

<אודי אדם: נעשה שינוי ארגוני בחברה.

<אודי אדם: יש היערכות למעבר לנגב, משרד הביטחון עוסק בזה, תע"ש עוסקת בזה, משרד האוצר עוסק בזה, יודעים גם לאן עוברים ואני מניח שהמעבר יקרה פחות או יותר סביב השנים שנקבעו.

<אודי אדם: הוקמו תיאורטית כבר 5 חברות, כמו שמאיר אמר: יש את תע"ש מערכות, שהדירקטוריון עובר אליה, יש תע"ש – שאלת מה זה "נצר השרון", היושב-ראש, אז זו חברה שתתעסק בכל החובות וכל השינויים, ויש את חברת "תומר", שאליה עוברים כל הדברים המסווגים.

<אודי אדם: לשאלה לגבי המצב היום, לדעתי כיושב-ראש הדירקטוריון, יש היריון מתקדם ויש לידה, אני חושב שהמצב הוא כרגע של לידה.

<אודי אדם: אפשר לעצור הכול, אבל אני חושב שצריך לשקול את זה טוב טוב.

מכלוף מיקי זוהר: אפשר להביא את הילד, רק לא חייב למסור אותו לאימוץ.

מכלוף מיקי זוהר: באמת, לא חייב למסור אותו לאימוץ.

מכלוף מיקי זוהר: בואו נגדל אתו, נטפל אותו, ניקח אותו לבר-מצווה, חתונה.

<קריאה: מצב של לידה אבל העובר כבר מת.

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מכלוף מיקי זוהר: העובר חי, העובר חי, ההפך, טיפלו בו, טיפחו אותו, סידרו לו את העניינים.

רחל עזריה: תעזבו את הדימוי הזה.

משה גפני: אפשר למצוא דימויים אחרים?

משה גפני: לא לעצבן פה את כולם.

משה גפני: מה יש לך עם חדר הלידה?

משה גפני: בבקשה, אודי.

<אודי אדם: אני חוזר מהדימוי.

<אודי אדם: אנחנו במצב - - -

משה גפני: אתה בדעה שאין אפשרות לחזור מהעניין של ההפרטה?

יוסי יונה: לא, הוא לא אמר את זה.

משה גפני: אמר.

<אודי אדם: לא, אני לא אמרתי את זה.

יוסי יונה: הוא אמר שאפשר לעצור.

<אודי אדם: אני אומר שבעיניים מפוקחות לא נכון לעשות את זה.

<אודי אדם: אני חושב שהכיוון הוא כיוון – היתה החלטה, צריך לבדוק למה קיבלו החלטה כזאת, אם קיבלו החלטה לא נכונה צריך גם את זה לבדוק.

יוסי יונה: אבל יכול להיות שהנסיבות השתנו.

<אודי אדם: אני לא חושב שהנסיבות השתנו.

מכלוף מיקי זוהר: אתה יודע מה?

מכלוף מיקי זוהר: אם היה לכם מושג מה מערכת בחירות אחת יכולה לעשות, ואנחנו ראינו את זה גם במערכת הבחירות הזאת.

<אודי אדם: מיקי, חבר'ה, אני מסתכל על זה מקצועית, אני יושב-ראש דירקטוריון, אני צריך לראות את טובת החברה, אני נותן לכם את הנתונים.

<אודי אדם: בסוף, כל החלטה – החברה תדע להתכנס אליה.

<אודי אדם: אני חושב שכרגע החברה - - -

משה גפני: תודה רבה.

אראל מרגלית: איפה אנשים התהפכו?

אראל מרגלית: אני לא מבין.

אראל מרגלית: אנחנו ישבנו פה לפני שנה - - -

מכלוף מיקי זוהר: היו חברי ועדה אחרים.

אראל מרגלית: זה לא עניין של חברי ועדת כספים, אני רוצה לדעת לגבי הוועד, אני רוצה להבין: אתם לקחתם אותנו - - -

משה גפני: אראל, אתה לא יכול לעשות את זה.

מיקי לוי: לא, זו שאלה חשובה, אדוני היושב-ראש, תיתן לו להגיד, זו שאלה חשובה.

אראל מרגלית: יש פה איזה קטע, אני רוצה להבין, יש פה קאצ'.

אראל מרגלית: לקחתם אותנו, חלק מאתנו, לסיורים בכל מיני מקומות, היה איזשהו תהליך, עכשיו אני לא מבין – רוצים איזשהו תהליך אחר?

<אודי אדם: אתה לא בא בטענות להנהלה, אני מקווה.

אראל מרגלית: לא, לא להנהלה.

<עודד עלימה: הסכמנו עם דרך, לא לשיטה, השיטה של שינוי מבנה ארגוני הורסת את החברה.

אראל מרגלית: מה קורה פה?

משה גפני: אראל, אבל תן למצות את התהליך, שניה.

<יצחק יהודה: אם אתה שואל את השאלה אני אענה לך גם כן.

אראל מרגלית: אני לא אוהב שמשחקים איתי משחקים.

משה גפני: שניה, מה זה הדבר הזה?

משה גפני: אראל, אני לא מסכים.

אראל מרגלית: משחקים פה משחקים, תשמע, תאמין לי, משחקים פה משחקים.

אראל מרגלית: אני מרגיש, יש לי חושים לדברים האלה.

מכלוף מיקי זוהר: אראל, לך עם הלב שלך, אני אומר לך.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת מרגלית, לך עם הלב שלך, עזוב אותך.

משה גפני: אבי פלדר, אתה רוצה להתייחס?

אראל מרגלית: אין לי בעיה להביא כל מתווה אחר אבל מישהו משחק פה משחקים.

מכלוף מיקי זוהר: לך עם הלב שלך.

אראל מרגלית: רוצים להביא מתווה – שיביאו מתווה.

אראל מרגלית: מה קרה, אחד הקונים הגיע לאחד האנשים פה?

אראל מרגלית: אני לא מבין, מה קורה פה?

אראל מרגלית: זה מה שקורה.

משה גפני: אני מבקש להפסיק את הדיונים האלה, אני לא מסכים לזה.

משה גפני: אנשים יביעו את דעתם וחייבים לאפשר לאנשים להגיד את זה.

אראל מרגלית: יש לי חושים.

משה גפני: מר פלדר, המנכ"ל, בבקשה, בקצרה.

<אבי פלדר: אני רק רוצה להגיד, מבחינה עסקית, אנחנו הצגנו פה לפני שנה ושנתיים את המתווה של החברה, איך היא צריכה להיות מבחינה עסקית.

<אבי פלדר: אנחנו הולכים לאור המתווה הזה, אנחנו נמצאים בדיוק בנקודה שבה שמנו לעצמנו את היעדים.

<אבי פלדר: מבחינה עסקית לחברה יש הזמנות והזמנות חתומות בהיקפים של 8 מיליארד שקלים, עם מכירות השנה שיעלו ב-15% לעומת 2014.

<אבי פלדר: זאת החברה שאנחנו כרגע מנהלים.

<אבי פלדר: מבחינת סל המוצרים – אני חושב שסל המוצרים שלנו הוא סל מעולה שהוכיח את עצמו ב"צוק איתן" בצורה יפה ואנחנו כולנו שמחים על זה.

<אבי פלדר: זו חברה טובה עם אנשים טובים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: איציק, יושב-ראש ועד העובדים.

מכלוף מיקי זוהר: כל הכבוד, אדוני המנכ"ל, כל הכבוד.

יוסי יונה: החברה בריאה.

<יצחק יהודה: כבוד יושב-ראש הוועדה, חברות וחברי כנסת, הנהלת תע"ש יושב-ראש הדירקטוריון, ראשית אני רוצה לענות להתפרצותו של אראל מרגלית, אחרי כן אחזור.

<יצחק יהודה: אראל, אף אחד לא שינה פה עמדות, אף אחד לא משחק משחקים, בטח לא מהצד של ארגון העובדים.

<יצחק יהודה: יושבים פה 5 חברי ארגון העובדים ושכחת לציין באיזה מצב היינו כשהסכמנו.

<יצחק יהודה: אם היו קושרים אותך בגרון וקושרים לך את הרגליים מאחורי הגב היית מתנהג בדיוק כמונו.

<יצחק יהודה: אין לנו שום שינוי.

<יצחק יהודה: הסיורים שעשית בתעשייה הצבאית היו סיורים שעשינו לכל חברי הכנסת כדי שיכירו את התעשייה הביטחונית החזקה ביותר במדינת ישראל.

<יצחק יהודה: לאחר שהייתי פה חודש בחודשו להביא משכורות ל-3,500 עובדים, אתה מתפלא שהסכמנו לכל תהליך שהוא?

<יצחק יהודה: אז ניסינו להוציא מהלימון את הלימונדה ואם היום עלה רעיון של הנפקת מיעוט, שלא אני אמרתי, מנכ"ל רשות החברות אורי יוגב היה פה ואמר שזה מה שרוצים לעשות היום, הוא אמר: אני לא בטוח שההפרטה זה דבר נכון.

<יצחק יהודה: אני אעדכן אותך בדבר נוסף – כשיצאנו לדרך עם שר הביטחון דאז ברק, יצאנו בהנפקת מניות ובא דורון כהן, מנכ"ל רשות החברות, ואמר שאי אפשר להנפיק במצב הזה.

<יצחק יהודה: בוודאי שלא, כי משרד הביטחון דאז, לא עכשיו, זילבר, לא סיפק לנו הזמנות ולא היו לנו הזמנות מחו"ל כי המדינה לא נתנה ערבויות כדי לקבל את ההזמנות מחו"ל – היום המצב הוא אחר, יש לנו ביד הזמנות של 8 מיליארד שקל, כשסדר גודל של 60%-70% ייצוא והיתר משרד הביטחון.

<יצחק יהודה: עם כל זה ועם פרישות של 1,000 עובדים שקרעו את הידיים וקרעו את המוח ועבדו 35 שנים בחברה ויצאו לגמלה בגילאים שונים מבוגרים, ועם הכוח ההנדסי החדש שקלטנו היום – יכולים לעשות שינוי.

<יצחק יהודה: אפשר לנסות הנפקת מיעוט.

<יצחק יהודה: הנושא של ההפרטה יכול להידחות.

<יצחק יהודה: אם יהיה צורך – כן, אבל אולי אנחנו נפרח?

<יצחק יהודה: אולי אנחנו נעלה למעלה?

<יצחק יהודה: אז כך שהאם אתה רואה שינוי – לא.

<יצחק יהודה: זה לדבריך, אבל אני רוצה לפרט ולהמשיך.

<יצחק יהודה: החברה, גם אם היא תירכש בסופו של דבר באיזשהו יום מן הימים, אני מציע לא למכור אותה לגורם זר אלא לגוף ישראלי חזק, תעשייתי-ביטחוני, שישמור על זה בשביל הילדים והנכדים שלנו, של מדינת ישראל.

<יצחק יהודה: ואני לא מדבר כיושב-ראש ארגון, אני מדבר כאזרח.

<יצחק יהודה: אתה היית צריך לבוא, אראל מרגלית, לראות את העובדים שלי באים מהבית, מפנסיות, ממלאים את מחסני החירום הריקים.

<יצחק יהודה: את זה היית צריך לראות.

<יצחק יהודה: שהמנכ"ל מקבל קריאה ממפקד חיל האוויר, איך העובדים ישר מעכשיו לעכשיו, בצורה בלתי רגילה.

<יצחק יהודה: צריך להתחשב בזה.

משה גפני: אם אפשר בקצרה, הדברים הובנו.

<יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש, לגופו של עניין, עלויות ההפרטה.

<יצחק יהודה: אני רוצה להזכיר פה לכולם שמתווה ההפרטה הוליך לחברה שנקראת "תומר", מפצלים את "גבעון" לשניים, עלות הבנייה רק באותה חצר, גדרות ומבנים – כ-230 מיליון שקל.

<יצחק יהודה: משרד הביטחון הולך להשקיע בחברה חדשה.

<יצחק יהודה: הוא קולט כרגע עוד 50 עובדים, העלות שלהם לשנה – 15 מיליון שקל, ל-10 שנים, 13 שנה, יש לנו הסכם אתם, זה 150 מיליון שקל.

<יצחק יהודה: העלות השנתית של הקמת החברה השיורית הנוספת היא 10 מיליון שקל, ב-10 שנים – 100 מיליון שקל.

<יצחק יהודה: סך הכול, אם תיקחו את הכסף – זו בדיוק רשת הביטחון שלנו, רשת הביטחון של עובדים ותיקים שנשארו לעבוד ולא ברחו עכשיו עם ה-1,000 כי אז למדינת ישראל לא היה המוח והכוח, וחס וחלילה במלחמה הבאה כולם היו מבכים על זה.

<יצחק יהודה: האנשים הללו נשארו בתע"ש כי הבטיחו להם שכל שנה 60 אנשים יוצאים לגמלה והכסף הזה מכסה את רשת הביטחון.

<יצחק יהודה: אז שמישהו יעשה הפסקה, יעשה חשבון כמה עולה לי העלות.

<יצחק יהודה: אגב, שעוברים לנגב אין בעיה, התחייבנו לעבור לנגב, לפנות את קרקעות רמת השרון שהעלות שלהם, היו"ר אמר, בין 35 מיליארד ל-45 מיליארד.

<יצחק יהודה: חברת הכנסת קורן שהיתה פה אמרה עכשיו על הזיהום, 1,000 דונם מזוהמים – העלות של זה בין 2 ל-4 מיליארד.

<יצחק יהודה: אבל בסך הכול, נשאר כסף, 48,000 יחידות דיור, יש תוכנית מתאר לבנייה.

<יצחק יהודה: אנחנו נעבור לנגב, אין שום בעיה, אבל אם יעשו את החישוב הכלכלי מחדש, תהיה הנפקה, ההנפקה תצליח והחברה תפרח עם ההזמנות – יהיה טוב למדינה, יהיה טוב לממשלה, יהיה טוב לאזרחים ויהיה טוב לעובדי התעשייה הצבאית.

<יצחק יהודה: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני מבקש לדעת מה אתם מבקשים בסעיף השני.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, רק אם אפשר לבקש מהחברה בשלב זה לדחות את נושא חדרי המידע.

משה גפני: עוד לא סיימתי.

משה גפני: מה אתם מבקשים בסעיף השני.

<מאיר שמרה: משפט אחד – מכיוון שאני אמון על תהליך המכירה אני לא אענה לדברים שנאמרו פה על מצב החברה כדי לא להשחיר את פני החברה במצב - - -

מכלוף מיקי זוהר: מקודם השחרת אותה מאוד.

<מאיר שמרה: תרשה לי להגיד את מה שאני רוצה.

מכלוף מיקי זוהר: אבל קודם השחרת אותה.

<מאיר שמרה: אני אומר את מה שאני רוצה להגיד, במלוא הכבוד.

מכלוף מיקי זוהר: אבל השחרת אותה קודם.

<מאיר שמרה: בסדר גמור.

<מאיר שמרה: זה לא חד צדדי אז תן לי רק משפט אחד.

משה גפני: כן, בבקשה, מאיר.

<מאיר שמרה: בהחלט אין לי שום כוונה להתנצח עם איציק יהודה.

<מאיר שמרה: אגב, באותה מידה שיש הסכם שאומר שעובדי תע"ש ישתפו פעולה עם המעבר לנגב, יש הסכם שאומר שעובדי תע"ש ישתפו פעולה עם תהליך ההפרטה בדיוק כמו שהוא נקבע.

<מאיר שמרה: אז להגיד לנו היום שאנחנו נשתף פעולה – בדיוק כמו שאתה משתף עכשיו פעולה עם התהליך הזה, אבל אפילו אל תענה לי – אז לשתף פעולה ואחרי זה למצוא תירוצים וסיבות למה למכור לזה ולמכור לזה ולמכור לזה - - -

<יצחק יהודה: זה לא תירוצים וסיבות.

משה גפני: לא, רבותי, אי אפשר ככה לנהל ישיבה, כל אחד יאמר את דעתו כפי שהוא חושב אותה.

משה גפני: בבקשה, מאיר, בקצרה.

<מאיר שמרה: לעצם העניין, אתה שואל לגבי ההלוואה.

משה גפני: הלוואה לשיפוי.

<מאיר שמרה: ההלוואה לשיפוי – ההלוואה הזאת היא לא הלוואה שתתממש בצורה ודאית, היא למקרה של קרות אירוע של שיפוי.

<מאיר שמרה: החברה לקחה התחייבות כנגד נושאי המשרה, לשפות אותם לאירועים מסוימים שקשורים בתהליך - - -

משה גפני: למשל?

<מאיר שמרה: למשל, גילוי מידע, כל מה שקשור בתהליך ההפרטה, עריכת הדוחות הכספיים, כשחברה יוצאת לתהליך ההפרטה הדברים האלה מקובלים, כאשר לא מדובר במחדל של זדון וכו'.

<מאיר שמרה: במצב כזה מקובל, הן במגזר הממשלתי והן במגזר הפרטי, לתת שיפוי לנושאי המשרה מבחינת דברים שנעשו בתום לב.

<מאיר שמרה: יתרה מכך, אנחנו אומרים, ההלוואה הזאת – להפסיק?

משה גפני: לא, אני רק רוצה להגיד למרכז הקואליציה בוועדת הכספים שיצטרכו להצביע על הבקשה שלך, אני מציע לא לגייס בגלל שאי אפשר לגייס קואליציה נגד הממשלה, אתה רכז הקואליציה.

מכלוף מיקי זוהר: תלוי, בסיטואציית ההפרטה יכול להיות שתמצא אותי עושה את זה.

משה גפני: כל הכבוד.

משה גפני: כן, בבקשה.

<מאיר שמרה: אני אומר, מבחינת חשיפת הדירקטורים ונושאי המשרה להיבטים כאלה ואחרים של סיכון, הבקשה שלנו בתמצית היא שמכיוון שיש חשש לגבי ה-200 מיליון שקל – לא בגלל שהחלטות ישתנו אלא בגלל תהליך ההפרטה, לצורך העניין 12 המתמודדים יחזרו בהם ולא יהיה חס וחלילה תהליך הפרטה – במצב כזה, ההלוואה, אם תהיה תביעה כנגד נושאי משרה וימשכו כסף בהקשר הזה, יכול להיות שתמומש בחלקה.

<מאיר שמרה: כנגד זה, מכיוון שיש סיכוי שהחברה לא תוכל להחזיר את זה, אנחנו - - -

משה גפני: בסדר גמור.

משה גפני: בבקשה, פרופ' טרכטנברג, שאלה, אם אפשר בקצרה.

מנואל טרכטנברג: רק שאלה – איך הגעתם ל-275 מיליון?

<מאיר שמרה: נעשו עבודות של Benchmark מבחינת תהליכי ההפרטה.

<מאיר שמרה: בדרך כלל מקובל לתת 25% מההון העצמי של חברה, את זה עשינו בתהליכים קודמים, גם במגזר הפרטי עושים את זה ככרית ביטחון למקרה של קרות אירוע.

<מאיר שמרה: למקרה הזה אין לנו הון עצמי – יש לנו הון עצמי, אגב, שלילי, של 2.5 מיליארד שקל, לכל התוהים – ולכן עשינו Benchmark לתהליך ברמת הסיכונים, ברמת הווליום של ההכנסות של החברה.

<מאיר שמרה: רמת הסיכונים שיש פה מבחינת תביעות, איכות סביבה וכדו', חשבנו שבהינתן זה, 200 מיליון שקל זה סכום סביר כדי לכסות את החשש של הדירקטורים והתנהל דיאלוג עם החברה, גם החברה בחנה את זה עם יועצי ביטוח, חישבנו שזה סכום ראוי.

מנואל טרכטנברג: זה רק באירוע של הפרטה?

מנואל טרכטנברג: ובעקבות זה רק אם יש תביעות?

<מאיר שמרה: כן, בדיוק.

<שגית אפיק: אתם נתתם פעם שיפוי לחברה שאין לה מאזן הכנסות?

<מאיר שמרה: לא, אנחנו בכל תהליך הפרטה, החברה בגיבוי שלנו – אנחנו צריכים לאשר את זה באסיפה כללית כי זה נושאי משרה – מאשרים באסיפה כללית לחברה לתת שיפוי.

<מאיר שמרה: לא נתנו אף פעם שיפוי לחברה שהיא חדלת פירעון בתהליך הפרטה.

<שגית אפיק: זאת אומרת, זו הפעם הראשונה שאתם מבקשים כתב שיפוי כזה לחברה שהיא בתהליך - - -

<מאיר שמרה: זו הפעם הראשונה שהמדינה תיכנס לנעלי החברה במצב של default, בדרך כלל שאנחנו עושים את זה זה במצב של פירוק מרצון ואז אנחנו עושים הצהרת כושר פירעון.

<שגית אפיק: למה אתם מבקשים את זה מראש?

<שגית אפיק: למה לא לחכות ולראות?

<שגית אפיק: זה לא ימשוך תביעות במצב כזה?

<מאיר שמרה: כי הדירקטורים לא רוצים להיות במצב שחברי הכנסת, בגלל כל מיני סיבות, יתהפכו ולא יתנו, ואז הם יצטרכו להוציא מיליונים ולמכור את הבתים שלהם, אנחנו רוצים לדעת את זה מראש.

<שגית אפיק: זה גם אבל לחברה, זה לא רק לדירקטורים, אם אני מבינה נכון.

<מאיר שמרה: לא, זה לדירקטורים, לנושאי המשרה.

משה גפני: זה לא יביא תביעות?

<מאיר שמרה: לא.

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שהמדינה משפה את זה אז מה אכפת לאנשים לתבוע?

<מאיר שמרה: יש פה הסכם שיפוי שאומר שלחברה יש נטל להתגונן ונושאי המשרה, זה רק במקרה של default.

משה גפני: מיקי, אתה רוצה להתייחס או שאני אגיד קודם מה אנחנו הולכים לעשות?

מיקי לוי: תגיד.

משה גפני: אני אומר לחברי הוועדה מה אנחנו הולכים לעשות.

משה גפני: יש בקשה של רשות החברות הממשלתיות להצביע עבור שיפוי של 600 מיליון, נכון?

<מאיר שמרה: לא, 275.

משה גפני: 275, לא משנה, הכול מדובר במיליונים.

מיקי לוי: זו הבקשה היחידה, אגב.

משה גפני: זאת הבקשה היחידה שעומדת על סדר-היום להצבעה, בקשת רשות החברות הממשלתיות לראשונה לתת שיפוי במקרה ותהיינה תביעות, שאנשים לא יצטרכו לתת את זה מכיסם אלא שהמדינה משפה אותם, זו הבקשה.

משה גפני: מבקשים פה חברי הוועדה שלא להתקדם בתהליך ההפרטה, לבחון את זה מחדש, לא להוציא את המידע עדיין, לראות אולי בכל זאת אפשר להגיע לאיזשהו תהליך שתהיה הנפקת מניות, הנפקת מיעוט, ולא להגיע להפרטה בגלל שמדובר בתעשייה ביטחונית.

משה גפני: הקדמתי בתחילת הישיבה ואמרתי, אנחנו הלכנו את כל התהליך, יש גם רצף שלטוני, אני לא הייתי יושב-ראש הוועדה כשזה אושר ב-2013-2014 אבל אני מקבל את זה, אמרתי את זה גם בישיבה הקודמת וגם בתחילת הישיבה.

משה גפני: המציאות היא שיקשה עלינו מאוד – איציק יהודה אמר שקשרו לו את הידיים, לנו לא קשרו את הידיים, הצביעו חברי הוועדה בלי שקשרו להם את הידיים.

משה גפני: אני לא יודע על קשירת ידיים, לא בזמן שאני הייתי יושב-ראש הוועדה ולא בקדנציה הקודמת.

משה גפני: האם חברי הוועדה – אני רוצה לדעת, אני לא רוצה ליפול בהצבעה – האם חברי הוועדה מתכוונים להצביע בעד השיפוי או שהם מתנים את ההצבעה על השיפוי בדברים אחרים?

משה גפני: אני מבקש להגיד מראש בגלל שאני לא רוצה שתהיה כאן הצבעה בלי שנדע.

מיקי לוי: אני אצביע בעד.

משה גפני: אני מבקש מכול אחד מחברי הוועדה להגיד האם הוא הולך להצביע בעד השיפוי או שמתנים את השיפוי באי הוצאת המידע או משהו מהסוג הזה.

משה גפני: מיקי, אני מבקש לדעת, אני עובר אחד אחד.

מכלוף מיקי זוהר: אני אתנה את ההצבעה.

מכלוף מיקי זוהר: קודם כל, עקרונית אני לא רוצה לתת את השיפוי הזה ובטח ובטח לאור הרצון לפתוח חדרי מידע.

מכלוף מיקי זוהר: קודם כל אני רוצה הבהרה שחדרי מידע לא יפתחו עד שאנחנו לא נעשה פה דיון מחודש בנושא ההפרטה ונקבל החלטה סופית האם אנחנו מפריטים את החברה או לא ובאיזה תנאים.

מכלוף מיקי זוהר: כמו שהסברתי בתחילת דברי, אין צורך בהפרטה, החברה הזאת נמצאת במצב של רווח - - -

משה גפני: לא, אל תתחיל, דיברת ברור.

אראל מרגלית: אני מרכז האופוזיציה, תן לי להגיד מילה.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אני חושב שאנחנו קודם כל צריכים להיות ברורים: לא יפתחו חדרי מידע, זה קודם כל.

מכלוף מיקי זוהר: ולגבי השיפוי, על פניו, אם זה לא הולך לצרכים של המשך תהליך ההפרטה אז אפשר לאשר.

משה גפני: טוב, אראל, מרכז האופוזיציה.

אראל מרגלית: אני רק רוצה להגיד, אני מתייחס לתפקיד שלי ברצינות, בפעם שעברה בוועדת כספים ופה בוועדת כספים.

אראל מרגלית: להגיד שלא היינו, לא דיברו – אנחנו לקחנו את העבודה שלנו מאוד ברצינות.

משה גפני: שלוש פעמים אמרתי "היינו" אפילו שלא היינו בקואליציה.

אראל מרגלית: כן, ועבדנו קואליציה ואופוזיציה ונכנסנו לתוך הדברים, היה לנו מאוד חשוב שהעובדים יקבלו את היחס שלהם בפעם שעברה והביאו איזשהו מתווה.

אראל מרגלית: זה לגיטימי לחלוטין, ואני הייתי שמח, אם היה אולי מתווה שמקצה אולי עקרונות אחרים – להשאיר את הדברים בידיים ישראליות, לעשות הנפקה וכו' - אבל בעיני זה צריך להיות תהליך רציני עם הגורמים שאמונים על העניין, עם ההנהלה ועם הוועד ביחד, לא תהליך כזה שיוצא ופתאום מביאים לנו משהו ואומרים לנו "לא הייתם מעורבים".

משה גפני: מה אתה מציע לעשות עכשיו?

אראל מרגלית: אז אני מציע דבר כזה: קודם כל אני אגיד לכם מה אני הייתי מצפה – הייתי מצפה שאם יש מתווה אחר שרוצים לדבר עליו, שגם העובדים וגם ההנהלה ישבו יחד ויציגו שתיים-שלוש חלופות.

אראל מרגלית: זה לגמרי לגיטימי.

אראל מרגלית: החוכמה לא נמצאת רק במקום אחד.

אראל מרגלית: זה לא רק ש"בואינג", "לוקהיד מרטין", או "אלביט" או מישהו אחר.

אראל מרגלית: אם רוצים להביא לנו עקרונות, א', כדי להשאיר את רוב המניות בידי הציבור על ידי הנפקת מיעוט, להכניס נגיד מנכ"ל ולהגיד איפה אנחנו רוצים הגבלה על טכנולוגיות ומשהו כזה.

אראל מרגלית: אבל אני מצפה לעוד משהו – כי ראינו בזמנו שהיתה בעיה מאוד קשה של החברה ברמה העסקית – אני מצפה למתווה שייתן לאותם מפעלים, לחברות-בת וכו' הזרמה, לא רק הנפקה והעברת בעלויות.

אראל מרגלית: היה פה צורך אמיתי בהזרמת הון לחלקים שונים של החברה שיש להם יכולת בלתי רגילה וקיבלו מעט מאוד חמצן ב-5-10 שנים אחרונות.

משה גפני: מה אתה מציע, אראל?

משה גפני: אתה בעד או נגד?

אראל מרגלית: בעד השיפוי?

מיקי לוי: ה-270.

מיכל בירן: מציעים פה אבל להתנות את השיפוי.

מיכל בירן: למיקי זוהר היתה הצעה קונקרטית שאומרת: שניה, בואו נעשה מה שאתה רוצה, נעשה תהליך יסודי - - -

מיקי לוי: אבל זה לא קשור ל-270.

מיכל בירן: אבל זה כוח שיש לנו, לנו אין את הכוח לשנות את התוכנית, יש לנו כוח לעכב את השיפוי.

מיקי לוי: זה בלון החמצן האחרון של החברה.

מיכל בירן: זה לא בלון חמצן, זה לתת להם - - -

משה גפני: רבותי, אני אאפשר, שניה.

משה גפני: רועי, בבקשה.

<אודי אדם: חבר'ה, אנחנו עובדים.

משה גפני: מה הבעיה?

<אודי אדם: אני מדבר קדימה.

משה גפני: אודי, אמרת את דעתך, הכול ברור.

מיקי לוי: הוא רוצה להגיד משהו על ה-270, תן לו רגע.

<אודי אדם: יש החלטת ממשלה שהחברה מופרטת, אני כיושב-ראש הדירקטוריון נוסע קדימה, גם אם לא תתנו פה שיפוי אני ממשיך עד שתגידו שלא.

משה גפני: בסדר, מאה אחוז.

מיקי לוי: כאן לא מסוגלים לשנות החלטת ממשלה.

אראל מרגלית: אני רוצה התייעצות של האופוזיציה.

משה גפני: אודי, הבנו, כל החלטת ממשלה שהיתה – גם הממשלה שאני בתוכה, או שאני בקואליציה שלה – לא ניתנה למשה בסיני, מה לעשות?

משה גפני: הרבה פעמים אנחנו משנים פה החלטות ממשלה.

<אודי אדם: אין בעיה, כל עוד לא משנים את החלטת הממשלה אנחנו ממשיכים קדימה.

מיקי לוי: נכון, אבל צריך שהממשלה תשנה אותה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: צריך הרבה דברים, לא כל השכל נמצא בממשלה, אמרתי את זה בכנסת ה-18, אמרתי את זה בכנסת ה-19 ואני אומר את זה גם עכשיו.

מיקי לוי: אין ויכוח, השאלה אם אתה רוצה להביא את ה-275 להצבעה.

משה גפני: אני לא רוצה כלום, אני רוצה להתחשב בחברי הוועדה מהקואליציה ומהאופוזיציה מכיוון שבסופו של דבר הם המחליטים.

משה גפני: רועי, בבקשה.

רועי פולקמן: יש ערך גדול לרציפות בנושאים האלה וצריך מאוד להיזהר.

רועי פולקמן: היתה סיבה גדולה למה התקבלה ההחלטה הזאת אחרי הרבה מאוד שנים שמדינת ישראל היתה צריכה להשקיע כספים ולהחזיק את תע"ש והיתה החלטה.

רועי פולקמן: היה לי את הזכות לדבר עם רשות החברות גם לפני הדיון הזה והיתה כאן הצדקה גדולה.

רועי פולקמן: מהחומר שראיתי לפני הדיון הזה ומהשיחות עם משרד האוצר, לא השתנה המצב מהותית מההחלטה.

רועי פולקמן: ולכן, קודם כל, לפני שעושים סטופ על דבר כל כך דרמטי, שעובדים עליו כל כך הרבה זמן, יש ערך ברציפות שלטונית, צריכה להיות סיבה מאוד כבדה, אני לא חושב שיש כאן את הסיבה.

רועי פולקמן: אז קודם כל צריך להתקדם.

רועי פולקמן: אם צריך לעשות דיון האם רוצים לעצור את ההפרטה, שזה דבר מאוד כבד, צריך לעשות את זה.

רועי פולקמן: אנחנו לא שם כרגע.

רועי פולקמן: הממשלה לא קיבלה החלטה כזאת.

רועי פולקמן: צריך לנהל דיון יותר עמוק בזה.

רועי פולקמן: כרגע צריך להתקדם במתווה, אפשר לשים סימן שאלה ואם צריך נעשה על זה עוד דיון, אבל נראה לי שכרגע יש משמעות רבה מאוד להפרטה הזאת.

משה גפני: אפשרי להמתין עם חדרי המידע כדי לאפשר את הדיון הזה?

<מאיר שמרה: אני לא מוסמך להגיד אם אנחנו יכולים או לא, אני יכול להגיד שהתקבלה החלטת ממשלה והתחלתי את דברי בזה שאם היינו רוצים ליזום - - -

משה גפני: אבל, מאיר, אני שואל אם אפשר טכנית להמתין עם זה בגלל שאנחנו רוצים בכל אופן את הדיון.

<יצחק יהודה: ההחלטה לא התקבלה על התאריכים, את התאריכים רשות החברות קבעה.

משה גפני: יש שר אוצר חדש, יש ממשלה חדשה, יש חברי כנסת חדשים, אני שואל אם אתם יכולים להמתין מספר שבועות שנקיים את הדיון הפנימי בינינו ונאשר את השיפוי.

<יצחק יהודה: בטח שהם יכולים.

<מאיר שמרה: התשובה שלי תהיה כך: אם שר האוצר יחליט שאנחנו צריכים להמתין עם תהליך שהתקבלה לגביו החלטה אז הוא מוסמך להנחות.

<יצחק יהודה: אבל הוא לא קיבל החלטה על התאריכים.

<קריאות: - - -

משה גפני: אני מבקש, העמדה של רוב החברים – לא אגיד כולם, אני לא מדבר בשם כולם – היא לנסות לחשוב מחדש על העניין הזה.

משה גפני: יש תהליך כדי לבחון את זה, גם מצד שר האוצר, גם מצד הממשלה, כדי לבחון את הדבר הזה צריך לשבת עם האנשים, הם צריכים כמה ימים, כמה שבועות.

משה גפני: אם מוציאים את חדרי המידע כמעט ואין דרך חזרה.

משה גפני: אני מבקש, הוועדה מבקשת, אני אומר את זה בשם רכז הקואליציה בוועדה, אני אפילו אומר את זה בשם רכז האופוזיציה בוועדה – ששר האוצר ייתן הנחיה לבדוק את הנושא הזה פעם נוספת.

משה גפני: עד שלא תיגמר הבחינה הזאת – זה יכול 3 ימים, זה יכול להיות מספר שבועות – שלא יוציאו את חדרי המידע.

משה גפני: מכיוון שאם מוציאים את חדרי המידע כמעט ואין דרך חזרה, אז אנחנו הופכים ללעג וקלס.

משה גפני: החברות בודקות את חדרי המידע, בודקים את כל הנתונים האלה, כמעט, כמעט ואיל דרך חזרה.

משה גפני: אפשר תמיד לעצור הכול אבל - - -

רועי פולקמן: דווקא מתוך כבוד לוועדה, בוודאי שאם הוועדה מבקשת את זה זה מה שיהיה.

משה גפני: כן, מיקי.

מיקי לוי: אני לא אדבר על עשרת הנושאים שרשמתי כדי לחסוך מזמנך, לא על הרצף השלטוני ולא על זה שאני מבקש לראות את הדוחות הכספיים של סוף 2014, מאיר, כי חבר הכנסת יוסי יונה פתאום הביא לנו שמרוויחים ומאיפה וכו' - - -

יוסי יונה: המנכ"ל דיבר, המנכ"ל סיפר גם על 2013.

רועי פולקמן: אחרי 20 שנה, יוסי, שהחברה מפסידה - - -

מיקי לוי: אני נותן למנכ"ל את הכבוד - - -

<אודי אדם: החברה לא מרוויחה בינתיים, צריך להגיד את זה.

יוסי יונה: פתחת בדיאלוג איתי.

מיקי לוי: לא, לא פתחתי אתך, אפילו ישבתי בשקט.

מיקי לוי: אני רוצה דוחות כספיים, אני רוצה לראות מספרים.

<יצחק יהודה: אבל תסתכל גם על התחזיות של ההנהלה, חבר הכנסת.

מיקי לוי: סליחה, בבקשה, אני לא בוויכוח אתך.

מיקי לוי: אני מבקש דוחות כספיים, אני מבין דוחות כספיים, אני לא מבין דיבורים.

מיקי לוי: חברים, נו, מה יש פה לדבר?

מיקי לוי: זה אחד.

מיקי לוי: דבר שני, אני לא רוצה לדבר על רצף שלטוני ועל החלטות קודמות כי אני מכיר אותן היטב.

משה גפני: גם אם זה היה אותו שלטון היינו אומרים אותו דבר.

מיקי לוי: נכון, וזה כמעט אותו שלטון.

מיקי לוי: רק אני ממליץ לך, אדוני, להביא את הנושא של ה-270 מיליון שקל להצבעה.

משה גפני: אבל אני הולך לעשות את זה.

מיקי לוי: יפה, זה מה שאני רוצה.

<יצחק יהודה: סליחה, לגבי ההלוואה – למה זה הלוואה?

<יצחק יהודה: העובדים מקבלים עכשיו הלוואה נוספת?

משה גפני: לא, לא העובדים, זה ההנהלה, זה על הנושא של נושאי משרה.

<יצחק יהודה: הוא דיבר על ההלוואה לחברה, למה על החברה?

משה גפני: איציק יהודה, אתם לא על המוקד עכשיו.

<יצחק יהודה: זה לא אנחנו, זו החברה, החברה זה אנחנו.

<אודי אדם: זה לא קשור אליכם, עזבו את זה.

<יצחק יהודה: מה זה "עזבו את זה"?

<יצחק יהודה: למה הלוואה?

משה גפני: איציק, תשמע, היום העובדים לא נמצאים פה על הכוונת, על הכוונת נמצאים נושאי המשרה.

משה גפני: אומר סגן מנהל רשות החברות הממשלתיות ואומר יושב-ראש דירקטוריון חברת תע"ש: יש החלטות שאמורים לקבל נושאי המשרה – לא העובדים – ואם לא יהיה להם שיפוי הם יצטרכו לשלם בבתים שלהם או מהכיס הפרטי שלהם.

משה גפני: הם מבקשים לראשונה שיפוי.

משה גפני: העובדים לא בעניין.

משה גפני: העובדים, כל הכבוד להם, אנשים טובים, עושים את העבודה, להגיד שעה עכשיו בשבחם של העובדים?

משה גפני: אתם לא בעניין.

<מאיר שמרה: את המיליונים הם כבר קיבלו, אגב.

משה גפני: אל תגיד את זה.

<יצחק יהודה: איזה מיליונים?

<יצחק יהודה: מאיפה אתה אומר שהם קיבלו את זה?

<יצחק יהודה: רשות החברות קיבלה הרבה יותר מיליונים, שמרה, 35 מיליארד שקל מינימום.

משה גפני: עכשיו יתחיל דיון.

משה גפני: זה לא בסדר הדבר הזה, מאיר, אני מבקש שתחזור בך מהמילה הזאת, העובדים לא קיבלו מיליונים - - -

<יצחק יהודה: אתה רוצה שאני אגיד גם מי יקנה את החברה?

<יצחק יהודה: אתה יודע מי יקנה את החברה.

משה גפני: ההצעה היא כזאת – אני אומר לחברי הוועדה – אני מציע לאשר את השיפוי שמבקשת רשות החברות הממשלתיות ומבקש שר האוצר, לאשר את זה.

משה גפני: הוועדה מבקשת משר האוצר ומרשות החברות הממשלתיות לבחון את העניין מחדש, לבדוק האם יש נתונים שאפשר לצאת להנפקת מיעוט בלי הפרטה.

משה גפני: לא צריך שיקרה פה שינוי דרמטי, צריך לבחון את הדברים, זאת החלטה גורלית.

משה גפני: מדובר על תעשייה ביטחונית, מדובר על אלפי עובדים, מדובר על דברים שהם לא פשוטים.

משה גפני: נכון שאנשי המקצוע ברשות החברות הממשלתיות, ואפילו היושב-ראש – אני לא בטוח שבהנהלה של תע"ש העמדה היא אחידה, אני לא בטוח, לא שאני יודע משהו אחר אבל יש מחלוקות גם בעניין הזה.

משה גפני: ראוי ששר האוצר, וזו הבקשה של ועדת הכספים, יבחן את זה מחדש, ועד שזה ייבחן לא להוציא את חדרי המידע, בגלל שאם יצאו חדרי המידע בעצם לשר האוצר כבר אין מה לדון.

משה גפני: מי בעד אישור בקשת האוצר?

אורלי לוי אבקסיס: בתנאי, בכפוף להצעתך.

משה גפני: בכפוף להצעתי, אני מבקש שהנושא הזה ייבחן, לחזור אלינו עם תשובה.

משה גפני: אתם רוצים חודש לחזור עם תשובה לוועדה?

משה גפני: החלטנו לא לשנות שום דבר.

מיכל בירן: וזה לא מאושר עד שחוזרים אלינו עם תשובה.

משה גפני: לא, אי אפשר, אין דבר כזה, אין מציאות כזאת.

משה גפני: מי שבעד אישור בקשת האוצר להלוואה של רשות חברות הממשלתיות ירים את ידו, מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: אין מתנגדים, אין נמנעים.

מכלוף מיקי זוהר: רביזיה.

משה גפני: בקשת הממשלה אושרה, השיפוי ניתן.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי זוהר, שהוא רכז הקואליציה, ביקש רביזיה.

משה גפני: אני מציע שתדבר אתו, אם הוא מסיר את הרביזיה אנחנו לא צריכים לחזור לוועדה והאישור ניתן בכל מקרה.

רועי פולקמן: בסדר.

משה גפני: מיקי זוהר, אמרתי את המקסימום שניתן להגיד, המקסימום שניתן להגיד הוא שאנחנו מבקשים בחינה מחדש, אנחנו מבקשים לא להוציא את חדרי המידע, אנחנו מבקשים לפני שזה קורה לחזור לוועדה ולהגיד מה העלתה הבדיקה הזאת.

משה גפני: לכן הרביזיה היא לא בדיוק – אבל בסדר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, מה המשמעות עכשיו של הבקשה, האם זה עניין של פררוגטיבה להיענות לה או שלא נענה?

משה גפני: הם יכולים לא להיענות.

מיקי לוי: זאת החלטת ממשלה, הם יכולים לא להיענות.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אני רק רוצה להגיד עוד דבר אחד.

אראל מרגלית: אם מתייחסים אלינו ברצינות אני הייתי מצפה מההנהלה, מהעובדים ומרשות החברות, לשים פה עוד אופציות על השולחן, שא', מבטיחות את פעילותה של החברה ולא שהיא תיחנק באמצע – כי בזמנו אחד הדברים הגדולים שהיינו צריכים לעשות היה להזרים הון, החברה יכולה מחר עוד פעם להתהפך, מחר אנחנו נהיה בתהליך עם חברת חשמל ובסוף יגידו לנו ברגע האחרון: לא.

אראל מרגלית: זה מסוכן, מה שקורה.

אראל מרגלית: אז אני רוצה לדעת כי יכול להיות שיש עוד אופציה.

מיקי לוי: אבל הבעלים צריכים להתחייב למדינה, אודי צודק.

<אודי אדם: הבעלים, מה נראה לכם?

<אודי אדם: ההנהלה מחויבת לתאריך מסוים.

מיקי לוי: אודי צודק.

אראל מרגלית: הבעלים זה המדינה.

משה גפני: אראל, תשמע לי, אני איש מקצוע יותר מהם, תשמע רגע.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך באיזה מצב אנחנו נמצאים.

משה גפני: שתדע, יש לי פה יותר ניסיון מכולם בגלל שאני הרבה שנים כאן.

משה גפני: המצב הוא באמת שהתקדמנו צעדים גדולים קדימה, אנחנו בתהליך הפרטה – רגע, אני באמצע לדבר, מה קורה פה?

משה גפני: מה זה פה, מרכז הליכוד עכשיו?

מכלוף מיקי זוהר: תחזור בך על מרכז הליכוד.

משה גפני: במפלגת העבודה גם יש בעיות.

מיקי לוי: הקואליציה מתפרקת - - -

משה גפני: שום דבר לא מתפרק, תאמין לי, זו קואליציה בריאה.

משה גפני: בקואליציה הקודמת – מה ששר האוצר אמר, כולם עמדו דום, כאן מתווכחים.

משה גפני: המצב הוא שעדיין לא הוציאו את חדרי המידע, עדיין לא באה החברה ואמרה: אני מתחייבת לא', ב', ג'.

משה גפני: מותר לממשלה ולרשות החברות הממשלתיות, היות ומדובר במצב שהוא לא מצב של הפרטת חברה פשוטה, שהתהליך הוא נורא פשוט, היו דברים שנעשו מכיוון שהחברה עמדה בפני התרסקות.

משה גפני: אני לא מאשים אף אחד, יגיע יום שנדבר על העניין הזה.

משה גפני: יש אפשרות, היא מאוד קשה אבל יש אפשרות לחזור לתהליך ההפרטה.

משה גפני: יש אפשרות.

משה גפני: הממשלה יכולה לקבל החלטה וללכת להנפקת מיעוט.

משה גפני: היום יש את הדבר הזה.

משה גפני: אפשר לקבל החלטה גם שלא הולכים לחברות זרות עם כל העניין הזה בגלל שמדובר בתעשייה ביטחונית.

משה גפני: יש הרבה אפשרויות שעומדות על השולחן.

משה גפני: יכולה אבל הממשלה לבוא ולהגיד: אנחנו לא חוזרים בנו, בגלל הסיבות שאמר מאיר, בגלל הסיבות שאמר אודי, לא חוזרים בנו – שיגידו לנו לא חוזרים בנו.

משה גפני: רוב חברי הוועדה מבקשים שהממשלה תחזור בה ובמקום הפרטה שתעשה הנפקת מיעוט.

משה גפני: אנחנו מודעים לעניין הזה שהלכנו כולנו בתהליך של ההפרטה.

אראל מרגלית: יש לך הרבה ניסיון בכנסת, לי יש הרבה ניסיון במכירת חברות, אני רוצה להגיד לכם משהו על השולחן: אני לא רוצה שבתואנה כזאת או אחרת – משקיע כזה, משקיע זר, זה לא יעבור לידיים זרות – יהיה פה מהלך לא תקין, שממליכים רק משקיע ישראלי אחד ושנותנים לו את העוגה ולא נותנים לו מתחרים.

אראל מרגלית: זה מה שאני רוצה.

מכלוף מיקי זוהר: לא, ההפרטה הזאת היא מיותרת.

אראל מרגלית: אני לא אהיה מוכן שתחת הכסות של ישראליות פתאום יחליטו שזה בידיים של שחקן ישראלי אחד ושאין לו מתחרים.

מיקי לוי: אז באמת יש לנו בעיה, זה מריח רע.

אראל מרגלית: ככה זה מריח לי.

אראל מרגלית: תחת התואנה של ישראלים פתאום יהיו מתחרים ונעביר את זה לכיס של מישהו אחד, שהיה קשור בזמנו לשר ביטחון מסוים - - -

משה גפני: חבר הכנסת מרגלית - - -

אראל מרגלית: זה לא יקרה פה, על אף האופוזיציה ואף הקואליציה – לא יקרה.

יוסי יונה: אראל, אנחנו מתנגדים להפרטה בכלל, לא לישראלים ולא ליזמים בינלאומיים.

אראל מרגלית: אבל יכול להיות שמשתמשים בך.

מכלוף מיקי זוהר: לא רוצים שום הפרטה.

משה גפני: אראל, אתה נהיית יותר גרוע מגפני.

אראל מרגלית: יכול להיות, אבל כשיש ריח באוויר כדאי להגיד איזה ריח יש.

אראל מרגלית: ככה זה נשמע.

<קריאה: כשר אבל מסריח.

משה גפני: אמרתי ואני חוזר ואומר: לא יהיה דבר כזה, לא ימליכו פה לא ישראלי ולא אמריקאי ולא כלום.

משה גפני: אנחנו ביקשנו במקום הפרטה ללכת להנפקת מיעוט.

אראל מרגלית: אבל תקשיב מה יהיה, גפני, בוא נעשה סנריו קצת.

אראל מרגלית: אנחנו נדבר על הנפקת מיעוט, בסדר?

אראל מרגלית: יהיו 4 קונים על השולחן - - -

מיכל בירן: בכספי הפנסיה שלנו - - -

אראל מרגלית: בסדר, מאה אחוז, אנחנו בעד הנפקת מיעוט, יהיו 4 קונים על שולחן, ברגע האחרון יהיו 2 דברים שיגידו פה – אני פשוט רץ עם סנריו שרץ לי בראש – יגידו: לא, הנפקת מיעוט.

אראל מרגלית: ברגע האחרון יגידו: לא, אי אפשר הנפקת מיעוט, צריכים קונים, ואז יגידו גם דרך זה שרק ישראלים יכולים להשתתף.

יוסי יונה: אנחנו נמנע את זה, אז אנחנו נמנע את זה.

משה גפני: אראל, אין לנו מעמד.

אראל מרגלית: היו 4 שחקנים ויישאר רק שחקן אחד, פתאום זה יעבור באורח פלא – אז זה לא יהיה.

אראל מרגלית: לא יהיה.

מיקי לוי: זה מכוון לאנשים מסוימים, אני בדעה של אראל.

משה גפני: רגע, מיקי, מה יש לכם אתם?

משה גפני: אראל, תשתמש בניסיון שלי - - -

מכלוף מיקי זוהר: לא תהיה פה הפרטה.

משה גפני: אם המצב יהיה שהתשובה בסוף תהיה שאין הנפקת מיעוט, אין לנו מעמד חוקי ובכלל אין לנו מעמד להגיד אם אנחנו דורשים שחקן כזה או שחקן אחר, אין מציאות כזאת.

יוסי יונה: היושב-ראש, לפעמים גם החברים שבאים מחו"ל הם חברים של מישהו פה.

אראל מרגלית: וגם החברים הישראליים יכולים להיות חברים של אחרים.

משה גפני: עכשיו אני רואה שאתם פשוט נגד הליכוד, נמצא פה איש ליכוד, חבר כנסת, נבחר בפריימריז, מרכז את הקואליציה בוועדת כספים, אתם כל הזמן מפריעים לו.

משה גפני: מיקי, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: לאור ההבהרה שקיבלתי שחדרי המידע לא יפתחו בשלב זה עד שנקיים פה דיון מעמיק - - -

משה גפני: לא שנקיים פה דיון, עד שתהיה תשובה – יכולה להיות תשובה שלילית.

מכלוף מיקי זוהר: אוקיי, ואני כמובן אני אמתין לתשובה הזו בקשב רב, אז אני מושך את הרביזיה שלי, תודה.

משה גפני: יפה.

משה גפני: רועי, בבקשה.

רועי פולקמן: יש בקשה של הוועדה ושל מיקי על העניין הזה ולכן זה מה שיהיה.

רועי פולקמן: יש עמדה ברורה וצריך שהיא תיאמר כאן שהמסלול כרגע צריך להתקדם, אבל לבקשת הוועדה – זה יכול להיות שבוע, זה יכול להיות שבועיים – תהיה תשובה ברורה על העמדה לגבי ההפרטה.

משה גפני: אתה לוקח על עצמך את העניין הזה?

רועי פולקמן: כן.

מיכל בירן: אני בכל מקרה אז מגישה רביזיה.

רועי פולקמן: על מה?

מיכל בירן: כי אני לא מקבלת ממך תשובה לגבי חדרי המידע, אם זה הולך להתעכב או לא.

רועי פולקמן: אז אמרנו, עוד פעם אני אומר:

רועי פולקמן: עד שתינתן התשובה של שר האוצר לא יפתחו חדרי המידע, זה ייקח כמה ימים.

מיכל בירן: בסדר.

מכלוף מיקי זוהר: התשובה תינתן פה בוועדה, כן?

רועי פולקמן: בסדר, אין בעיה.

משה גפני: ודאי.

מיכל בירן: אני משאירה כרגע את הרביזיה שלי, אני אחשוב ויכול להיות שאני אסיר אותה עד התשובה.

משה גפני: תודה רבה, חברים, הישיבה נעולה.