ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 15, 2015-07-06 10:00

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים והצופים בערוך הכנסת.

אברהם נגוסה: אני פותח את הדיון בנושא הצגת תוכניות המגזר השלישי בתחומי החינוך, התעסוקה וגם תחומים אחרים אם יש, בנושא שילובם וקליטתם של יוצאי אתיופיה, במטרה להגביר את שיתוף הפעולה.

אברהם נגוסה: ההצגה תעזור לנו להבין ולדעת את התוכניות הקיימות בשטח, ואז גם לראות את מידת שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה לבין המגזר השלישי.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שבמגזר השלישי יש תוכניות ראויות, שמקדמות את ענייני הקהילה.

אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד להציג אותן פה, ומשרדי הממשלה גם יכירו ויבינו.

אברהם נגוסה: בדרך זה אפשר יהיה ליצור ולהגביר ולשפר את שיתוף הפעולה.

אברהם נגוסה: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות למשרד החינוך, שקיבלו את בקשתנו לדחות בשנה את מכרז מרכז ההיגוי לשנה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שכל ארגון או עמותה יציג את שמו, את ארגונו, מה הוא עושה בארגון, מה היקף הפעילות שלו, הן מבחינת התקציב השנתי שלו והן מבחינת מספר העובדים שבתוכו.

אברהם נגוסה: זה חשוב לנו מאוד כדי לקבל תמונה כללית של הארגון.

אברהם נגוסה: אני מבקש שכל ארגון יעשה את זה בתמצית, כי בשעה 11:55 אנחנו צריכים לסיים את הדיון.

אברהם נגוסה: לכן אני מבקש שכל ארגון ידבר שלוש דקות, בתמצית.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע גם את דעת משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: נתחיל בפרויקט הלאומי לעולי אתיופיה.

אברהם נגוסה: המנכ"ל רוני אקלה יציג לנו מה הוא עושה.

<רוני אקלה: בוקר טוב לכולם.

<רוני אקלה: תודה ליושב-ראש.

<רוני אקלה: הפרויקט הלאומי הוא מיזם משותף לממשלת ישראל, לעם היהודי, שהוקם בשנת 2001, על-פי החלטת ממשלה.

<רוני אקלה: בתחילת הדרך הוחלט להתמקד בשלושה תחומים עיקריים: בנושא של סיוע לימודי, הפעלת מרכז נוער והעצמת הקהילה.

<רוני אקלה: מאז אנחנו מפעילים את שלוש התוכניות על-פי תקציב, בשיתוף פעולה מלא עם שלושה משרדי ממשלה, משרד האוצר, משרד הקליטה ומשרד החינוך.

<רוני אקלה: השותפים העיקריים שלנו הם הג'וינט, הסוכנות וקרן היסוד, נציגות הפדרציות היהודיות ונציגות הקהילה האתיופית.

<רוני אקלה: אלו האנשים שמקבלים את ההחלטות, וההחלטות מתקבלות בפרויקט עצמו.

<רוני אקלה: הוגדר לנו שאנחנו צריכים להתמקד בסיוע לגילאי 18-13.

<רוני אקלה: כשאנחנו עושים מיפוי כללי של הקהילה האתיופית, היא קהילה מאוד קטנה.

<רוני אקלה: יש כיום 136,000 בני הקהילה, מתוכם בגילאים של 5-0 יש 14,304.

<רוני אקלה: בגילאים 12-6 יש לנו כ-17,600.

<רוני אקלה: בגילאים 18-13, וזה התחום העיקרי של הפרויקט הלאומי, יש לנו 18,832.

<רוני אקלה: הפרויקט הלאומי נוגע אך ורק במספר מצומצם מאוד, שהוא שליש מהמספר הזה.

<רוני אקלה: כיום נמצאים במסגרת הסיוע שאנחנו נותנים 4,122 ילדים שמקבלים סיוע לימודי.

<רוני אקלה: בנוסף יש לנו הפעלת מרכז נוער.

<רוני אקלה: יש לנו 17 מרכזי נוער ב-16 יישובים, ושם נהנים מהשעה 16:00 עד 22:00 כ-1,500 בני נוער.

<רוני אקלה: מרכזי הנוער הוקמו אחרי שלמדנו מה שקרה בתחנה המרכזית בתל-אביב, שרוב הילדים הגיעו מכל מיני מסגרות, גם מפנימיות וגם מיישובים, התרכזו בתחנה המרכזית וכתוצאה מכך עברו על החוק.

<רוני אקלה: כדי לצמצם את העבירות על החוק אמרנו שבמקום להמתין בתחנה מרכזית אנחנו יכולים לתת את המענה ביישובי קבע, לפתוח להם מרכזי נוער ובמרכזים האלה לתת להם העצמה אישית.

<רוני אקלה: אחרי שהם מסיימים את הלימודים הם מגיעים לשם בין השעות 16:00 ל-22:00.

<רוני אקלה: את המשך הטיפול שאנחנו נותנים במרכזי נוער, הגופים המפעילים שלנו יציגו בהמשך.

<רוני אקלה: דבר נוסף, הפרויקט הלאומי לא עוזר לילדים בחוק חינוך חובה.

<רוני אקלה: אחד מהדברים שאנחנו מקפידים עליהם, אנחנו לא מתמקדים בילדים שנמצאים בחוק חינוך חובה, שזאת מחויבותה של מדינת ישראל לתת את המענה הזה.

<רוני אקלה: הפעילות מתמקדת אחרי שהילדים מסיימים את הלימודים שלהם ולפני שהולכים הביתה.

<רוני אקלה: אז אנחנו נכנסים לתמונה ונותנים את המענה של סיוע לימודי בתוספת הזנה, וזה משמעותי מאוד.

<רוני אקלה: אני גם שמח שבעקבות המחקר שמלווה אותנו מאז ההקמה שלנו עד היום, אנחנו צמצמנו את הפער הלימודי והגענו לקו המשווה של השגת תעודת בגרות.

<רוני אקלה: כשאנחנו מדברים על הקהילה, הרבה פעמים אני שומע מהקהילה שלי על הפרויקט הלאומי: אם הוא מקבל סיוע מהפדרציות והעם היהודי וממשלת ישראל, איך יכול להיות שיש ילדים שלא מקבלים טיפול?

<רוני אקלה: נכון, הם צודקים.

<רוני אקלה: אני יכול לתת דין וחשבון רק ל-4,000 ילדים, ו-14,000 ילדים שנמצאים במסגרות אחרות, אני לא אחראי לזה.

<רוני אקלה: זה לא בגלל שאנחנו לא אנשי מקצוע ולא יכולים לתת את המענה, אלא הבעיה שלנו היא חוסר משאבים.

<רוני אקלה: יש לנו גם גופים מפעילים מצוינים שעובדים עבורנו, שמפעילים את התוכניות, כמו "אורט", כמו חברת המתנ"סים.

<רוני אקלה: הגופים האלה, שהעבודה שלהם היא עבודה מבורכת, עושים עבודה מאוד משמעותית ומשנה תמונה.

<רוני אקלה: מה שאנחנו עושים זה יחד אתם.

<רוני אקלה: אנחנו יושבים כל פעם ובודקים את עצמנו איפה הבעיות, ואם יש בעיות אנחנו פותרים אותן מיידית.

<רוני אקלה: זה לא נדחה לשנה או לשנתיים, אלא הפתרונות הם מיידיים.

<רוני אקלה: כתוצאה מכך יש תוצאות.

<רוני אקלה: בנוסף לפעילות של סיוע לימודי יש מרכזי נוער.

<רוני אקלה: הגופים המפעילים שלנו, שמפעילים את התוכנית, כמו "פידל", "חיות" ו"דרור בית החינוך", ובזמנו גם מתנ"ס מקומי בגדרה.

<רוני אקלה: היו גם עמותות נוספות שפעלו, והיום לצערי הרב הן לא פועלות יחד אתנו.

<רוני אקלה: אבל הן גם עושות עבודה קשה מאוד ומתמודדים עם משאבים מאוד מצומצמים.

<רוני אקלה: אבל במינימום תקציב יש מקסימום תוצאה.

<רוני אקלה: ואני שמח מאוד להגיד שאם הייתה לנו יכולת משאבית, יכולנו לתת את המענה לכל בני הנוער שמממשלת ישראל והעם היהודי החליט עליהם.

<רוני אקלה: הדבר האחרון, כאשר נכנסתי לתפקיד בשנת 2011 עשיתי מיפוי כללי של כל התוכניות של מה שקורה בקרב הקהילה האתיופית, והצגתי את זה לממשלת ישראל וגם לפדרציות היהודיות ולגופים שפועלים בקרב הקהילה.

<רוני אקלה: באותה תקופה גם הדוח הועבר למבקר המדינה, ואני שמח שגם מבקר המדינה הצביע על ליקויים שהתגלו באותו זמן, בשנת 2013.

<רוני אקלה: הבעיה העיקרית בקרב הקהילה האתיופית היא לא הגופים המפעילים או אנשי מקצוע או משאבים.

<רוני אקלה: יש בעיה שאין גוף מתכלל אחד.

<רוני אקלה: כתוצאה מכך כל אחד שעושה עבודה בקרב הקהילה האתיופית, בקרב הקהילה שלנו, אומר שהוא הצליח.

<רוני אקלה: אבל הרבה פעמים כשאנחנו בודקים בכמה אנשים מדובר, אנחנו מוצאים מספר מאוד מצומצם של אנשים באותן התוכניות שהם מדברים עליהן.

<רוני אקלה: היו אין-ספור דיונים בנושא, וחשוב שיהיו דיונים אבל לדיונים צריך להיות גם סוף.

<רוני אקלה: צריך להציב משאבים, צריך לשים את המקצועיות וגם את ההערכה והמדידה במקביל, כל אחד במה שהוא עושה, כדי שנוכל לראות האם זה מקדם או לא מקדם.

<רוני אקלה: מה שלא מקדם צריך לסגור, ומה שמקדם צריך לפתח וצריך לעשות אותו.

<רוני אקלה: זה מה שחסר לנו היום.

<רוני אקלה: לכן אני מקווה שבהובלה שלך, באחריות שלך, אנחנו נגיע לתוצאות הרבה יותר טובות.

<רוני אקלה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו התחלנו לעשות.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את דן פוטרמן, מנכ"ל המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך.

<דן פוטרמן: תודה ליושב-ראש, חבר הכנסת אברהם נגוסה.

<דן פוטרמן: המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך הוא שותפות בין עמותות "פידל", קרן "מוריה" ואוניברסיטת קולומביה, המכללה למורים בניו-יורק.

<דן פוטרמן: אנחנו אחראים על תוכנית הוליסטית להעלות הישגים בבתי-ספר יסודיים.

<דן פוטרמן: יש לנו ריכוז של תלמידים יוצאי אתיופיה.

<דן פוטרמן: זאת לא תוכנית העשרה, זאת תוכנית תפנית פדגוגית שמשנה את הליבה של יום הלימודים.

<דן פוטרמן: ראינו לנכון לבנות תוכנית על מנת לספק מענה לצרכים הספציפיים של התלמידים יוצאי אתיופיה, וגם לצרכים של הוריהם.

<דן פוטרמן: אז אנחנו מחזקים את הציר בין בית-הספר לבין הבית, ואנחנו רואים שהשילוב של תוספת של תפקיד חדש שמלמדת אוריינות, להשקיע במורים, בצוות של כל בית-ספר שמשתתף, במגשרים, ברכזי הורים אצלנו מהעדה.

<דן פוטרמן: זה שילוב מנצח.

<דן פוטרמן: כמובן יש גם ליווי למנהלים ולמנהלות אצלנו.

<דן פוטרמן: התוכנית כבר הוכיחה את עצמה.

<דן פוטרמן: יש לנו הישגים שעולים באופן עקבי משנה לשנה, וחשוב יותר, התלמידים מצליחים לשמר את ההישגים שלהם.

<דן פוטרמן: מנהלים מדווחים לנו שיש פחות הפניות לחינוך מיוחד, ירידה משמעותית, וגם יותר ויותר תלמידים מהעדה מתקבלים לחטיבות ביניים, אליטות בערים שלהם.

<דן פוטרמן: בתשע"ו יהיו 24 בתי-ספר שישתתפו בתוכנית, ונגיע ל-6,000 תלמידים.

<דן פוטרמן: שליש מהם תלמידים מהעדה.

<דן פוטרמן: התוכנית מתמקדת בשפה העברית, שזו גם מטרת-על של בית-ספר יסודי בכלל, וגם הצורך הבולט של הילדים מהעדה, שאנחנו רואים לא מעט מהם ילדים של שפה שנייה.

<דן פוטרמן: אציין שהמפקחת הארצית להוראת שפה, אתי בוקשפיין, שפרשה מהמשרד בינואר, היא המנהלת הפדגוגית החדשה שלנו.

<דן פוטרמן: שאלו אותה למה היא באה אלינו אחרי שהיא הייתה אחראית על אלפי בתי-ספר, והיא אמרה שזאת התוכנית הטובה ביותר שהיא ראתה בשטח בכל השנים.

<דן פוטרמן: אנחנו אף פעם לא מבדלים את הילדים.

<דן פוטרמן: אין בידול אצלנו בתוכנית.

<דן פוטרמן: הילדים לא יודעים שהתוכנית שם משום שיש ריכוז של תלמידים מהעדה, הם חושבים שזה רק אורח חיים של בית-הספר.

<דן פוטרמן: זאת אומרת שאנחנו לא מחזקים את הסטיגמה שהילדים לא שווים בין שווים.

<דן פוטרמן: זה בשותפות מלאה עם משרד החינוך.

<דן פוטרמן: המשרד משקיע בתוכנית.

<דן פוטרמן: המשרד תורם תקן נוסף לכל בית-ספר, שזאת באמת השקעה מאסיבית בתוכנית, ומבין שחייבים להשקיע במורים אם רוצים לעשות שינוי בשטח.

<דן פוטרמן: חייבים לעשות אחרת וחייבים לפתח את הפיתוח המקצועי בבית-הספר.

<דן פוטרמן: הכול כמובן בברכת המנכ"לית, מיכל כהן.

<דן פוטרמן: אנחנו עובדים מול יהודית קדש, שאחראית על חינוך יסודי והאגף לקליטת תלמידים עולים.

<דן פוטרמן: אנחנו עובדים עם מיה שריר שנים, ובכל רשות אנחנו גם עובדים בשותפות עם הרשות שמשקיעה גם בעליות של התוכנית.

<דן פוטרמן: היום היקף התקציב שלנו הוא בסביבות 15 מיליון שקלים לשנה.

<דן פוטרמן: תורמים פרטיים תורמים בערך 55% של העליות האלה.

<דן פוטרמן: המשרד נותן בערך רבע, והרשויות בסך הכול מכסות 20%.

<דן פוטרמן: כמובן אם יכולנו לגייס יותר תקציבים מהממשל, יכולנו להגיע ל-60-50 בתי-ספר, להגיע לעוד אלפי תלמידים מהעדה.

<דן פוטרמן: אני חושב שזאת התוכנית ביסודי אולי הכי מקיפה שיש היום.

<דן פוטרמן: אציג גם את מנברו שמעון, שהוא מנהל פיתוח קהילתי אצלנו, אחראי על כל התוכנית שלנו מול הקהילה ומול ההורים.

<דן פוטרמן: אנחנו רואים ממש חשיבות מאוד גבוהה בזה.

<דן פוטרמן: מנהלת התוכנית שלי היא עינת אוריון.

<דן פוטרמן: שניהם בוגרי "מנדל".

<דן פוטרמן: עינת באה אלינו אחרי 26 שנה במודיעין, ב-8200.

<דן פוטרמן: נראה לכם שקף או שניים מהמצגת שלנו, אני יודע שהזמן מאוד מוגבל.

<דן פוטרמן: אני מודה לכם על ההקשבה.

<עינת אוריון: בוקר טוב.

<עינת אוריון: אני אמשיך מהמקום שבו המנכ"ל של העמותה הפסיק ואדבר קצת על האינדיקטורים שלנו להצלחה, בהתייחס לארבעת מרכיבי התוכנית.

<עינת אוריון: התוכנית היא תוכנית הוליסטית שמעוגנת במודיעין פדגוגי, ששם דגש על קריאה, אל כתיבה ועל דיבור.

<עינת אוריון: שלושה היבטים של השפה, שיש להם קשר הדוק לפיתוח החשיבה, ואנחנו גם אומרים לפיתוח המחשבה על שוויון הזדמנויות ועל אפשרויות לעתיד.

<עינת אוריון: אנחנו בראש ובראשונה מדברים על הישגים.

<עינת אוריון: מיד אראה כמה מהם.

<עינת אוריון: המטרה שלנו בהישגים היא לקדם אותם באופן כללי, וגם לצמצם את הפערים בהישגים בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה.

<עינת אוריון: אנחנו פועלים לצמצום מספר התלמידים הלא קוראים, או אלה שאינם קוראים ברמה המצופה.

<עינת אוריון: אנחנו טוענים שקריאה היא מפתח להצלחה בכל תחומי הלימוד, ובוודאי בכל מגרש אפשרי בחיים.

<עינת אוריון: אנחנו מדברים על לימודים בתיכון, על השכלה גבוהה, על צבא, על תעסוקה.

<עינת אוריון: אנחנו רואים עלייה בשיעור השתתפות של הורים בפעילויות בית-ספריות.

<עינת אוריון: אנחנו לפעמים מתחילים עם 20%-15% השתתפות של הורים בכלל בפעילויות, מגיעים לרמות גבוהות מאוד של 80% ו-90%, בדגש על פעילויות סביב נושא האוריינות, קריאה משותפת, חגיגות כתיבה וכו'.

<עינת אוריון: אנחנו פועלים לקיום אורח חיים אורייני בבית-הספר ובבית, גם בשעות הבוקר, גם בשעות אחר הצהריים.

<עינת אוריון: אחד המדדים הרכים שאנחנו מאוד גאים בהם הוא שהילדים מתחילים לקבל ספרים כמתנה ליום הולדת, שזה דבר שלא קיים לפני שנחשפים לעולם הספר, והפוטנציאל של זה הוא אדיר.

<עינת אוריון: אנחנו רואים שיפור באקלים הלמידה הבית-ספרי.

<עינת אוריון: זה מדד שמקבל ביטוי גם במבחני המיצב.

<עינת אוריון: שינוי בעמדות של צוות מורים ומנהלי בתי-ספר באשר לתחושת המסוגלות, לאמונה בתלמידים, ושיפור בדימוי העצמי, תחושת המסוגלות והמוטיבציה ברמת התלמיד.

<עינת אוריון: כל הדברים האלה הם מפתח לשוויון הזדמנויות ולהצלחה.

<עינת אוריון: מתוך מה שאנחנו יודעים למפות בנושא הישגים, אני מבקשת להציג שני שקפים.

<עינת אוריון: השקף הראשון מדבר על מיפוי התלמידים בהישגים על-פי משימות הערכה של משרד החינוך, המבחנים שכל תלמידי ישראל נבחנים בהם פעמיים בשנה.

<עינת אוריון: אנחנו לא מקיימים מבחנים משלנו, הכול בתיאום מלא עם המחוזות.

<עינת אוריון: אפשר לראות כאן את ההתקדמות של התלמידים ביחס לוותק שלהם בתוכנית.

<עינת אוריון: תלמידים שמשתתפים שלוש שנים ומעלה בתוכנית.

<עינת אוריון: כפי שאמר המנכ"ל, התוכנית הזאת מתרחשת בכיתות במשך שעות הלימודים במערכת.

<עינת אוריון: אחרי שלוש שנים רואים עלייה ניכרת במספר התלמידים שנמצאים בטווחי ההישגים הגבוהים, מ-45% לכמעט 70% אחרי שלוש שנים.

<עינת אוריון: במקביל, כמובן, מבחינה מתמטית, אין הסבר אחר, מצטמצם מספר התלמידים שנמצאים בטווחים הנמוכים.

<עינת אוריון: בדגש על תלמידים יוצאי אתיופיה, ברמות הקריאה הגבוהות ביותר, זאת אומרת הילדים שהם המצטיינים ברמות הקריאה, אנחנו פוגשים ייצוג יתר, ייצוג גבוה של ילדים ממוצא אתיופי ביחס לחבריהם.

<עינת אוריון: אם הזכרנו קודם שתלמידים ממוצא אתיופי הם בהיקף של כשליש מתלמידי התוכנית, מכיוון שאנחנו פועלים בתוך הסביבה המיידית ללא בידול, אז כאן אנחנו יכולים לראות שכמעט חצי מהתלמידים המצטיינים ברמות הקריאה הם תלמידים ממוצא אתיופי.

<עינת אוריון: ומה שאפשר לראות בחלק התחתון של השקף הוא שבתוך הקבוצה הזאת של המצטיינים, השיעור של התלמידים ממוצא אתיופי הוא גבוה כמעט פי שניים מתלמידים אחרים.

<עינת אוריון: עד היום פעלנו בשלושה מחוזות.

<עינת אוריון: את שנת הלימודים הקודמת, שהסתיימה אך לפני שבוע, סיימנו עם 18 בתי-ספר, ופעלנו בתוכם עם כל התלמידים.

<עינת אוריון: אפשר לראות כאן, אבל אני לא אכנס לרזולוציה הזאת, את הפילוח בין המחוזות.

<עינת אוריון: בתשע"ה עבדנו עם קרוב ל-1,500 תלמידים, ובתשע"ו אנחנו נפתח עם התייחסות ונגיעה ישירה לקרוב ל-2,000 תלמידים יוצאי אתיופיה.

<עינת אוריון: זה מתוך פוטנציאל כללי בבתי-הספר לשנה הקרובה של 6,000 תלמידים.

<עינת אוריון: כשאנחנו מביטים קדימה, ומה שחשוב פה זה השורות התחתונות, אנחנו פילחנו בעזרת נתונים שקיבלנו מהאגף לקליטת תלמידים עולים, את הפוטנציאל על-פי מחוזות.

<עינת אוריון: בשנה הבאה נשלח רגל בפעם הראשונה למחוז דרום, ששם יש פוטנציאל מאוד גדול.

<עינת אוריון: בסך הכול אנחנו רואים את עצמנו בהיקף של 4-3 שנים, בהינתן המשך תמיכה ממשלתית בתוכנית ומודל המימון כפי שתיאר אותו דן, עם פוטנציאל מקסימאלי של קרוב ל-7,000 תלמידים יוצאי אתיופיה ואף למעלה מזה.

<עינת אוריון: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: מה שחשוב בתוכנית הזאת, שכולנו שואפים לכיוון של השתלבות.

אברהם נגוסה: אז התוכנית היא בשילוב ולא בצורה של בידול, ולכן יישר כוח.

אברהם נגוסה: עכשיו נשמע ממיכל אברה סמואל, מנכ"לית עמותת "פידל" לחינוך ושילוב חברתי של יוצאי אתיופיה.

<מיכל אברה סמואל: תודה רבה.

<מיכל אברה סמואל: אני מברכת על המפגש הזה.

<מיכל אברה סמואל: אני חושבת שזאת פעם ראשונה שבוועדות שאני משתתפת מביאים את המגזר השלישי להשמיע ולספר באופן אקטיבי על הפעילויות ועל התוכניות.

<מיכל אברה סמואל: יישר כוח ליושב-ראש.

<מיכל אברה סמואל: עמותת "פידל" שמה ארבעה עקרונות עבודה מאוד משמעותיות.

<מיכל אברה סמואל: האחד זה הקניית כלים.

<מיכל אברה סמואל: דבר שני, היא פועלת מתוך הקהילה ולמען הקהילה.

<מיכל אברה סמואל: דבר שלישי, יצירת שינוי לטווח הארוך.

<מיכל אברה סמואל: וכן מדובר בארגון שכל הזמן לומד.

<מיכל אברה סמואל: זה ארגון שהוקם על-ידי ד"ר נגיסט מנגשה ב-1996.

<מיכל אברה סמואל: לאורך השנים הצלחנו להכשיר חינוכיים חברתיים, כ-144 מגשרים שהיום נמצאים ברחבי הארץ, נותנים מענה לקהילה בחינוך הפורמאלי.

<מיכל אברה סמואל: מתוך זה, לייצר אנשי מקצוע יוצאי אתיופיה שיוכלו להשתלב בתוך המערכת.

<מיכל אברה סמואל: הדבר הנוסף שאנחנו כארגון ראינו, אחרי ההכשרה של המגשרים, הוא שכיסינו באופן יחסי את המענים, הקמנו מרכזי נוער שפועלים ביישובים שונים ברחבי הארץ.

<מיכל אברה סמואל: יש לנו 800 מרכזי נוער כאלה שאנחנו מפעילים, חלק בשיתוף ובמימון של הפרויקט הלאומי, חלק ברשויות מקומיות, קרנות, פדרציות ושותפים נוספים שאנחנו מפעילים.

<מיכל אברה סמואל: במרכזי הנוער אנחנו בעצם נותנים מענה לכ-1,000 ילדים אחרי הצהריים בתוכניות שונות.

<מיכל אברה סמואל: תוכניות של העשרה, חוגים, פעילויות.

<מיכל אברה סמואל: שם אנחנו רואים את העבודה המאומצת שלנו, שבני הנוער יוצאים מתוך המרכז שלנו ופורצים החוצה לתוך הפעילויות הפורמאליות הקיימות, לתוך התוכניות השונות של הרשויות.

<מיכל אברה סמואל: מבחינתנו, לתת להם את ארגז הכלים שיאפשרו להם לפעול ולתפקד כתלמידים נורמטיביים ומובילים בתוך הרשות.

<מיכל אברה סמואל: הן בתנועות נוער, הן בתוכניות מנהיגות ובפעילויות שונות.

<מיכל אברה סמואל: התוכנית הנוספת שפיתחנו לאורך שנים היא תוכנית מנהיגות צעירה.

<מיכל אברה סמואל: תוכנית שאנחנו לוקחים בני-נוער ועובדים אתם לאורך שלוש שנים.

<מיכל אברה סמואל: בשנה הראשונה עובדים על מי הם, מה הזהות שלהם, מה הכוחות שלהם.

<מיכל אברה סמואל: בשנה השנייה אנחנו עובדים אתם על מה זה מנהיג.

<מיכל אברה סמואל: מנהיג יכול להיות בכיתה, מנהיג יכול להיות ברחוב, בשכונה.

<מיכל אברה סמואל: השאלה היא איך מביאים מודלים לחיקוי שיפגשו מצליחנים מתוך תחום ידע רחב מאוד.

<מיכל אברה סמואל: בשנה השלישית אנחנו אומרים: חבר'ה, עד עכשיו קיבלתם, עכשיו זה הזמן שלכם לחזור לתרום לקהילה.

<מיכל אברה סמואל: הקהילה יכולה להיות קהילת יוצאי אתיופיה, קהילה רחבה, שכונה, חונכות.

<מיכל אברה סמואל: לצד זה אנחנו עובדים גם על הנושא של זהות.

<מיכל אברה סמואל: אחד הדברים שאנחנו רואים בקרב בני-הנוער שגדלו פה והתחנכו פה הוא הנושא של שמירת הזהות, המורשת, תחושת השייכות.

<מיכל אברה סמואל: זה מקום שאנחנו רואים בו עבודה מאוד מעמיקה.

<מיכל אברה סמואל: הדבר הנוסף שאנחנו רואים זה הנושא של הורים.

<מיכל אברה סמואל: הורים הם חלק משמעותי מאוד בבניית עוגן משמעותי לילדים, להשתלבות שלהם.

<מיכל אברה סמואל: לכן אנחנו עובדים בסדנאות הורים עם מנהיגות הורית.

<מיכל אברה סמואל: אנחנו מצליחים להביא את ההורים להיות שותפים אקטיביים בחיי היום-יום של הילדים שלהם.

<מיכל אברה סמואל: אם אני אסכם את מודל העבודה שלנו כארגון שפועל כמעט ב-20 יישובים ונותן מענה לכ-5,000 ילדים, נוער, ישראלים ותיקים, אנשי מקצוע והורים, אנחנו רואים את החלק הפורמאלי.

<מיכל אברה סמואל: בבוקר יש הרצף.

<מיכל אברה סמואל: הרצף הוא משמעותי מאוד בעבודה שלנו.

<מיכל אברה סמואל: בבוקר החינוך הפורמאלי, הילדים מתחנכים בחינוך הפורמאלי, אחר כך יש אחר הצהריים, מה קורה לילדים בשעות הפנאי.

<מיכל אברה סמואל: כולנו יודעים שאנחנו מצליחים לתת לילדים הפרטיים שלנו חוגים משמעותיים, ואנחנו צריכים לאפשר גם לחבר'ה הצעירים לצרוך חוגים ותוכניות.

<מיכל אברה סמואל: בציר הזה אחר הצהריים אנחנו נוגעים גם בהורים, גם בבני-נוער ובסביבה שלהם בקהילה.

<מיכל אברה סמואל: ההצלחות שלנו מבחינתי הן ההכשרה שלנו את המגשרים, שהם משולבים היום בכל ציר בחינוך, ברווחה, בכל הפעילויות האפשריות.

<מיכל אברה סמואל: הצמצום של השוטטות ועבריינות הנוער בתוך השכונות שאנחנו פועלים בהן, מניעת נשירה, שילוב במסגרות שהן פורמאליות לתנועות נוער, לתוכניות מצטיינות.

<מיכל אברה סמואל: זה חלק משמעותי מאוד.

<מיכל אברה סמואל: יש לנו כ-40 עובדים בארגון.

<מיכל אברה סמואל: התקציב שלנו, לצערי, חוץ מהרשויות שבאמת שותפות אתנו מבחינת התשתיות במרכזי הנוער, רוב התקציבים שלנו מגיעים מתרומות, מהפרויקט הלאומי, מקרן "מוריה", מקרן "ידידות".

<מיכל אברה סמואל: אני אחטא אם לא אמנה את כל השמות.

<מיכל אברה סמואל: בעבר היה לנו שיתוף הפעולה שלנו עם הממשלה, אבל בשנים האחרונות אני כן מצפה שנגדיל את שיתוף הפעולה שלנו גם בתרומה כספית לפעילות של העמותה.

<מיכל אברה סמואל: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את קייס עזריה אביהו, נשיא מועצת הכוהנים.

<עזריה אביהו: אני אדבר על המבוגרים, לא על הילדים.

<עזריה אביהו: לפני 12 שנה הקמנו את מועצת הכוהנים כדי לשמר את הזהות היהודית ואת המורשת של הקהילה, איך לשמור אותה.

<עזריה אביהו: כמו חג הסיגד וחגים אחרים.

<עזריה אביהו: יחד עם עיריית ירושלים ועם כל העיריות אנחנו מובילים את החג הזה.

<עזריה אביהו: לצערנו היו המון התאבדויות, המון רציחות של נשים על-ידי בני זוגן, וזה יצר בעיה לקהילה.

<עזריה אביהו: אנחנו הקייסים קמנו כדי למנוע את האירועים הקשים הבאים.

<עזריה אביהו: התחלנו להסתובב וללמד בכל מקום.

<עזריה אביהו: האירועים האלה היו ממש מטרידים, כי הילדים נשארים בלי ההורים, בלי אבא ובלי אימא, וזה היה מפחיד.

<עזריה אביהו: במיוחד הגבר האתיופי שרוצח את זוגתו זה דבר שהיה מפחיד.

<עזריה אביהו: בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, בתוכנית חומש, לקחנו תקציב קטן והתחלנו להסתובב בכל מקום.

<עזריה אביהו: בתחילה לקחנו שישה מקומות.

<עזריה אביהו: אומנם שישה מקומות זה כסדנא, כעניין לימודי, אבל אנחנו מסתובבים בכל מקום שיש בו החמרה.

<עזריה אביהו: אירוע שקורה מתחת לבניין גורם לסכסוך בין השכנים, גורם לסכסוך בין האנשים, גורם גם לילדים שייכנסו לאלכוהול ולסמים, גורם לכל מיני הדבקות של מחלות.

<עזריה אביהו: לקחנו לעצמנו את הדבר הזה.

<עזריה אביהו: שנים רבות היינו באתיופיה ולא הייתה אצלנו הדבקת מחלות, לא היינו הורגים את האישה ולא היינו מחזירים נקמה בלי משפט.

<עזריה אביהו: איך זה יכול להיות?

<עזריה אביהו: כל כך התגעגענו, כל כך רצינו להיות בארץ הקודש, במדינת ישראל הקדושה.

<עזריה אביהו: לא סתם עלינו, כל אחד מאתנו.

<עזריה אביהו: העלייה שלנו לא הייתה עלייה קלה.

<עזריה אביהו: היה בה אובדן בנפש, היו בה מחלות, היה צריך ללכת ברגל.

<עזריה אביהו: אני עליתי ב-1991 ב"מבצע שלמה" והייתי שנתיים במחנה.

<עזריה אביהו: זה לא היה קל.

<עזריה אביהו: אנשים מחכים עכשיו 12 ו-15 שנה כדי לעלות, וזה סבל.

<עזריה אביהו: הם עזבו את הבית, עזבו את השכונה.

<עזריה אביהו: משכירים בית בשירותים ובמקומות אחרים ונמצאים בסבל גדול.

<עזריה אביהו: לא סתם באנו למדינת ישראל, בכיף.

<עזריה אביהו: איך יכול להיות שאנחנו נדבקים במחלות לא נורמאליות ולתופעות כמו רציחות?

<עזריה אביהו: האם זה בגלל האמונה?

<עזריה אביהו: בגלל כל מיני דברים?

<עזריה אביהו: לכן התכנסנו הקייסים, באמונה שלמה.

<עזריה אביהו: בעזרת ה' תשמעו בזמנים הקרובים שלא יהיו הרבה מקרים כאלה.

<עזריה אביהו: לצערנו אנחנו לא יכולים להגיע לכמה שכונות וללמד.

<עזריה אביהו: אנחנו מאוד רוצים להגיע לכל שכונה וללמד, ללא שום קשר לתוכנית.

<עזריה אביהו: אנחנו גם צריכים לפתח את הספרים שלנו.

<עזריה אביהו: גייסנו גם את קרן "ידידות".

<עזריה אביהו: פיתחנו כמה ספרים ויש לנו עוד הרבה תוכניות בעזרת ה'.

<עזריה אביהו: אבל עשינו את החלק הגדול, הכואב והנורא, טיפול בנושא של אובדן נשים שנרצחות בידי בעליהן.

<עזריה אביהו: אנחנו נלחמים בזה מאוד, זה עדיין לא נגמר.

<עזריה אביהו: אנחנו מסתובבים ללמד את הדברים האלה.

<עזריה אביהו: וגם אנחנו צריכים לצמצם את האירועים שקורים מתחת לבניין.

<עזריה אביהו: זה גורם לילדים לשתייה ולשכרות ולאלימות.

<עזריה אביהו: כל הדברים האלה הם באחריותנו.

<עזריה אביהו: אנחנו לוקחים את ההובלה.

<עזריה אביהו: נכון, כמה ארגונים מסתובבים מבית-ספר לבית-ספר, נותנים מענה.

<עזריה אביהו: כל הפרויקטים משקיעים הרבה.

<עזריה אביהו: אבל אחרי שהם חוזרים אל ביתם, שרואים את הנסיבות וכל המקרים האלה, זאת בעיה.

<עזריה אביהו: אני גר באשקלון, נכנסנו למקומות וראינו מה אירוע מביא.

<עזריה אביהו: איך יכול להיות שאדם מבוגר יוצא ומשתין מאחורי הבניין.

<עזריה אביהו: המילים האלה מזעזעות, זה לא מקובל שאני מוציא דברים כאלה, אבל התחייבנו.

<עזריה אביהו: החלטנו בישיבה להוציא מילים קשות, כדי שתהיה אמירה מצד הקייסים.

<עזריה אביהו: אני גאה שבעיר שלנו אין אף אירוע, אף אחד לא עושה כך מתחת לבניין.

<עזריה אביהו: כל זה הוא באחריותנו, בגלל המילים שאנחנו אומרים.

<עזריה אביהו: אם לא נביא את הקהילה, את ההורים, מלמדים את הילדים יחד אתם, זה לא יקרה.

<עזריה אביהו: אם אנחנו כל יום מלמדים את הילדים, הם חוזרים הביתה ורואים את הדברים האלה.

<עזריה אביהו: אם לא ניקח את ההובלה ביחד, המצב לא ישתנה בחיים.

<עזריה אביהו: כמה שנשקיע מיליונים, המצב יישאר אותו מצב.

<עזריה אביהו: זה כרגע מה שאנחנו עושים.

<עזריה אביהו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה, קייס אביהו.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר.

אברהם נגוסה: נשמע את שושנה בן-דור, מנכ"לית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.

<שושנה בן-דור: אני רוצה להודות לוועדה וליושב-ראש הוועדה שהזמינו אותי לדבר היום על ההזדמנות להציג את מה שאנחנו עושים.

<שושנה בן-דור: אני מודה שאני מתרגשת בפורומים כאלה, אז אני מקווה שאני אצליח להגיד כל מה שתכננתי ורשמתי.

<שושנה בן-דור: אז אם אני מסתכלת על הדף יותר מדי, אני מתנצלת מראש.

<שושנה בן-דור: קשה מאוד לסכם מעל 30 שנות פעילות של הארגון.

<שושנה בן-דור: אולי צריכים לעשות את החשבון שוב, כי הארגון קיים משנת 1982.

<שושנה בן-דור: הוא קם בארצות-הברית, כפי שמבינים מהשם, והמשרד הראשי עדיין שם, עם ארבע מטרות בהתאם לזמן.

<שושנה בן-דור: סיוע לשמר את הקהילה האתיופית, כשהיא עוד הייתה באתיופיה; סיוע בעלייה; סיוע בקליטה, עם דגש על חינוך; סיוע בשימור מורשת.

<שושנה בן-דור: אנחנו יושבים זה ליד זה, ואני מקווה שזה לא במקרה.

<שושנה בן-דור: מדוע התמקדנו בחינוך?

<שושנה בן-דור: על אף שהיו תוכניות אחרות בעבר, הארגון רואה את החינוך וההצלחה בחינוך כמפתח לשילוב של הקהילה בחברה הישראלית, וכמפתח למוביליות חברתית, תוך אמונה שזאת ההשקעה הנכונה.

<שושנה בן-דור: אני גם רוצה להוסיף, ואני חושבת שזאת נקודה חשובה, שהקהילה משתנה.

<שושנה בן-דור: יש הרבה שינויים, הקהילה לא אחידה.

<שושנה בן-דור: יש הטרוגניות רבה בקהילה היום.

<שושנה בן-דור: לכן כל מי שעובד אתה או מתוכה – אנחנו צריכים להתאים את עצמנו לשינויים שחלים בתוך הקהילה עם השנים, או בתוך קבוצות שונות בקהילה.

<שושנה בן-דור: התוכנית הוותיקה של הארגון, שקיימת מאמצע שנות ה-80, מלגות מחיה לסטודנטים בהשכלה הגבוהה.

<שושנה בן-דור: יש לנו כרגע כמעט 400 סטודנטים בשנה שמקבלים את המלגות האלו, מעל ל-2,700 בוגרים.

<שושנה בן-דור: התוכנית מבוססת על תרומה ישירה בין תורם לבין סטודנט, ולפעמים מתפתחים יחסים אישיים בין התורם לסטודנט.

<שושנה בן-דור: רבים מהאנשים שהפכו למנהיגים בקרב הקהילה קיבלו את המלגות.

<שושנה בן-דור: כאשר התוכנית התחילה היו כ-50 סטודנטים בשנה.

<שושנה בן-דור: כמעט כולם קיבלו, אם לא כולם.

<שושנה בן-דור: היום אנחנו מכסים אולי 20%, אז יש גידול מבורך במספר הסטודנטים בהשכלה גבוהה.

<שושנה בן-דור: הלוואי ויכולנו להדביק את הקצב הזה.

<שושנה בן-דור: תוכנית הדגל שלנו היא תוכנית הלימודיות, שהיא פועלת בבתי-ספר יסודיים כתוספת לשעות הוראה, בעיקר אחר הצהריים כתוספת ליום הלימודים.

<שושנה בן-דור: החלטנו לעבוד בגיל היסודי כיוון שאנחנו רוצים שתלמידים יוצאי אתיופיה יצליחו מתחילת הלימודים הפורמאליים, במקום שתהיה התערבות מאוחרת יותר שבאה לתקן אצל תלמידים שחוו כישלון עד שהגיעו לגיל יותר מבוגר.

<שושנה בן-דור: התוכנית קיימת מ-1993 ועברה שינויים בהתאמות.

<שושנה בן-דור: אנחנו עובדים בתוך בית-הספר שבו התלמידים לומדים על מנת לקדם תיאום מלא עם המחנכות בפיתוח תוכניות לימודים בתוך הלימודייה ומעקב אחרי כל תלמיד וצרכיו.

<שושנה בן-דור: אנחנו גם נותנים חומרי למידה והעשרה על בסיס אישי.

<שושנה בן-דור: אני יכולה לפרט יותר את מה שאנחנו עושים, אבל עד כאן.

<שושנה בן-דור: הצוות הוא צוות מקצועי.

<שושנה בן-דור: המורים והמורות עם תעודת הוראה, קבוצות קטנות, שכבתיות, עד 10 תלמידים.

<שושנה בן-דור: אנחנו גם נותנים ארוחת צהריים.

<שושנה בן-דור: כאמור, התוכנית קיימת משנת 1993, ואני רוצה גם קצת לשתף בתובנות שלנו.

<שושנה בן-דור: כלומר, אנחנו גם רואים שהאתגר העיקרי הוא בתחום האוריינות והשפה, פיתוח מושגים וידע עולם.

<שושנה בן-דור: התלמידים עם כישורי שפה טובים פורצים קדימה, מצליחים לפי כל קני המידה, ולכן אנחנו עובדים על הנושא הזה.

<שושנה בן-דור: אני מתחברת להרבה ממה שדן ועינת אמרו.

<שושנה בן-דור: אנחנו גם עוזרים בפיתוח חשיבה מתמטית.

<שושנה בן-דור: לחלק מהתלמידים, אם אין הורה בבית שיכול לסייע בהכנת שיעורי-בית, אנחנו גם מקדישים לזה חלק מהזמן.

<שושנה בן-דור: כ-80%-75% מהתלמידים נמצאים ברמת כיתת האם.

<שושנה בן-דור: אנחנו גם עושים מעקב, וגם חלקם עם ציונים גבוהים.

<שושנה בן-דור: לא הבאתי את כל המדדים אתי, אבל אני כן רוצה להדגיש שגם אנחנו מאמינים בחשיבות של לעשות מעקב ומדידה והערכה, ורמת כיתת האם היא הקובעת.

<שושנה בן-דור: לפעמים חשוב מאוד לציין את ההתקדמות האישית של תלמיד, כשתלמיד מתקשה מאוד.

<שושנה בן-דור: אבל אנחנו צריכים גם לדאוג שאם לא כולם אז כמעט כולם יגיעו לרמת כיתת האם.

<שושנה בן-דור: בשנה הזאת לימדנו ב-17 בתי-ספר, כ-740 תלמידים.

<שושנה בן-דור: אין לנו מעקב כמה בוגרים היו במשך השנים.

<שושנה בן-דור: עבדנו בשמונה יישובים, אבל התוכנית כאמור התחילה ב-1993, עם כל הכוונות להמשיך ולהפעיל אותה.

<שושנה בן-דור: אנחנו מחוברים היטב לעיריות ולרשויות המקומיות.

<שושנה בן-דור: התוכנית היא גם בתוך המאגר הרשום של תוכניות במשרד החינוך.

<שושנה בן-דור: תוכנית נוספת שאנחנו מפעילים היא תוכנית למתן מלגות לתלמידים בחטיבת ביניים ותיכון, שזה בעצם השתתפות בתשלומי הורים כדי לאפשר לתלמידים ללמוד בתוך היישוב שלהם, וגם לפי בחירתם, עם תקווה שנוכל לסייע להם להיות בבתי-הספר החצי פרטיים והפרטיים שהם לפעמים יקרים מאוד.

<שושנה בן-דור: כ-1,000 תלמידים בשנה מקבלים את המלגות האלה בכ-50 בתי-ספר וב-20 יישובים.

<שושנה בן-דור: התוכנית הזאת קיימת משנת 1997.

<שושנה בן-דור: יש לנו גם תוכנית שקוראים לה "ספרי ברני" על שם התורם, שזה לחלק ספרי קריאה לילדים בגילאים המאוד צעירים.

<שושנה בן-דור: זה מיועד יותר להורים ולאחים הגדולים, כדי שכבר מגיל מאוד קטן הם יקראו ספרים עם הילדים או אם יש להם עדיין אחים או אחיינים, ולפעמים באירועים אחרים, כדי שמגיל מאוד צעיר הילדים יאהבו את קריאת הספרים.

<שושנה בן-דור: כפי שאמרנו, האוריינות היא חשובה מאוד.

<שושנה בן-דור: יש לנו פעילות גם בתחום של שימור מורשת.

<שושנה בן-דור: אני לא אפרט.

<שושנה בן-דור: האתגר העיקרי שלנו כארגון הוא שאנחנו ארגון קטן ועצמאי, ולא מחוברים רשמית לגופים הגדולים.

<שושנה בן-דור: אבל אנחנו מאמינים שהיתרון הוא שאנחנו עושים את העבודה שלנו בצורה מקצועית ואנחנו יכולים לשתף אנשים עם הרבה ניסיון בשטח, שזה מתועד היטב.

<שושנה בן-דור: מבחינת התקציב, התקציב הכולל לכל התוכניות האלה שמניתי הוא קצת מעל לשישה מיליון שקלים בשנה.

<שושנה בן-דור: הרוב המוחלט מבוסס על קרנות ותרומות של אנשים, בעיקר מארצות-הברית.

<שושנה בן-דור: חלק מקרנות פה בארץ.

<שושנה בן-דור: רוב הרשויות המקומיות גם משתתפות, מי יותר ומי פחות.

<שושנה בן-דור: עם משרד החינוך עד עכשיו לא הגענו למידת השותפות שהיינו רוצים להגיע אליה.

<שושנה בן-דור: יש לנו מיזם משותף אחד כבר כמה שנים, ונהנינו מאוד ממשאבי החומש בראשון-לציון.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

<עזריה אביהו: תוך 20 שנה איבדנו המון מנהיגים רוחניים גדולים, אבל בכל זאת הסמכנו מעל 23 קייסים.

<עזריה אביהו: אנחנו נלחמים להכרתם, וגם אנחנו נלחמים להחזיר את המעמד של הקייסים.

<עזריה אביהו: לא רק את מעמד הקייסים, מעמד לכל הקהילה.

<עזריה אביהו: מי שיודע מה זה "זהות יהודית", אנחנו נלחמים על הדבר הזה.

<עזריה אביהו: המלחמה היא לא רק עלינו.

<עזריה אביהו: העבודה של הקייסים היא לכל אחד ואחד.

<עזריה אביהו: בעזרת ה' עוד נפתח.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע מיהונתן דוד, נשיא קרן "דויד", בבקשה.

<יהונתן דוד: תודה רבה, היושב-ראש אברהם נגוסה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

<יהונתן דוד: זאת זכות גדולה להיות בו, גם כשאני בעצמי עולה, וגם להיות בפורום שחברי הכנסת הם עולים.

<יהונתן דוד: אני חושב שזה אומר הרבה על המדינה שלנו.

<יהונתן דוד: אני חושב שזה מבורך שהזמנתם את המגזר השלישי, כי המגזר השלישי הוא סוג של מעבדה.

<יהונתן דוד: יש תוכניות שהצליחו, ויש הרבה תוכניות שלא הצליחו.

<יהונתן דוד: אפשר להסתכל על המעבדה הזאת ולראות מה מצליח ולאילו תוכניות יש תוצאות.

<יהונתן דוד: המדינה יכולה להרחיב את התוכניות שהביאו את התוצאות מהמעבדה הזאת.

<יהונתן דוד: כולנו יודעים את כל הסטטיסטיקה, ואני חושב שהשאלה שהמדינה מסתכלת עליה היא איך אנחנו יכולים לקחת ילד או ילדה בגיל 6 ולהוביל אותם עד גיל 26, כך שבגיל 26 הם יוכלו להוביל את הדור הבא לבד, בלי התערבות של המדינה.

<יהונתן דוד: אולי אם נסתכל במעבדה של המגזר השלישי נוכל לראות כמה דוגמאות של מה מצליח בכל קבוצת גיל.

<יהונתן דוד: אם ניקח את הגיל הצעיר של בית-הספר היסודי, אני חושב שראינו את התוצאות שדן פוטרמן ועינת אוריין הציגו, עם התוכנית שלהם, והם סגרו פערים.

<יהונתן דוד: לא רק זה, אני חושב שפה יש סטטיסטיקה שהיא בהירה, כי ראינו שאפילו הילדים מהקהילה האתיופית הצליחו יותר.

<יהונתן דוד: זה מראה שיש פה פוטנציאל ענק, אם יודעים איך לעבוד נכון עם הילדים.

<יהונתן דוד: הבעיה היא שהיום הרבה מהנוער בקהילה מוזנחים, כולם גרים באזורים מסוימים, טאטאו אותם מתחת לשטיח ולא רוצים להסתכל.

<יהונתן דוד: אני חושב שאם באים ועובדים נכון, כמו תוכנית האוריינות, אז בגילאים של בית-הספר היסודי אני חושב שהתוכניות של אוריינות הן חשובות.

<יהונתן דוד: כי אם ילד מתחיל כיתה א' בפער וכבר בכיתה ו' הוא בפער של שנתיים, אז כבר קשה לסגור את הפערים האלה אחר כך ויש תסכולים, והילדים כבר יוצאים לרחוב בחטיבת הביניים.

<יהונתן דוד: אז כפי שאנחנו רואים את זה בקבוצת הגיל הזאת, זה המענה, אוריינות שנעשית בתוכנית שמביאה תוצאות.

<יהונתן דוד: שם זה כבר בשותפות עם המדינה וצריך להרחיב את זה.

<יהונתן דוד: הקרן שלנו היא קרן "דויד", אנחנו משקיעים מיליון דולר בשנה בנוער בקהילה האתיופית.

<יהונתן דוד: יש כמה תוכניות, אם זה מצוינות בספורט, אם זה בני-עקיבא, תוכנית "השחר", תוכנית מנהיגות עם גיל התיכון.

<יהונתן דוד: יש עוד כמה עמותות שהן מנהלות את התוכנית ואנחנו משקיעים על בסיס תוצאות, ובאמת הצלחנו להשפיע על תוצאות בתוכניות האלה.

<יהונתן דוד: גם הקמנו עמותת "מנהיגי העתיד", שזאת תוכנית שמתייחסת לקבוצת גיל מכיתה ז' עד כיתה י"ב.

<יהונתן דוד: שם התמונה קצת יותר מורכבת, כי זה לא רק לשים דגש על מצוינות ועל ארבע וחמש יחידות אנגלית ומתמטיקה, אלא שם גם צריך להתייחס לנושא של זהות של הנערים והנערות האלה.

<יהונתן דוד: פה ראינו מהניסיון שלנו שהרבה מהחבר'ה האלה סוחבים איזשהו תיק כבד על הגב, שהוא מפריע לאמביציה ולמוטיבציה.

<יהונתן דוד: גם אם אתה משאבים, אם אתה לא מתייחס לצד של הזהות והדברים האלה, אתה לא יכול באמת למקסם את המשאבים האלה בפן האקדמי.

<יהונתן דוד: לכן פה מדובר בתוכניות העצמה.

<יהונתן דוד: כמו שמיכל אמרה, דווקא כן ללכת אחורה ולהתחבר עם ההורים ולהתחבר עם התרבות ולהתגאות.

<יהונתן דוד: אינטגרציה זה לא להתבייש ולשכוח מאיפה באמת.

<יהונתן דוד: אינטגרציה זה קודם כל להתחבר לשאלה מי אתה, מה הזהות שלך, ולהבין את ההורים שלך ולהבין מאיפה באת.

<יהונתן דוד: כי כשאתה מבין מי אתה, הרבה יותר קל לך ללכת קדימה, בלי תיקים.

<יהונתן דוד: לכן התוכנית "מנהיגי העתיד" מתייחסת לדבר הזה, מביאה אנשים מוצלחים מהקהילה לדבר עם הילדים.

<יהונתן דוד: שלחנו את הילדים לקייטנות בארצות-הברית.

<יהונתן דוד: אנחנו שולחים אותם לקייטנת טכנולוגיה בישראל, שבאים ילדים יהודים מ-30 מדינות בעולם.

<יהונתן דוד: זה לא רק נותן את הטכנולוגיה, אלא זה נותן את התחושה לילד שיש לו חברים מכל העולם והוא על המפה, והוא לא מישהו מסכן באיזשהו שיכון.

<יהונתן דוד: התוכנית הזאת מתרחשת בטכניון, ועצם זה שהילד מגיע לטכניון והוא בן בית בטכניון, זה כבר לא משהו בעננים כאשר יגיע לשם אחר כך.

<יהונתן דוד: כי כבר כל הפרופסורים מכירים אותו והוא מרגיש שם בנוח ויש לו גאווה בקהילה שהוא לומד בטכניון.

<יהונתן דוד: בתוכנית שראינו שהם מצליחים בה יש שלושה מרכיבים: מעטפת, מעטפת ומעטפת.

<יהונתן דוד: זה אומר שאם אתה תסמוך על זה שהילדים יגיעו לבד, כנראה שהם לא יגיעו.

<יהונתן דוד: אבל אם תדאג לתחבורה ולרכז מהקהילה שמחובר עם ההורים והמורים והוא עוקב אחרי הילד, אז הוא יגיע.

<יהונתן דוד: ואם אתה מביא תוכנית ההעצמה ושורשים וגאוות יחידה, אז יש לך הצלחות.

<יהונתן דוד: אני חושב שהדברים האלה הם לא סותרים אינטגרציה, אלא הם השלב הראשון בשביל אינטגרציה.

<יהונתן דוד: זה הכיוון שלנו.

<יהונתן דוד: בנוסף לזה הבוגרים שלנו, שמגיעים לכיתה י"ב, יוצאים לטיול שורשים באתיופיה.

<יהונתן דוד: שם פגשתי במקרה את דוד יאסו.

<יהונתן דוד: זה דבר כל כך מעצים שאי-אפשר בכלל לתאר.

<יהונתן דוד: אנחנו עכשיו שמים יותר ויותר דגש בקרן שלנו על לימודים גבוהים.

<יהונתן דוד: בלימודים גבוהים המצב הוא שאין מספיק ייצוג פרופורציונאלי של הקהילה באקדמיה.

<יהונתן דוד: יש כמה סיבות לזה.

<יהונתן דוד: אני חושב שזה הדבר הכי קריטי מיידית כדי לפתור את הבעיה הזאת.

<יהונתן דוד: יש לנו כמה דרכים שאנחנו מסתכלים עליהן עכשיו.

<יהונתן דוד: יש גם תוכניות מוצלחות כמו "אופקים בהייטק" של קרן רש"י.

<יהונתן דוד: הרעיון הוא לקחת חבר'ה מהמצב, כי זה קצת לא הוגן למדוד אותם על-פי הבגרויות והפסיכומטרי כי ממילא הם היו בפערים.

<יהונתן דוד: אבל אם אתה נכנס לצבא ואתה רואה רקורד של הצלחה בצבא, זה אינדיקטור להצלחה באקדמיה.

<יהונתן דוד: פה צריך לשים הרבה דגש, להכניס מהצבא לאקדמיה עם המעטפת.

<יהונתן דוד: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את דוד מהרט, מנהל מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה.

אברהם נגוסה: בתחילת הישיבה בירכתי את משרד החינוך על כך שהם הסכימו לדחות את המכרז בשנה.

<דוד מהרט: בוקר טוב.

<דוד מהרט: גם אני רוצה לברך את משרד החינוך, אבל אני רוצה גם לברך אותך ולהודות לך.

<דוד מהרט: אני מאמין שלדיון שהיה פה לפני כשבועיים ולשיחות שקיימת היה משקל.

<דוד מהרט: המצב הזה שבו היינו נתונים כחודשיים לפני פתיחת שנת הלימודים, 70 עובדים בלי לדעת מה יהיה אתם ב-1 בספטמבר, היה מצב אקוטי.

<דוד מהרט: אני שמח על הפתרון הזה ואני מקווה שבשנה הזאת יימצא פתרון, כפי שעובדי משרד ההיגוי מבקשים ממשרד החינוך להיקלט בתוך משרד החינוך ולעבוד כחלק אינטגרלי במשרד החינוך.

<דוד מהרט: אני מאמין שגם בעניין הזה תוכל לעזור לנו, כי אני חושב שזה יעד מאוד חשוב.

<דוד מהרט: כך שאני מוסר את תודתי בשמי ובשם עובדי מרכז ההיגוי.

<דוד מהרט: לעצם הדיון.

<דוד מהרט: האמת היא שמרכז ההיגוי הוא סוג של סמי ממסד, כפי שקראו לנו פעם.

<דוד מהרט: כי ראשית הקמתו של מרכז ההיגוי היא על-ידי משרד החינוך, ועיקר פעילותו ומימון פעילותו הוא על-ידי משרד החינוך.

<דוד מהרט: אבל הפעילות מתקיימת מחוץ למשרד החינוך, במסגרת העמותה שנקראת "האגודה לקידום החינוך", גוף שבשנים האחרונות פועל כזכיין במכרז.

<דוד מהרט: יחד עם זאת, מעבר לפעילויות האלה אנחנו גם מגייסים תרומות שמאפשרות לנו לקיים כמה פעולות.

<דוד מהרט: אני רוצה לציין בקצרה את הפעילויות שאנחנו מקיימים במסגרת מרכז ההיגוי.

<דוד מהרט: הפעילות ממומנת על-ידי משרד החינוך.

<דוד מהרט: כיום במרכז ההיגוי עובדים 70 אנשים, שפרושים מהצפון בקריית-שמונה עד ערד בדרום.

<דוד מהרט: הצוות שלנו מחולק למגשרים, צוות מחוזי וצוות מטה.

<דוד מהרט: יש לנו כ-55 מגשרים המשולבים ב-160 בתי-ספר, המלווים כ-11,000 תלמידים יוצאי אתיופיה.

<דוד מהרט: אני כבר מראש אומר, לא כל 11,000 התלמידים צריכים את העזרה של המגשרים, אבל בבתי-ספר יש לנו מגשרים שמשולבים בהם.

<דוד מהרט: יש צוות של שמונה אנשים שמלווה את נושא בני הקהילה בכ-52 יישובים ויש צוות מטה.

<דוד מהרט: זהו צוות מקצועי, צוות מנוסה, צוות שחלקו עבר קורס גישור במסגרת עמותת "פידל".

<דוד מהרט: חלקם אנשים אקדמאים, ולאחרונה על בסיס הידע והניסיון שצברנו הכשרנו בשנה שעברה עוד כ-23 אנשים, שמעבר לדברים הרגילים גם עברו הכשרה בתחום של האוריינות, איך ליצור סביבה אוריינית, איך לסייע להורים לייצר סביבה אוריינית.

<דוד מהרט: אני פחות עוסק באיך הורה צריך לקרוא או לא לקרוא, אבל אנחנו חושבים שאפשר ליצור סביבה אוריינית גם אם האבא או האימא לא יודעים לקרוא עברית.

<דוד מהרט: עדיין אפשר לטפח ילד שאוהב לקרוא, ולהורים יש תפקיד משמעותי מאוד בעניין הזה גם אם הם לא יודעים לקרוא.

<דוד מהרט: מעבר לכך, יש מגוון של תוכניות שעוסקות בטיפוח המורשת, תוכניות שעוסקות בהאזנה אישית, תוכניות שעוסקות בקשר הבין-דורי.

<דוד מהרט: הקשר הבין-דורי הוא אולי חלק מהנושא שלא תמיד ברור ומובן.

<דוד מהרט: יש הבדלים בין דוריים.

<דוד מהרט: ככל שההורים מבוגרים יותר והילדים מגיעים בגיל צעיר יותר, יש צורך בקשר בעזרת תוכן משותף לשיח בין-דורי.

<דוד מהרט: לכן הם מקיימים הרבה פעילויות, ואלה פעילויות מעניינות מאוד שמפגישות את ההורים והילדים ויוצרות פעולות שההורים מסבירים, ההורים מדריכים.

<דוד מהרט: אנחנו מאמינים שזה דבר חשוב מאוד.

<דוד מהרט: חלק מהתוכניות שלנו עוסקות בחונכות אישית.

<דוד מהרט: זה סיוע שאני חושב שהוא גם מענה לחלק מהקולות שאנחנו שומעים היום.

<דוד מהרט: זה סיוע שניתן פר ילד על-פי הצרכים שלו, להתאים לו סטודנט או סטודנטית לפי מה שהוא צריך.

<דוד מהרט: הוא מקבל את זה באופן אישי.

<דוד מהרט: זה דומה להורה בעל אמצעים שכאשר הילד שלו מתקשה הוא שוכר לו מורה פרטי.

<דוד מהרט: זאת דוגמה שאנחנו עושים במסגרת החונכויות.

<דוד מהרט: אנחנו מפעילים כ-40 סדנאות הורים בכל שנה, שמשתתפים בהן כ-60 הורים.

<דוד מהרט: התוכניות האלה ממומנות על-ידי משרד החינוך, כפי שאמרתי.

<דוד מהרט: אלה תוכניות שמטרתן להעמיק את המעורבות של ההורים.

<דוד מהרט: אנחנו רואים במעורבות של ההורים מרכיב חשוב מאוד.

<דוד מהרט: בלי ההורים אנחנו לא מאמינים שאפשר לעשות משהו משמעותי.

<דוד מהרט: אגב, לפני שנים אחת הפעולות הראשונות שעשינו, כשבאתי לגופים שעוסקים בהנחיית סדנאות הורים, ובתחילת הדרך היינו בעיקר גוף שמממן, הגישו לי תוכנית תקצוב.

<דוד מהרט: אמרו לי: סדנת הורים תעלה לכם כך, והיא מורכבת ממנחה סדנת הורים לא בן קהילה ושכר של מתרגם בן קהילה שיושב לידו ומתרגם לו.

<דוד מהרט: המודל היה שבא פרנג'י – סליחה על הביטוי – להנחות סדנאות הורים, ובן הקהילה היה יושב לידו ומתרגם לו מה אומר המנחה.

<דוד מהרט: יזמנו תוכנית יקרה מאוד במכון אדלר, הכשרנו אנשים מבני הקהילה והאמנו שבשלב הזה יש מוכשרים מקרב בני הקהילה שיודעים לעשות את הדברים האלה.

<דוד מהרט: יש לנו עיתון שנקרא "ידיעות נגט", שאנחנו מפיצים.

<דוד מהרט: מעבר לכך, בגישה שלנו אנחנו מאוד תומכים בכל מה שקשור למדיניות האינטגרציה.

<דוד מהרט: אתה מכיר את הנושא גם מהדיונים שקיימנו עם משרד החינוך.

<דוד מהרט: אנחנו חושבים שלעניין של האינטגרציה יש חשיבות רבה.

<דוד מהרט: אינטגרציה היא לא עניין של ציונים, היא גם עניין של תחושה, של שייכות ומחוברות.

<דוד מהרט: נוצר מצב, שכרגע לא ננתח אותו, שלבתי-הספר שבהם יש ריכוז גבוה של בני הקהילה בגדול נוצרה תדמית כמסגרת מתייגת.

<דוד מהרט: בחלק מהמקומות, מבלי לעשות הכללות, ההישגים הלימודיים של הילדים באותם בתי-ספר היו מאוד נמוכים.

<דוד מהרט: מי שרוצה, אני יכול גם להראות לו את ההישגים שלהם.

<דוד מהרט: כך שתמכנו בדברים האלה.

<דוד מהרט: מעבר לכך, כמה תוכניות בקצרה שאנחנו מקדמים אותן במסגרת תרומות.

<דוד מהרט: יש תוכנית שנקראת תוכנית "ממני".

<דוד מהרט: אגב, האחות שלה היא תוכנית העצמה אישית, שאנחנו מכירים אותה במסגרת פעילות משרד החינוך.

<דוד מהרט: תוכנית "ממני" היא תוכנית שמאתגרת את הצעירים והצעירות בני הקהילה, שנראים לנו הכי מרשימים בהישגים שלהם, בקורות החיים שלהם, ומביאים אותם להעביר הרצאות בבתי-הספר, לא כאתיופים אלא כבעלי מקצוע בתחום מסוים, ומעבירים פעילות לכל הכיתה.

<דוד מהרט: נעשה מחקר על-ידי בחורה מוכשרת מאוד בקהילה, לילך סגאי, שעושה עבודת תזה בתוכנית שמקבלת שבחים.

<דוד מהרט: יש תוכנית שהפעלנו עד לשנה שעברה, שנקראת "חושבים קדימה".

<דוד מהרט: היא תוכנית מעברים שמחזקת את הילדים לקראת המעבר לחטיבות הביניים בכיתות ד', ה', ו', באמצעות הליבה.

<דוד מהרט: ילד שמסיים כיתה ו' ומתחיל כיתה ז', שם מתחילה ההסללה, איזו בגרות תהיה לו, וזה גם קובע איזה תואר יהיה לו באוניברסיטה.

<דוד מהרט: ממש בימים אלה אנחנו מתחילים בתוכנית שנקראת "טעמי מדע".

<דוד מהרט: זאת תוכנית שמשלבת את הילדים בני הקהילה בפעילות של נוער שוחר מדע, באוניברסיטאות, בטכניון, בתל-אביב, באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון.

<דוד מהרט: אני מתחבר למה שאמר יהונתן, כאשר ילד מהקהילה מסתובב עם חולצה עם הלוגו של המוסד האקדמי, אני מאמין שזה גם אומר לו שזה לא לבני אלים, אלא כל מי שרוצה יכול להגיע לכך.

<דוד מהרט: לעניין של השורשים, ליוויתי קבוצת ילדים למסע שורשים לאתיופיה.

<דוד מהרט: אני מאמין שהחיבור של בני הקהילה לחברה הישראלית מתחיל קודם כל לחיבור עם הזמן.

<דוד מהרט: הייתי באמבובר.

<דוד מהרט: כשהיינו באמבובר, ירדנו בירידה וילדים מהסביבה רצו אחרי בני הקהילה ואמרו להם: לו יכולתי להיות אתה.

<דוד מהרט: אני חושב שבני הקהילה הסתכלו בגאווה בהיותם יהודים יוצאי אתיופיה ובהיותם ישראלים, שחוזרים לשם, מדליקים שם נרות חנוכה ושרים את כל שירי החנוכה.

<דוד מהרט: אני חושב שכאשר אתה שלם עם עצמך, אתה יכול גם להתחבר לחברה הישראלית.

<דוד מהרט: אחד מהדברים שהיום אנחנו מתמודדים אתם בקרב בני הקהילה זה נושא המוטיבציה.

<דוד מהרט: יש תחושה הולכת וגדלה בקרב בני הקהילה, שאם נולדת עם הצבע הזה ואם אתה שייך לקהילה הזאת, לא בטוח שההישגים הלימודיים שלך מספיקים כדי להשתלב.

<דוד מהרט: וזה נבנה על-ידי זה שיש אקדמאים רבים בני הקהילה שלא מוצאים תעסוקה בהשכלה שהם רכשו, והאחים והאחיות שהם היו מושא התקווה שלהם, חושבים לעצמם: אם הם לא מצאו, אז למה לי להתאמץ אם זה לא יכול לפתוח לי את העתיד?

<דוד מהרט: לכן אנחנו מביאים את הדמויות האלה, להגיד: חברים, נכון שיש אפליה, נכון שיש גזענות, אבל לא בכל מקום יש גזענות, לא בכל מקום יש אפליה, לא בכל מקום מפלים את בני הקהילה לרעה.

<דוד מהרט: כך שהאחים והאחיות שלכם, אולי לפעמים בנתונים פחות טובים משלכם, הצליחו להגיע להישגים, וגם אתם יכולים לעשות את זה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את מרב אלקן, מנהלת מחלקת התוכניות והפרויקטים של רשת אורט.

<מרב אלקן: תודה, אדוני היושב-ראש.

<מרב אלקן: אני נמצאת פה בשני כובעים.

<מרב אלקן: רשת אורט ישראל, כמו שאתם יודעים, היא הרשת החינוכית הגדולה בישראל.

<מרב אלקן: אבל גם כאן בעיקר ובגאווה כזכיין של הפרויקט הלאומי.

<מרב אלקן: קודם כל, כזכיין של הפרויקט הלאומי.

<מרב אלקן: אנחנו זכיין של הפרויקט הלאומי למעלה מ-10 שנים.

<מרב אלקן: השנה היו בתוכנית 1,340 תלמידים בתשעה יישובים.

<מרב אלקן: מתחילת הדרך, כשהתחלנו לעבוד בתוכנית, חשבנו שאין זה מקומנו להחליף את צוותי בתי-הספר ואת בתי-הספר.

<מרב אלקן: ולכן מתחילת הדרך אנחנו עובדים עם הצוותים, עם מורי בתי-הספר בהכשרת המורים, בהשתתפות בישיבות פדגוגיות.

<מרב אלקן: אני יכולה להגיד שההתגייסות של בתי-הספר הייתה ברמה כזאת שמנהלי בתי-ספר וסגני מנהלים השתתפו כמתגברים בתוכניות.

<מרב אלקן: זאת אומרת, מבחינתנו כשיום אחד לא יצטרכו את הפרויקט והוא יסתיים, הידע, היכולות, ההיכרות יישארו בבתי-הספר.

<מרב אלקן: זה מבחינתנו, כמי שגם מנהלים במקביל בתי-ספר, יודעים שזו אחת המחויבויות הגדולות שלנו.

<מרב אלקן: כמו שאמרתי, אנחנו מפעילים את התוכנית בתשעה יישובים.

<מרב אלקן: יש לנו עוד פיילוט בשני יישובים ובכמה בתי-ספר יסודיים.

<מרב אלקן: התוכנית, למרות שהיא תוכנית נפרדת לבני העדה, לא מתויגת כתוכנית לחלשים.

<מרב אלקן: כי קבוצות המצוינות, ביקורים באקדמיה – התוכנית מתגברת את כל הרמות.

<מרב אלקן: היא לא תוכנית שמיועדת חלילה לחלשים, אלא קבוצות המצוינות מעורבות יחד עם הקבוצות של התלמידים היותר מתקשים.

<מרב אלקן: אנחנו עובדים חזק מאוד עם הצוותים, וחזק מאוד על תחושת המסוגלות לא רק של התלמידים, אלא של הצוותים להגיע עם התלמידים להישגים.

<מרב אלקן: עם השנים אנחנו באמת רואים שיש לזה השפעה.

<מרב אלקן: אם נדבר על נתונים, לפי מכון "ברוקדייל", בלי התערבות זכאות של תלמידים בני העדה עמדה בזמנו על 40%.

<מרב אלקן: אני מתחברת מאוד למה שרוני אמר, כשיש התערבות והיא התערבות טובה, אנחנו מגיעים ל-82% זכאות בנתניה, ל-92% זכאות בפתח-תקווה ומספרים דומים ביישובים אחרים.

<מרב אלקן: 84% בעפולה.

<מרב אלקן: כלומר, ההתערבות הנכונה מביאה לתוצאות.

<מרב אלקן: אין בזה בכלל ספק.

<מרב אלקן: אנחנו גם עובדים על הנושא של בגרות איכותית וקבלה לאקדמיה.

<מרב אלקן: נעשות פעולות רבות שאין לנו זמן לפרט אותן.

<מרב אלקן: הן עובדות גם על תחושת ההעצמה של התלמידים, גם עם ההורים, ובעיקר באמת על עבודה בתוך בתי-הספר על שינוי מעמד התלמידים בבית-הספר.

<מרב אלקן: זה מתחבר למה שנאמר פה על הפרויקט הלאומי והפעילות המבורכת שלו, כמובן בשיתוף פעולה עם משרד החינוך ועם הגופים האחרים.

<מרב אלקן: אני רוצה להגיד כמה מילים עלינו כרשת "אורט" ועל התוכנית שהתחלנו להפעיל בשנה שעברה כפיילוט, שהיא בעצם עובדת בתוך בתי-הספר שלנו על פיילוט מנהיגות.

<מרב אלקן: אני מתחברת כאן למה שנאמר לגבי היכולת להיות מנהיג רק אם אתה מכיר את הזהות שלך.

<מרב אלקן: בשנה שעברה עשינו פיילוט ב-10 בתי-ספר, בשיתוף "אשלים" ואגף קל"ע במשרד החינוך.

<מרב אלקן: עבדנו על העצמה של תלמידים בני העדה האתיופית וקבוצות מנהיגות.

<מרב אלקן: אבל קבוצות המנהיגות בלבד היו מעורבות, ובתוך קבוצות המנהיגות נלמד על תרבות העדה, על מנהיגים של העדה.

<מרב אלקן: אבל ביחד, כדי שבאמת יהיה כוח ללמוד ביחד, לזהות את החוזקות וללכת אתן בגאווה.

<מרב אלקן: התוכנית לוותה על-ידי מרכז הערכה של סמינר לווינסקי, וההערכה הראתה שינוי גדול מאוד.

<מרב אלקן: בסופו של דבר אנחנו באמת מאמינים שהשינוי צריך להיות בהישגים, ביכולות, בהעצמה.

<מרב אלקן: אבל בלי שינוי שייעשה בחברה מסביב ובתפיסות של החברה מסביב יהיה קשה להתנפץ כל פעם על קרקע של קשיים.

<מרב אלקן: במישור הלאומי אנחנו רואים הצלחה גדולה מאוד לקבוצות הנפרדות, כפי שנעשה בפרויקט הלאומי.

<מרב אלקן: אבל במישור המנהיגותי, העוצמתי וההכנה של החברה הקולטת אנחנו רואים חשיבות גדולה גם בכך.

<מרב אלקן: יושבת אתי לידיה פינק, מנהלת התוכנית.

<מרב אלקן: אני חייבת להגיד את זה.

<מרב אלקן: הישגים גדולים, בזכותה ובזכות המנהיגות שלה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: מר וונדה אקלה, מנכ"ל נציגות הארגון של יוצאי אתיופיה.

<וונדה אקלה: אני לא מפעיל תוכנית חינוכית, אבל אני רוצה להתייחס לנקודות שעלו כאן.

<וונדה אקלה: אני מעריך את האנשים שעושים את המלאכה, וזה מחמם את הלב.

<וונדה אקלה: אבל אחת הבעיות שלי, שבין מה שמסופר פה ובין מה שקורה בשטח, כלומר מה שאנשים אומרים, יש נתק מסוים.

<וונדה אקלה: ואם הנתק קיים, יש שני דברים.

<וונדה אקלה: האחד, יכול להיות אנשים שעובדים קשה ולא מפרסמים את מה שהם עושים.

<וונדה אקלה: הדבר השני, אולי לא עושים נכון.

<וונדה אקלה: זה גם יכול להיות.

<וונדה אקלה: אלה שתי שאלות שכולנו צריכים לתת איזשהו מענה עליהן.

<וונדה אקלה: מספר מקבלי השירות הוא מספר קטן.

<וונדה אקלה: אחת הטענות היא שהתקציבים יותר גדולים.

<וונדה אקלה: לכן, אם התקציב יותר גדול והמספר של הנהנים מהשירות הוא קטן, יש איזשהו סימן שאלה.

<וונדה אקלה: אני חושב שהבמה הזאת יכולה לתת איזשהו מענה לכל השאלות שעולות בשטח.

<וונדה אקלה: דבר נוסף, הקהילה של יוצאי אתיופיה מפוזרת בשישה יישובים.

<וונדה אקלה: אני אסקור את תוכנית החומש.

<וונדה אקלה: כשתוכנית החומש קמה, אמרו שזה שישה יישובים ושבע שכונות.

<וונדה אקלה: אבל זאת תוכנית של קהילה.

<וונדה אקלה: גם אמרו שהתוכנית צריכה להתחיל כפיילוט.

<וונדה אקלה: היא התחילה כפיילוט ומתה כפיילוט.

<וונדה אקלה: אם כך, מבחינת התקשורת לכלל האוכלוסייה היא מאבדת את הפרופורציה.

<וונדה אקלה: אם היו אומרים שהתוכנית היא רק לשש שכונות או לשבע שכונות, אז אנשים אחרים לא היו מצפים שהתוכנית יכולה להגיע אליהם והם יכולים לקבל את השירות.

<וונדה אקלה: לכן כאן יש איזושהי בעיה בין הפרסום למציאות.

<וונדה אקלה: אני חושב שכמו שנאמר, יש הרבה תוכניות שבאמת מצליחות, ואם לא היו מתערבים גם האוכלוסייה הייתה יכולה להיות במקום אחר.

<וונדה אקלה: אבל בואו ננסה לחבר את העניין הזה, לצמצם את הביקורת מול העשייה של האנשים.

<וונדה אקלה: אם נעשה את העניין הזה אולי נלך לכיוון הנכון.

<וונדה אקלה: פעם הייתה עלייה של העצמה.

<וונדה אקלה: עכשיו יש הנושא של גידול ושילוב.

<וונדה אקלה: זה עולה כל הזמן.

<וונדה אקלה: לדעתי הגידול והשילוב לא הייתה צריכה להיות השאלה.

<וונדה אקלה: אני חושב שכל יוצאי אתיופיה לומדים ביחד, וזה לא אומר שבגלל הצבע שלהם הם נכשלים.

<וונדה אקלה: השאלה היא כשיוצאי אתיופיה יושבים ביחד, מה אתה נותן לו.

<וונדה אקלה: זה השיקול שצריך להיות.

<וונדה אקלה: אם יוצאי אתיופיה לומדים ביחד ושולחים להם מורות חיילות, והתקציב הוא דל, זה באמת יהיה כך.

<וונדה אקלה: לכן הציפיות מראש, שהם יכולים להסתדר במעט תקציבים, זה לדעתי לא צריך להיות השיקול.

<וונדה אקלה: יש בתי-ספר שבהתחלה אמרו שיוצאי אתיופיה לומדים ביחד, וזה משפר אותם.

<וונדה אקלה: ראו שהפיזור לא הצליח והחזירו אותם לאותו בית-ספר שמשם פיזרו אותם.

<וונדה אקלה: עכשיו, ככל שמשקיעים את ההשקעה הנכונה, ההצלחה שלהם יותר גדולה.

<וונדה אקלה: לכן זה לא בכל מחיר שזה כך.

<וונדה אקלה: אם אנחנו מסתכלים על החינוך, הוא קודם כל מתחיל בבית, אחר כך בבית-הספר, אחר כך המסגרת שאחרי בית-הספר, וכן המוטיבציה של הילד.

<וונדה אקלה: ככל שנקיים את הדיון בצורה כזאת, אולי אחד ילמד מהשני, אחד ישלים את השני, ונוכל להוביל את העניין הזה כמו שאנחנו רוצים.

<וונדה אקלה: אבל כולנו צריכים לזכור גם את התופעות האחרות, כל האמירות וכל ההפגנות, שלכל אחד ואחד יש החלק שלו מה הוא צריך לתקן.

<וונדה אקלה: כולם צריכים לחשוב.

<וונדה אקלה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את חגית חובב, יועצת האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: אני צריך ללכת להצביע ולחזור.

אברהם נגוסה: המשיכו בבקשה.

<חגית חובב: אני רוצה להתחיל עם שני נתונים.

<חגית חובב: האחד, 80% מהילדים הלומדים היום במערכת החינוך עם ילידי ישראל.

<חגית חובב: הנתון השני הוא מחקר שהתפרסם לאחרונה, של מרכז "טאוב", שילד שהגיע עד גיל 12 לארץ משתלב יותר.

<חגית חובב: כלומר, יש פער גדול בין מי שהגיע עד גיל 12 לבין מי שהגיע לאחר מכן.

<חגית חובב: רוב הילדים, כפי שאמרתי, הם ילידי ישראל.

<חגית חובב: אני שואלת את עצמי, בעקבות דברים שנאמרו כאן – יש להבחין.

<חגית חובב: יש ארגונים שהיו פונקציונאליים לשנות ה-80 וה-90, והיום אתה שואל את עצמך מדוע הם קיימים.

<חגית חובב: התוכניות לפעמים מנציחות מצב שהיה והוא לא מתאים למצב הנוכחי.

<חגית חובב: שמחתי לשמוע כאן שחלק מהנתונים כבר מדברים על גישה יותר פרטנית.

<חגית חובב: אנחנו באגודה למען יהודי אתיופיה סוברים שמאחר שהקהילה היום מאוד הטרוגנית, מן הראוי אולי לעבור מתוכניות שהולכות לקבוצה, לשכונה, אל תוכניות שהולכות יותר לפרט והן מתבססות יותר על גישות שמתאימות יותר לכל אדם וזה הפתרון המתאים לו.

<חגית חובב: כי לעתים אנחנו כופים על הילד ללכת למרכז למידה של יוצאי אתיופיה, וזה לא מתאים לו.

<וונדה אקלה: היית באיזושהי שכונה שפעלה בנושא הזה?

<וונדה אקלה: הייתם שם, בדקתם את זה?

<חגית חובב: אנחנו רואים את התוצאות הסופיות.

<וונדה אקלה: יש כל מיני תוצאות.

<חגית חובב: אנחנו רואים שיש תוצאות, אבל עדיין הפערים אינם מצטמצמים.

<חגית חובב: ואז אנחנו שואלים את עצמנו לאחר 30 שנה מדוע הפערים לא הצטמצמו.

<חגית חובב: אז ייתכן שההסבר לכך הוא מה שאתה אמרת, שכל אחד ואחד עושה את הפעולה שלו, אבל הפעולה היא בהיבט מאוד מצומצם.

<חגית חובב: אז צריך לחשוב שוב, כי ייתכן שיש גם כפילויות בתוך המערכת.

<חגית חובב: אנחנו רק סוברים שלגבי ילדים שהם ילידי ישראל וכל המערכת משקיעה, היה מן הראוי לשאול שוב את מקומן של העמותות השונות שפועלות היום בתחום.

<חגית חובב: אינני באה כאן לבקר את פעילותן של העמותות, אבל לפעמים נראה לנו שקיומן של העמותות משחרר למעשה גם את המשרדים ממחויבותם.

<חגית חובב: כאן אני רוצה לברך את משרד החינוך, שקיבל על עצמו למעשה את הגישה הזאת והוא אומר היום: אני בוחן מחדש את התוכניות שלי ואת העברת הדברים לסוכני חוץ.

<חגית חובב: אנחנו לא מטילים את זה על האגף לקליטת עלייה שיעסוק בעולים, והעבודה הזאת היא חשובה מאוד, אלא על האנשים עצמם, שכל אחד מהם בתחומו אחראי לקדם את התלמידים יוצאי אתיופיה.

<חגית חובב: אני בכוונה לא אומרת "עולים", כי הם אינם עולים מאתיופיה.

<דנה גורדון שושני: תודה.

<דנה גורדון שושני: טזתה גרמאי, בבקשה.

<טזתה גרמאי: תודה על ההזדמנות.

<טזתה גרמאי: ענת כגן, שיצאה, התנצלה שהיא לא יכלה להמשיך להישאר.

<טזתה גרמאי: אני מגיעה ממכון פוירשטיין, שזה מכון שמתעסק באבחון פוטנציאלי ויכולת המודע של האדם.

<טזתה גרמאי: זה מכון שהעבודות שלו מתמקדות בארץ ובעולם.

<טזתה גרמאי: אני אתמקד במה שאנחנו עושים כאן בארץ, בעיקר בקרב הקהילה.

<טזתה גרמאי: המכון התחיל לעבוד עם חיילים ב-2004, בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם צה"ל.

<טזתה גרמאי: התוכנית הזאת הוכיחה את עצמה כתוכנית מצוינת וטובה, שמצליחה לשלב צעירים בתפקידי איכות שקודם לכן היו בו אולי, אבל היו בו מעט מאוד צעירים יוצאי אתיופיה.

<טזתה גרמאי: אני מדברת על כל תפקידי האיכות שיש בצבא.

<טזתה גרמאי: בנוסף אנחנו עושים הכשרות בקרב המשטרה.

<טזתה גרמאי: המכון מעביר סדנאות לשוטרים, וזאת קריאה שהגיעה דווקא מהמשטרה.

<טזתה גרמאי: הם ראו את הניסיון הרב שיש למכון עם צעירים וביקשו לעשות כך.

<טזתה גרמאי: אני אתמקד בתוכנית השלישית שפועלת מ-2010 ועדיין ממשיכה.

<טזתה גרמאי: זו תוכנית שנקראת "הזדמנויות שוות בהשכלה".

<טזתה גרמאי: זו תוכנית שמבקשת לשלב צעירים יוצאי אתיופיה באקדמיה.

<טזתה גרמאי: זה נכון שיש אקדמאים יוצאי אתיופיה, אבל הייתה תקופה שמספר האקדמאים שהיו באוניברסיטה הלך והצטמצם, והמשמעות של זה היא די ברורה.

<טזתה גרמאי: זה אקדמאים בתארים יותר מתקדמים בכמות יחסית קטנה.

<טזתה גרמאי: מעבר לזה, סוגי הלימוד של הצעירים או האקדמאים היה רק לתחומים מסוימים, שכפי שדוד הזכיר קודם, השתלבות בהם ובתעסוקה היא בעייתית.

<טזתה גרמאי: התוכנית שלנו התחילה ב-2010, כפי שאמרתי.

<טזתה גרמאי: היא התחילה באוניברסיטת בר-אילן.

<טזתה גרמאי: היא כמובן תוכנית שפועלת בשיתוף עם מנהל הסטודנטים וארגונים אחרים באקדמיה, והפדרציה שדי נרתמה לעניין וג'וינט ישראל.

<טזתה גרמאי: הממוצע של יוצאי אתיופיה בפסיכומטרי היה בזמנו 425, שעם זה אי-אפשר להיכנס לחוגים שהם משמעותיים.

<טזתה גרמאי: האוניברסיטה שלקחה על עצמה לשלב ולקחת את הפרויקט הזה הייתה בזמנו אוניברסיטת בר-אילן.

<טזתה גרמאי: כיום אנחנו פועלים גם בבר-אילן וגם באוניברסיטה העברית.

<טזתה גרמאי: לשאלה של הכמויות, יש לנו כרגע כמאה סטודנטים בשתי האוניברסיטאות.

<טזתה גרמאי: יש לנו כ-30 בוגרים וכ-25 צעירים שאמורים לסיים בסוף השנה הזאת.

<טזתה גרמאי: אנחנו מתמקדים בעיקר בכך שהצעירים האלה ייכנסו למסלולים שהם יותר פרקטיים.

<טזתה גרמאי: הכוונה היא למקצועות שהם יותר יישומיים אחר כך.

<טזתה גרמאי: אני מדברת על מחלקות כמו רפואה, הנדסה, רוקחות, ריפוי ועיסוק, עבודה סוציאלית.

<טזתה גרמאי: מספר הסטודנטים שיש לנו במדעי החברה – אני די מעריכה את המסלול הזה, אבל מדעי החברה, שהוא יותר ממוקד, הוא יחסית צר.

<טזתה גרמאי: זאת אומרת, משתדלים שמי שנכנס לתוכנית ילמד את מה שהוא רוצה ללמוד, וכן מכוונים שהלמידה תהיה למידה של מצוינות.

<טזתה גרמאי: המטרה של התוכנית היא כן לאפשר לצעירים להיכנס לאקדמיה, לעבור את שלוש השנים.

<טזתה גרמאי: אין להם איזושהי תוכנית שמבדלת אותם משאר הסטודנטים.

<טזתה גרמאי: אנחנו מתערבים בשלב ההתחלתי.

<טזתה גרמאי: הליווי שיש אחר כך הוא ליווי אקדמי, והוא פר סטודנט ופר התמודדות שיש לו עם קושי כזה או אחר.

<טזתה גרמאי: כל שנה אנחנו פותחים מחזור חדש.

<טזתה גרמאי: זו השנה השישית בבר-אילן, והשנה הזאת היא שנה חמישית שאנחנו פותחים.

<טזתה גרמאי: יש לנו לא מעט צעירים שרוצים להיות בתוכנית.

<טזתה גרמאי: הקושי הגדול שאתו אנחנו מתמודדים הוא שבגלל בעיות תקציב אנחנו מוגבלים לקבל רק 20 בכל אוניברסיטה.

<טזתה גרמאי: שתי האוניברסיטאות מאוד מגויסות לתוכנית, אבל זאת תוכנית שצריכה לתת מענה לעוד הרבה צעירים.

<טזתה גרמאי: כמעט כל שנה אנחנו מאבחנים קרוב ל-150 מועמדים, שמתוכם אנחנו לוקחים 40 או 35 ולאחרים אין לנו מענה.

<טזתה גרמאי: אנחנו מקווים שהתוכנית הזאת תמשיך ונצליח לקלוט יותר אקדמאיים, משום שהאוניברסיטאות כרגע הן בשלב שהן רק רוצות להרחיב את התוכנית, אבל כמו שאמרתי, זה מלכ"ר וגוף חיצוני שאין לו היכולת לעשות את השינוי הממשי במסגרות הגדולות יותר.

<טזתה גרמאי: תודה.

<דנה גורדון שושני: יושב-ראש הוועדה מיד ייכנס.

<דנה גורדון שושני: דנה בן אור, בבקשה.

<דנה בן אור רוטמן: תודה.

<דנה בן אור רוטמן: אני מטעם עמותת "להיות", שהיא הגוף הזכיין של הפרויקט הלאומי.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מפעילים חמישה מרכזי נוער באזור חיפה והקריות.

<דנה בן אור רוטמן: מגיעים אלינו כ-250 בני נוער מחמישה מרכזי נוער, ועוד כ-50 ילדים למועדונית שאנחנו מפעילים.

<דנה בן אור רוטמן: כרגע רק מועדונית אחת מקריית-ביאליק בשיתוף העירייה.

<דנה בן אור רוטמן: בעבר הפעלנו גם מועדונית בחיפה.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מקווים לפתוח מועדוניות נוספות.

<דנה בן אור רוטמן: בעמותה יש כ-14 עובדים וכ-60 מתנדבים.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מעניקים מסגרות אחר הצהריים לבני הנוער.

<דנה בן אור רוטמן: מקיימים שיחות אישיות, מעבירים פעילויות ערכיות, חינוכיות, מורשת, וכן חוגים שונים כגון ספורט, חשיבה.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מקיימים שיתופי פעולה עם כל הגורמים ברשויות, שזה הרווחה, החינוך, בתי-הספר.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו בקשר עם יועצי בתי-הספר ועם המורים.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו גם בקשר עם תנועות נוער שונות שפועלות בעיר במטרה לחבר את הנוער לפעילות הפנאי בעיר.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מקיימים עבודה משמעותית גם עם הנוער ועם הוריו בסדנאות הורים וילדים.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו דוחפים את הנוער להתנדבות בעיר, מתוך האמונה שדרך נתינה אתה יכול להתפתח ולהתעצם.

<דנה בן אור רוטמן: קיימת היום סכנת סגירה למרכז הנוער שלנו בקריית-ים.

<דנה בן אור רוטמן: אתמול התקיימה אסיפת הורים.

<דנה בן אור רוטמן: ההורים העידו באסיפה שבזכות מרכז הנוער יש פחות שוטטות, פחות עבריינות, פחות ונדאליזם בקרב הנוער.

<דנה בן אור רוטמן: אימא העידה שיש לה ילדים שלא לקחו חלק במרכז הנוער וילדים שלוקחים חלק.

<דנה בן אור רוטמן: על אלה שלא לקחו חלק היא אמרה שנגזרה עליהם מציאות אחרת, קשה, עבריינית יותר מאשר ילדיה אשר לקחו חלק במרכז.

<דנה בן אור רוטמן: אני חושבת שזאת המשמעות הכי גדולה של מרכזי הנוער שלנו.

<דנה בן אור רוטמן: בשטח ההורים רוצים תוכניות שיעזרו לילדים שלהם ויפתחו בפניהם שוויון הזדמנויות בחברה הישראלית.

<דנה בן אור רוטמן: אנחנו פוגשים הרבה נערות שמגיעות, משתפות את מדריכות הנוער שלנו בקשר לפגיעות מיניות, הטרדות מיניות.

<דנה בן אור רוטמן: מרכז הנוער נותן להם מקום לבוא, לשתף, לדבר, לחשוף.

<דנה בן אור רוטמן: בזכות המדריכות הרגישות והעבודה המשמעותית אנחנו מצליחים לגשר בין הבנות לרווחה, לגורמים ברשויות, על מנת לעזור לנערות וגם לעשות חיבור שהוא נכון גם בלעדינו.

<דנה בן אור רוטמן: לנסות לעזור להן להגיע למקומות הנכונים.

<דנה בן אור רוטמן: בשנתיים האחרונות שבעה בני נוער שצמחו במרכזי הנוער שלנו יצאו לשנות שירות משמעותיות.

<דנה בן אור רוטמן: בעינינו זה שיא השילוב בחברה.

<דנה בן אור רוטמן: המדריכים במרכזי הנוער מהווים עבור הנוער מקום משמעותי וחשוב בשילוב בחברה הישראלית.

<דנה גורדון שושני: תודה.

<דנה גורדון שושני: מירית פרנקל, מקדם עתידים, בבקשה.

<מירית פרנקל: צהריים טובים.

<מירית פרנקל: אני שמחה מאוד להיות כאן.

<מירית פרנקל: אני מנהלת פדגוגית בעמותת "עתידים", עמותה שפועלת ומקדמת מצוינות מדעית בפריפריה מזה 13 שנה.

<מירית פרנקל: תחת העמותה יש לנו מגוון רחב מאוד של תוכניות.

<מירית פרנקל: אנחנו מתחילים לעבוד עם הילדים בגיל בית-ספר, מלווים אותם דרך כמה תחנות מאוד חשובות.

<מירית פרנקל: אני לא אפרט את כולן, אני חושבת שהוצג פה מגוון גדול מאוד של תוכניות שמטפלות בנושאים של אוריינות וזהות וכל הדברים האלה.

<מירית פרנקל: אם אני מסתכלת רגע על הערך המוסף שלנו, שאותו הייתי רוצה להציג כאן – כי מבחינתי זה מודל שהוא מצליח, אנחנו מודדים את עצמנו עם מכון מחקר, מכון "סולד", ולכן אני רוצה לראות את זה גדל ומתפתח – זה הנושא של העתודה הצבאית.

<מירית פרנקל: הוזכר כאן השירות הצבאי.

<מירית פרנקל: יש לנו בתוך צה"ל מנהלת מובנית, מנהלת צבאית שנקראת "עתידים".

<מירית פרנקל: היום קרוב ל-40% מהעתודאים בצה"ל הם עתודאים של "עתידים" והם משרתים בתפקידים טכנולוגיים מאוד בכירים.

<מירית פרנקל: היום אפשר להגיד שמבחינה טכנולוגית, מבחינה ביטחונית, הצבא נסמך עליהם.

<מירית פרנקל: יש לנו זרוע שנמצאת כבר בתוך הצבא.

<מירית פרנקל: זה ערך מוסף אחד.

<מירית פרנקל: הערך המוסף השני הוא השלב הבא אחרי האקדמיה.

<מירית פרנקל: גם באקדמיה אנחנו נמצאים.

<מירית פרנקל: יש לנו תוכנית שנקראת "עתידים לתעשייה".

<מירית פרנקל: אנחנו נמצאים גם בשלב אחרי האקדמיה, בתעשייה.

<מירית פרנקל: אנחנו מצמיחים את החבר'ה שלנו ומטפחים אותם להיות מהנדסים ולהגיע לכל נקודות ועמדות המפתח האסטרטגיות גם בצבא, גם במשק הישראלי, בתעשייה.

<מירית פרנקל: בתוך כל המנגנון הזה, אנחנו עובדים כמובן גם עם האוכלוסייה האתיופית.

<מירית פרנקל: הוזכר כאן הנושא של הבידול מול השילוב.

<מירית פרנקל: התלמידים יוצאי העדה האתיופית הם חלק אינטגראלי מהאוכלוסייה של התלמידים שלנו, מהסטודנטים, מהעתודאים.

<מירית פרנקל: יהונתן הזכיר את הנושא של המעטפת.

<מירית פרנקל: אנחנו רואים שברגע שנותנים את הכלים, אפשר להגיע להישגים כבירים.

<מירית פרנקל: אנחנו מאוד נשמח לפתח את זה עוד יותר.

<מירית פרנקל: העמותה עובדת בשיתוף פעולה צמוד עם משרדי ממשלה שונים – משרד החינוך, משרד המדע, המשרד לפיתוח הנגב והגליל.

<מירית פרנקל: אנחנו עובדים בצמוד עם כל האקדמיות הכי בכירות, גם בשלב של התוכנית הבית-ספרית, כיוון שהתלמידים שלנו מגיעים לאקדמיות ועושים חקר, וגם בתוכניות שבהן אנחנו נמצאים באקדמיה, סטודנטים נמצאים באקדמיה, בטכניון, באוניברסיטת תל-אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במכללות השונות.

<מירית פרנקל: הנושא של האוכלוסייה האתיופית הוא מבחינתנו יעד שאנחנו רוצים מאוד לקדם אותו, כי זה נמצא על סדר היום הלאומי.

<מירית פרנקל: המטרה שלנו כעמותה – אתם בעצמכם יודעים, יש כאן עמותות שהן ותיקות מאתנו – אתה חייב כל הזמן להתאים את עצמך לצרכים של השטח.

<מירית פרנקל: במקרה שלנו אנחנו מגדירים את זה כצרכים הלאומיים, כי אנחנו רוצים שהתלמידים והסטודנטים יגיעו למקומות האלה ויוכלו לעשות את השינויים ולהשפיע.

<מירית פרנקל: אני מזמינה את כל מי שנמצא כאן, את הארגונים ואת העמותות, להתחבר, כדי שנוכל כולנו להשיג את השינוי שלשמו התכנסנו כאן היום.

<וונדה אקלה: כמה יוצאי אתיופיה משתתפים אצלכם?

<מירית פרנקל: בשנים האחרונות יש לנו בין 300 ל-700 משתתפים יוצאי העדה האתיופית, במגוון תוכניות.

<מירית פרנקל: בשנה האחרונה היו לנו כ-400 משתתפים ב"קדם עתידים", שזאת התוכנית הבית-ספרית, ב"עתידים לתעשייה" ובעתודה הטכנולוגית בצבא.

<דוד מהרט: כמה שורדים מאלה שהולכים לעתודה?

<מירית פרנקל: אחוזי השרידות הם גבוהים מאוד.

<מירית פרנקל: מה שמיוחד שם, שאנחנו מלווים אותם לאורך כל העתודה.

<דוד מהרט: עד לפני שלוש שנים זה היה בערך שרידות של כחצי מהם.

<מירית פרנקל: אנחנו עושים מחקר כל פעם של חמש שנים, ומהנתונים שקיבלנו עולה שהשרידות עלתה.

<מירית פרנקל: אני חושבת שמהבחינה הזאת, בגלל הליווי וגם השיבוץ של התפקיד, אנחנו לא רק מכינים אותם, דואגים שהם מתקבלים ושוכחים.

<מירית פרנקל: אנחנו מלווים אותם והם נשארים.

<מירית פרנקל: תוך כדי השירות הצבאי גם ממשיכים ללימודים יותר מתקדמים.

<מירית פרנקל: יש הרבה עבודה, אחרת לא היו צריכים אותנו.

<מירית פרנקל: אנחנו מבחינתנו רוצים ללמוד ולייעל את הדרכים שבהן אנחנו פועלים.

<מירית פרנקל: יש אחוזי הצלחה, אבל יש עוד הרבה עבודה.

<וונדה אקלה: פרויקט "עתידים" פעל בשיתוף פעולה עם הפרויקט הלאומי, ולפני כשנה ביטלנו את זה בגלל שאחוז השרידות של הילדים שהיו בתוכנית לא הצליחו ולא השתלבו, ואפילו הועברו ל"אקסיומה".

<וונדה אקלה: כתוצאה מכך המספר שדיברת עליו, 400 ילדים – אני לא רואה אותם ברשימה.

<מירית פרנקל: אם לעשות קצת סדר, אנחנו פועלים בשיתוף עם משרד החינוך.

<מירית פרנקל: יש לנו גופים מפעילים, אנחנו משמשים כגוף מטה.

<מירית פרנקל: אחד מהגופים המפעילים הוא "אקסיומה".

<מירית פרנקל: התוכנית פועלת בשיתוף פעולה שהוא בא והולך.

<מירית פרנקל: אני יכולה להגיד לך, שמתוך ה-400 האלה, קרוב ל-300 תלמידים זה "קדם עתידים".

<מירית פרנקל: אנחנו מצמיחים, אנחנו עובדים לפי עיקרון הרצף.

<מירית פרנקל: זה מספר שאני יכולה לתת לך, הוא בדוק.

<מירית פרנקל: אני המנהלת הפדגוגית של התוכנית הבית-ספרית, אז אני יודעת אחד לאחד.

<מירית פרנקל: אנחנו מצמיחים אותם.

<מירית פרנקל: היום אנחנו יוצרים תוכניות עם מכון וייצמן, עם אוניברסיטת תל-אביב, לחזק עוד יותר ולהצמיח.

<מירית פרנקל: כולי תקווה שאנחנו נצליח לעשות דברים טובים יותר ממה שאנחנו עושים עכשיו.

<דנה גורדון שושני: נציגת משרד החינוך, בבקשה.

<מיכל עוז ארי: אני ממונה במשרד על כל הנושא של שותפיות בין-מגזריות ותוכניות חיצוניות.

<מיכל עוז ארי: זה תפקיד די חדש במשרד החינוך, וזה תפקיד שעדיין לא קיים במשרדי ממשלה אחרים.

<מיכל עוז ארי: עכשיו לומדים את התהליך שאני כבר אציג.

<מיכל עוז ארי: משרדי ממשלה אחרים לומדים את התהליך שאנחנו עשינו בשנתיים האחרונות ומנסים ליישם את זה אצלם.

<מיכל עוז ארי: בשנתיים האחרונות, מתוך אמונה בזה שחיזוק החברה האזרחית ככלל משמעו חיזוק החברה הישראלית ובטח מערכת החינוך, הובלנו תהליך של הסדרה של כל הנושא של שותפויות עם גופים חיצוניים, בדגש על תוכניות שפועלות במערכת החינוך.

<מיכל עוז ארי: ההסדרה הזאת הייתה סביב שולחן עגול בין מגזרי, שבסופו ביוני לפני שנה גובשה מדיניות.

<מיכל עוז ארי: זאת פעם ראשונה בממשלה שגובשה מדיניות בשיח בין-מגזרי.

<מיכל עוז ארי: רבים מהיושבים פה שותפים לשיח, ואני חושבת שכמעט כולם גם נמצאים בתוך מאגר התוכניות, שזה אחד מתוצרי המדיניות הזאת.

<מיכל עוז ארי: למדיניות יש שני תוצרים.

<מיכל עוז ארי: האחד זה מאגר תוכניות ממוחשב, שקודם כל ממפה את כל התוכניות שפועלות בכלל במוסדות החינוך.

<מיכל עוז ארי: עד היום יש במאגר בערך 1,000 תוכניות.

<מיכל עוז ארי: אנחנו מצפים לכמעט 5,000 תוכניות.

<מיכל עוז ארי: כנראה שזה המספר, אנחנו עדיין לא ממש יודעים מה המספר.

<מיכל עוז ארי: המאגר הזה נשען גם על חכמת ההמונים, כמו אתרים.

<מיכל עוז ארי: זאת אומרת שמנהלי בתי-ספר ומנהלי אגפי חינוך ברשויות ימשבו את התוכניות, וכך יהיה לנו יותר מידע על כל תוכניות.

<מיכל עוז ארי: מצד שני, אנשי מקצוע במטה משרד החינוך ייתנו את המשוב המקצועי שלהם לגבי כל תוכנית.

<מיכל עוז ארי: התוכניות מופיעות במסלולים שונים, אני לא אפרט את זה כאן.

<מיכל עוז ארי: אמרתי שיש למדיניות הזאת כמה תוצרים.

<מיכל עוז ארי: האחד זה המאגר.

<מיכל עוז ארי: השני זה מודל מיטבי למנהל בית-ספר או למנהל אגף חינוך ברשות, איך בכלל לשלב תוכנית בתוך המוסד החינוכי.

<מיכל עוז ארי: אחד התוצרים הנוספים זה אמנה בין מגזרים.

<מיכל עוז ארי: היום אני מאמינה ששיתוף הפעולה כתוצאה מהשיח הבין-מגזרי הזה נראה טיפה אחרת.

<מיכל עוז ארי: ערוץ נוסף זה מיזם של ממשלה, חברה אזרחית, שמתכלל הג'וינט, שהוא בעצם מסדיר את הקשר בין שבעה משרדי ממשלה לבין החברה האזרחית.

<מיכל עוז ארי: זה המקום ללמד וגם ללמוד ממשרדי ממשלה אחרים.

<מיכל עוז ארי: על התהליך הזה כולו נעשה מחקר מאוד מקיף של הכנסת בשנה האחרונה.

<מיכל עוז ארי: עידו אבגר ממחלקת המחקר של הכנסת חקר את זה.

<מיכל עוז ארי: אפשר לראות את זה באתר של הכנסת.

<מיכל עוז ארי: מחקר מעניין מאוד, שדי מחמיא למשרד ולכל התהליך הזה שהוא עשה.

<מיכל עוז ארי: יושבת לידי רויטל דותן, שרובכם מכירים אותה.

<מיכל עוז ארי: היא ממונה באגף לקליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.

<מיכל עוז ארי: תודה.

<רויטל דותן: אני חושבת שמיכל הדגישה את הדברים החשובים שבאמת כל תוכנית תיכנס למאגר, וכך תהיה הסדרה ומנהלים יוכלו לקרוא, לראות.

<רויטל דותן: זה שקוף, זה פתוח לכולם.

<רויטל דותן: אתם כמובן מוזמנים, מי שעדיין לא נמצא במאגר.

<מיכל עוז ארי: גם עמותות שיושבות כאן ורוצות לדעת מה עושות עמותות אחרות באותו תחום – זה לא רק עמותות, אלא גם חברות עסקיות – אפרופו כפילויות של תוכניות או השלמה של תוכניות, המאגר הוא הזירה הנכונה לקבל את כל המידע הזה.

<מיכל עוז ארי: אני קוראת למי שעדיין לא רשום במאגר – זה פשוט מאוד ב"גוגל", מערכת תוכניות חינוכיות.

<מיכל עוז ארי: חשוב מאוד להזין את התוכנית למאגר.

<מיכל עוז ארי: אתם מוזמנים לעשות את זה.

<מיכל עוז ארי: תודה.

<שושנה בן-דור: המנהלים שאני עובדת אתם נכנסו לאתר המשוב ומצאו שמסובך מאוד להכניס את המשוב.

<מיכל עוז ארי: זה חדש לגמרי.

<מיכל עוז ארי: המשוב קיים סך הכול חודשיים באוויר.

<מיכל עוז ארי: אשמח שיפנו אלינו.

אברהם נגוסה: דוד יאסו, בבקשה.

<דוד יאסו: תודה רבה.

<דוד יאסו: פעם ראשונה שאני מגיע ונהנה מדיון.

<דוד יאסו: זה דיון מלמד ומקצועי.

<דוד יאסו: חן חן.

<דוד יאסו: אני מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה במשרד הקליטה.

<דוד יאסו: מבחינת משרד הקליטה, כמשרד הוא עושה את רוב הפעילויות שלו בשיתוף פעולה עם המגזר השלישי, עם הרשויות, עם כל אלה שנמצאים פה.

<דוד יאסו: שיתוף הפעולה הוא אחד הדברים שמוביל אותנו מבחינתנו.

<דוד יאסו: כל דבר שאני אגע, הן בנושא של חינוך, הן בנושא של תעסוקה, המשרד לא פועל פעולה ישירה אלא דרך הגופים האלה.

<דוד יאסו: אני חייב לציין כאן את ההירתמות של הגופים האלה ואת העשייה שלהם.

<דוד יאסו: אנחנו לא באנו כדי להציג, אלא כדי לראות ולשמוע.

<דוד יאסו: עד שנת 2000 בגיל 45 בני הקהילה היו בלתי ניתנים להשמה בעבודה.

<דוד יאסו: היום מעל 75%, ב-5% יותר מהחברה הישראלית או היהודית, מועסקים יוצאי אתיופיה.

<דוד יאסו: נכון, יש פער בנושא של תעסוקה.

<דוד יאסו: זה גם היום בנושא של התמקצעות.

<דוד יאסו: בנושא של החינוך אותו דבר, כפי שציין גם מנכ"ל הפרויקט הלאומי וגם מה שציינו כאן הגופים האחרים.

<דוד יאסו: מי שמתכלל זה משרד הקליטה.

<דוד יאסו: אבל שוב, יושב-ראש הוועדה, אתה עצמך היית שותף וראית ואתה רואה שאת כל הנושאים האלה אנחנו עושים ביד אחת, יחד כולם, עם כל משרדי הממשלה.

<דוד יאסו: נכון שיש עכשיו הדרך החדשה.

<דוד יאסו: כל עוד שאין החלטת ממשלה, אנחנו ממשיכים באותו נוהל שפעלנו בו בעבר.

<דוד יאסו: כך שמבחינתי אני שמח מאוד לשמוע ולראות דווקא מהגופים האלה שנמצאים כאן, מימין ומשמאל, שמדווחים על שיתוף הפעולה הנכון.

<דוד יאסו: כפי שיהונתן דוד הזכיר, המון פעילות בנושא של החינוך, ואולי צריך לראות איזשהו מרכוז כדי שנראה באמת שכל הילדים של בני הקהילה ייהנו, ולא רק אוכלוסייה מסוימת.

<דוד יאסו: אולי אנחנו כמשרדי הממשלה, יחד עם משרד החינוך, צריכים לראות איך אנחנו מביאים את זה לתוצאה הנכונה.

<דוד יאסו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: מיכל פינק, בבקשה.

<מיכל פינק: אני סמנכ"ל אסטרטגיה ותכנון מדיניות במשרד הכלכלה.

<מיכל פינק: ברכות ליושבים בחדר, מכיוון שאנחנו גם מרגישים בשטח את התרומה של עמותות בכל ההיבט התעסוקתי.

<מיכל פינק: מגוון הכלים שנמצא בידי משרד הכלכלה ושמכוון לקהילה האתיופית עוסק בעיקר בהיבטים של שדרוג תעסוקתי.

<מיכל פינק: אני מסכימה עם הנאמר כאן, יש פערי תעסוקה מבחינת שיעור הכניסה לשוק העבודה.

<מיכל פינק: הפערים קיימים, אבל הם נמוכים מאוד.

<מיכל פינק: עיקר הפער נמצא במקום של השדרוג התעסוקתי, במקום שבו יש נתונים נמוכים של ייצוג במקצועות בשכר גבוה, במקצועות של ניהול.

<מיכל פינק: לכן במקרה הזה עיקר הכלים שלנו, כאמור, מוכוונים לשם, אם זה דרך הכשרות מקצועיות ייעודית, השלמת מיומנויות גם למי שמגיע עם מיומנות לשוק העבודה וגם למי שאינו מגיע עם מיומנות.

<מיכל פינק: ליווי אישי זה חלק משמעותי מאוד.

<מיכל פינק: אנחנו פועלים באמצעות רכזים של הכוון תעסוקתי.

<מיכל פינק: במקומות אוניברסאליים שבהם הרכז יכול לטפל באופן אישי בפונה, על מנת להכווין אותו לסדנאות ולהכנה לשוק העבודה, למנטורים וכן הלאה.

<מיכל פינק: מה שחשוב לראות באותה אוכלוסייה שאנחנו פוגשים זה הצורך להשלמת השכלה מתאימה.

<מיכל פינק: מכיוון שהפערים מצויים בעיקר היכן שהעולה או האזרח הוותיק מגיע במצב של היעדר השכלה מתאימה לשוק העבודה, ואלה מקומות שבהם צריך גם לטפל כדי שנוכל בעתיד להכווין למקצועות גבוהים יותר.

<מיכל פינק: אנחנו עושים שם את חלקנו.

<מיכל פינק: כמובן יש גם החלק החינוכי, שצריך להשלים אותו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו מתנצלים בפני מי שלא הספיק לדבר.

אברהם נגוסה: יש דיון אחרינו.

אברהם נגוסה: לכן נסכם פה.

אברהם נגוסה: זה דיון ראשון בנושא הזה.

אברהם נגוסה: זה נושא חשוב לנו מאוד.

אברהם נגוסה: זה מגזר שעושה הרבה, ושיתוף הפעולה עם המגזר הציבורי הוא חשוב מאוד ואנחנו נמשיך.

אברהם נגוסה: תודה שהגעתם לפה ושיתפתם אותנו והצגתם.

אברהם נגוסה: תמשיכו לעשות את העבודה הטובה והנכונה ביותר.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכם.