ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 20, 2015-07-01 10:00

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: היום ה-1 ביולי 2015, י"ד בתמוז התשע"ה, הנושא על סדר היום: המשבר במדעי הרוח באוניברסיטה העברית – העסקת הסגל הזוטר.

יעקב מרגי: מי שביקש לקיים הדיון הוא?

יעקב מרגי: - - -

קריאה: ד"ר אסתר סורוק, יושבת-ראש הארגון שלנו, שצריכה להיכנס כל רגע ובטח תרצה לומר כמה מילים.

יעקב מרגי: כשהיא תבוא.

יעקב מרגי: אז אתה רוצה להתחיל?

אריה זכאי: שמי אריה זכאי, אני אסיסטנט בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ואני סגנה של ד"ר אסתר סרוק, יושבת-ראש הארגון.

אריה זכאי: בקצרה, בשלושת השנים האחרונות נראה שהפקולטה למדעי הרוח נמצאת במשבר כספי-תקציבי מאוד גדול, בגירעון תקציבי גדול.

אריה זכאי: הפתרון שבחרה הפקולטה הוא לקצץ בסגל הזוטר.

אריה זכאי: זאת אומרת, זו השנה השלישית כבר שהסגל הזוטר חווה קיצוצים נרחבים; למעלה מ-80 חברי סגל זוטר, זו כבר השנה השלישית, מיועדים לפיטורים.

אריה זכאי: ובעצם, הארגון מתנגד בכל תוקף לרעיון.

אריה זכאי: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאם במשך שנתיים אותו קיצוץ לא הצליח להוציא את הפקולטה מגירעון תקציבי, שנה שלישית לא תעזור.

יעקב מרגי: לידיעה, מהו מקור הגירעון?

יעקב מרגי: רישום הולך וקטן של סטודנטים?

אריה זכאי: אני אשמח אם נציג האוניברסיטה יענה לשאלה.

אריה זכאי: אני לא בקי במספרים כמו הנהלת האוניברסיטה.

אריה זכאי: אבל נאמר לנו שיש גירעון שנמשך, ואנחנו לא מאמינים שזו הדרך לפתור את הגירעון.

אריה זכאי: ולא הוצגה בפני הארגון שום אלטרנטיבה אחרת שתיתן איזשהו פתרון לאותו גירעון תקציבי.

אריה זכאי: זו הסיבה שבעצם יצאנו בצעדים ארגוניים, וכרגע, לידיעה, הסגל הזוטר שובת בכל האוניברסיטה העברית, כבר כמעט שבועיים.

אריה זכאי: ואנחנו מאוד-מאוד רוצים לסיים את השביתה, מאוד רוצים.

אריה זכאי: אנחנו יודעים שיש פגיעה בסטודנטים.

אריה זכאי: התחלנו את השביתה עוד לפני תקופת הבחינות, במיוחד, כדי לאפשר לפקולטה ולהנהלת האוניברסיטה להתעשת ולנסות לפתור את המשבר בדרך אחרת.

אריה זכאי: אנחנו רואים שהיתה איזושהי גרירת רגליים מצד הפקולטה, ומצד הנהלת האוניברסיטה, ולא נעשה פתרון אמיתי, או לא הוצגה אלטרנטיבה אחרת כדי למנוע את הפיטורים האלה.

יעקב מרגי: אני מבין שד"ר אסתר סרוק הגיעה?

אסתר סרוק: בוקר טוב, אני מתנצלת.

אסתר סרוק: ממש מתנצלת.

יעקב מרגי: אז הנה, מיד קיבלת רשות דיבור.

יעקב מרגי: תציגי לנו את מהות המשבר ובמה זה מתבטא.

אסתר סרוק: את המשבר בכללותו אני אולי לא אציג, כי אני חושבת שרוב הציבור יודע על המשבר של מדעי הרוח במדינת ישראל.

אסתר סרוק: וגם האוניברסיטה העברית, כאוניברסיטה מובילה, לא יצאה ללא - - -

יעקב מרגי: אז הנה, אני אומר לך, הוועדה לא יודעת.

יעקב מרגי: תני לנו, על רגל אחת, מה עובר על מדעי הרוח.

אסתר סרוק: מדעי הרוח פחות נדרשים על-ידי סטודנטים, מדעי הרוח אינם הייטק, מדעי הרוח הם לא אטרקטיביים כמו שהם היו פעם.

אסתר סרוק: ולכן יש אולי פחות סטודנטים שמגיעים למדעי רוח.

אסתר סרוק: יחד עם זאת, זה נושא מאוד חשוב – בארצות אחרות בדרך-כלל דורשים מסטודנטים, גם כשהם לומדים בפקולטות אחרות, ברפואה, בטבע, לקחת קורסים במדעי הרוח או אפילו תואר ראשון כולו הוא תואר כללי להרחבת אופקים.

אסתר סרוק: וזו אולי אחת הדרכים לשקם את מדעי הרוח.

אסתר סרוק: אבל יש פחות סטודנטים, יש אולי איזושהי התקבעות של התוכניות.

אסתר סרוק: והתוצאה היתה שבשלוש השנים האחרונות יש גלי פיטורים אדירים מבחינת הסגל שלנו.

אסתר סרוק: אני מדברת על הסגל של המורים והחוקרים באוניברסיטה העברית, שהם לא סגל בכיר.

אסתר סרוק: ובשנה ראשונה היו 60 פניות לפיטורים ודרישה לפיטורים המוניים.

אסתר סרוק: שנה אחר-כך היו 40 אנשים, השנה קיבלנו רשימה של 83 אנשים – אנשים ותיקים ואנשים יותר צעירים.

אסתר סרוק: גם חברי הסגל הצעיר שהם דוקטורנטים ומסטרנטים, וגם עמיתי הוראה ומורים מן החוץ.

יעקב מרגי: וזה רק באוניברסיטה העברית, או שזו מנת חלקן של כל האוניברסיטאות?

אסתר סרוק: אני לא חושבת שלכולן.

אסתר סרוק: השנה יש גם משבר מסוים בבאר-שבע, שהגיעו כנראה לאיזשהו הסכם.

אסתר סרוק: באוניברסיטה העברית המספרים הם גדולים.

אסתר סרוק: ולצערי, ההתנהלות היא לא נאה.

אסתר סרוק: זאת אומרת, אנחנו מבינים את ההתנהלות, אנחנו הרי לא מנהלים את האוניברסיטה.

אסתר סרוק: והציגו לנו, ואנחנו מאוד מקווים שתהיה תוכנית התחדשות ותוכנית שתשקם את מדעי הרוח, הרי זה גם רצוננו.

אסתר סרוק: אמרו שתוך שנה או שנה וחצי תסתיים תוכנית ההתחדשות.

אסתר סרוק: אמרנו: בבקשה, אחרי שנתיים של פיטורים המוניים, כאשר לא יודעים לאן הרוח נושבת, הבה נחכה לעוד שנה או שנה וחצי, נקפיא את הפיטורים, וכשיש תוכנית התחדשות, הארגון ישתף אתכם פעולה ואנחנו נבחן את הדרכים ונבין את הצורך בהתחדשות, בשינוי הסגל, אנחנו נעשה את זה יחד עם האוניברסיטה.

אסתר סרוק: סירבו להקפיא את הפיטורים.

אסתר סרוק: אנחנו בתוך משא ומתן.

אסתר סרוק: דבר שני, כבר שלוש שנים אומרים לנו שמדובר בקיצוצים תקציביים, שהפקולטה נכנסת לגירעונות ואין לאוניברסיטה כסף – האוניברסיטה הרי בגירעון מאוד רציני של למעלה ממיליון שקל, בעדינות, אני חושבת - - -

יעקב מרגי: רק במדעי הרוח?

אסתר סרוק: לא, לא, לא.

אסתר סרוק: בכל האוניברסיטה.

אסתר סרוק: יש כל מיני מספרים.

אסתר סרוק: אני לא רוצה לזרוק מספרים כי הם לא לגמרי מבוססים.

אסתר סרוק: אבל אמרו שיש גירעון, ואנחנו במשך שלוש שנים יושבים עם הגירעון.

אסתר סרוק: בית-הדין ביקש מהם לפתוח בפנינו את התקציב.

אסתר סרוק: אנחנו עוברים על התקציב, ואנחנו רואים ששנה-שנה זה בדיוק אותו גירעון.

אסתר סרוק: וכל שנה, כשאנשים מומחים, כלכלנים מהצוות שלנו, מסתכלים על התקציב, אנחנו רואים שהגירעון הבא מוטמע כבר בתקציב עצמו.

אסתר סרוק: זאת אומרת, זה היה ברור שאותו גירעון צומח.

יעקב מרגי: למרות הפיטורים?

אסתר סרוק: למרות הפיטורים.

אסתר סרוק: אז הפיטורים שלנו לא פתרו שקל אחד בגירעון, הפיטורים שלנו לא הביאו המוני סטודנטים למדעי הרוח.

אסתר סרוק: אז לא בדיוק יכולנו לראות עין בעין מה הערך בפיטורים.

אסתר סרוק: אני אוסיף ואומר, שגם בשנה שעברה מישהו אמר: "תראו, אם יש לנו גירעון, את מי אתם רוצים שאנחנו נפטר?

אסתר סרוק: אתכם אפשר לפטר.

אסתר סרוק: " סליחה, אני חושבת שאנחנו נמצאים במציאות ישראלית אחרת.

אסתר סרוק: נכון שאין לנו קביעות, אבל אנחנו במציאות, אחרי המחאה של - - -

יעקב מרגי: הייתי מוסיף את צמד המילים: לא רק אתכם.

אסתר סרוק: אבל לומר לנו: אז את מי נפטר?

אסתר סרוק: אתכם אפשר לפטר – זאת לא אמירה ראויה.

אסתר סרוק: זה סגל מסור, זה מורים שהם מורים טובים מאוד.

אסתר סרוק: אלמלא היינו מורים טובים, היו מפטרים אותנו אחרי סמסטר אחד.

אסתר סרוק: המורים שהכי קרובים לסטודנטים – ואני מצרה על זה שהסטודנטים הלכו עם האוניברסיטה הבוקר כנגדנו, ויצאו באיזושהי הצהרה כנגד הארגון.

אסתר סרוק: זאת ברית מוטמעת מיסודה, כמו הברית בין ישראל וארצות-הברית, הברית בין הסטודנטים ובין הסגל שלנו.

אסתר סרוק: אז לצאת נגד המורים שלך?

אסתר סרוק: נגד סטודנטים אחרים שהם מתַרגלים שלך?

אסתר סרוק: אני חושבת שזה לא ראוי.

אסתר סרוק: אם האוניברסיטה הביאה את הסטודנטים למקום שהם יצאו בהצהרה משותפת, זה לא ראוי.

אסתר סרוק: פשוט לא ראוי.

אסתר סרוק: ואני מאוד מצרה על כך.

יעקב מרגי: אז הבעת את דעתך.

ענת ברקו: סליחה, מה היתה ההצהרה?

ענת ברקו: אני פשוט פספסתי אותה.

<אסתר סרוק: שאנחנו סוחבים את המשא-ומתן, מתנהגים בצורה בזוי.

<אסתר סרוק: אני לא ראיתי אותה עדיין.

<אסתר סרוק: אני רק שמעתי אותה בדרכי הנה.

<אסתר סרוק: אבל זה חסר תקדים.

<אסתר סרוק: עוד לא היה מקרה כזה.

<אסתר סרוק: אני חמש או שש שנים בארגון, לא היה מקרה שהסטודנטים יצאו כנגד הסגל הזוטר.

<אסתר סרוק: זה חברים שלהם, וזה המורים והמתַרגלים שלהם.

<אסתר סרוק: ביקשנו שישתנה מודל התקצוב.

<אסתר סרוק: העובדה שכל שנה מגיעים לאותו תקציב נובעת מהעובדה שמודל התקצוב של האוניברסיטה כנראה לא מתאים לתנאים של מדעי הרוח.

<אסתר סרוק: אני כואבת את כאבה של מדעי הרוח.

<אסתר סרוק: זה לא מתאים כי אין להם מספיק סטודנטים, ואם אתה מתגמל או מעניש על מיעוט סטודנטים, או איזושהי נוסחה כזאת, אז ברור שאתה תגיע לעוד גירעון.

<אסתר סרוק: אז תשנו את מודל התקצוב.

<אסתר סרוק: אנחנו מאוד רוצים להגיע לסיכום.

<אסתר סרוק: אנחנו רוצים מאוד-מאוד לחזור לעבודה ולא לפגוע בסטודנטים, אבל אם ההסכם שם מטמיע בתוכו איזושהי חירות לפטר את כולם בעתיד – כי האוניברסיטה מתעקשת על כך בניסוחים – אנחנו לא עושים, תמורת תוכנית התחדשות, תוכנית התאבדות של הארגון.

<אסתר סרוק: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פרופסור דרור ורמן, דיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה הבית, תציג לנו קצת מה קורה במדעי הרוח.

<דרור ורמן: אני אולי אתחיל מהסוף, ממה שאמרת - - -

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה: מי מנהל את הדיון?

יעקב מרגי: אני, נכון?

<דרור ורמן: אתה מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: ביקשתי, עזוב מה שהיא אמרה.

יעקב מרגי: ספר לנו מה עובר על מדעי הרוח.

<דרור ורמן: דיברה אסתר על משבר מדעי הרוח.

<דרור ורמן: אז קודם כל, יש, זה לא שאין.

<דרור ורמן: מספרי התלמידים אכן יורדים.

<דרור ורמן: אבל הפעם הראשונה שאני מכיר שמישהו נתן הצעה על משבר מדעי הרוח היתה ב-1922.

<דרור ורמן: זאת לא בעיה חדשה.

<דרור ורמן: היא בעיה שעוד קדומה מהאוניברסיטה שכבר חוגגת 90 שנה.

<דרור ורמן: מדעי הרוח הם תמיד בחיפוש אחרי מה שהם.

<דרור ורמן: אנחנו כעת לא בתקופת משבר באוניברסיטה העברית.

<דרור ורמן: להיפך, אנחנו בתקופה של בנייה רבה ויש לה הרבה צדדים.

<דרור ורמן: אנחנו עכשיו, למשל, השקענו עשרות מיליונים – לא מעט, עשרות מילונים – בתלמידים המתקדמים שלנו: תלמידי המאסטר, תלמידי הדוקטורט, הפוסט-דוקטורנטים.

<דרור ורמן: יש לנו מרכז גדול ללימודים מתקדמים.

יעקב מרגי: אתה מתמקד במדעי הרוח?

<דרור ורמן: רק במדעי הרוח.

<דרור ורמן: מה שאני מספר לך עכשיו לא קיים בשום פקולטה אחרת באוניברסיטה העברית ובשום פקולטה אחרת למדעי הרוח בארץ.

<דרור ורמן: באוניברסיטה העברית התקבלה החלטה אסטרטגית להשקיע במדעי הרוח, לקדם אותם, ולטפל בהם.

<דרור ורמן: אז אחד הדברים שיצאו מזה, זה השקעה עצומה בתלמידי מחקר, והתלמידים המתקדמים הם אלה שהם האופק של המקצועות האלה.

<דרור ורמן: יצרנו מרכז מצוינות גדול מאוד עם הרבה מימון לתלמידים.

<דרור ורמן: לתלמידי הבוגר יש אופק לימודים, לאן הם הולכים.

<דרור ורמן: המטרה שלנו מתוך הדבר הזה היא להרים גם את תוכניות תואר ראשון.

ענת ברקו: כמה סטודנטים ל-B.A.

ענת ברקו: ישנם, בבקשה?

ענת ברקו: אפשר קצת נתונים?

ענת ברקו: פרופורציות של שנים מסוימות, מהי מהות הירידה, כמה דרסטית היא היתה – תן אולי טווח של חמש שנים.

<דרור ורמן: בדרך-כלל אומרים: ירדנו לחצי באחוז היחסי.

<דרור ורמן: השאלה היא אם את מדברת על מספרים יחסיים.

<דרור ורמן: אני יכול לשלוח לך אחר-כך נתונים מדויקים שאין לי אותם פה.

<דרור ורמן: בחלק היחסי שלנו ירדנו למחצית על פני 15 או 20 שנה.

<דרור ורמן: אלה אותן 20 שנה שבהן נפתחו כל המכללות, וגדלו מאוד האופציות לחינוך גבוה.

<דרור ורמן: הונגשה ההשכלה הגבוהה.

<דרור ורמן: הכפלנו גם את מספר התלמידים שנעזר בהשכלה הגבוהה, פחות או יותר.

<דרור ורמן: לכן החלק היחסי הזה לא משקף את הירידה.

<דרור ורמן: הצלחנו לעצור את הירידה בשנתיים האחרונות, ועוד לא הצלחנו לעלות.

<דרור ורמן: יש לנו כ-1,000 תלמידים בשנה לתואר ראשון.

ענת ברקו: כמה מחלקות?

<דרור ורמן: מספר המחלקות פה לא כל-כך משנה.

<דרור ורמן: משנה מספר תוכניות הלימודים.

<דרור ורמן: יש לנו הרבה יחידות קטנות כי אנחנו בתחומי ידע מאוד ספציפיים.

<דרור ורמן: אבל זה לא מה שמשפיע על השאלה הזאת.

ענת ברקו: סדר גודל?

<דרור ורמן: כ-30 תוכניות לימודים.

<דרור ורמן: רציתי גם לומר שהירידה הזאת, אם את שואלת על נתונים, היא לא אחידה.

<דרור ורמן: יש לנו תחומים שגדלים.

<דרור ורמן: הסטודנטים של היום הם לא הסטודנטים שלפני 30 שנה.

<דרור ורמן: תחומים כמו: לימודי אסיה, מזרח-תיכון, בלשנות, הם בגידול.

<דרור ורמן: תחומים אחרים הם בירידה.

<דרור ורמן: שאלת מה אנחנו עושים בתחום מדעי הרוח – אז צד אחד זה השקעה גדולה של משאבים במצוינות, והשלב הבא יהיה גם בתוכניות מצוינות לבוגר.

<דרור ורמן: זה בעצם הפרויקט שלי כרגע.

<דרור ורמן: הצד השני הוא ריענון או התחדשות עמוקה – התייחסה לזה אסתר –בתוכניות לימודים.

<דרור ורמן: מה שהתאים לתלמידים לפני 30 שנה, לא מתאים לתלמידים היום.

<דרור ורמן: אז פתחנו בתהליך ארוך ומאוד פרטני, ברזולוציה גבוהה לשדרג את תוכניות הלימודים - - -

יעקב מרגי: אתה מרגיע אותנו ואתה אומר שהמשבר הוא לא תלוי הירידה.

<דרור ורמן: אמרת לי לא לדבר על המשבר.

יעקב מרגי: לא, אני שואל.

<דרור ורמן: אנחנו שינינו השנה את כללי המשחק, ויושבים פה החבר'ה שאתם ישבתי בשיחות ארוכות של משא ומתן, וגמרנו אותו.

<דרור ורמן: לידיעה, האוניברסיטה כבר שלושה ימים מוכנה לחתום.

<דרור ורמן: העסק גמור.

<דרור ורמן: הגענו להבנות עם החבר'ה שיושבים פה.

<דרור ורמן: זאת גם הסיבה שהסטודנטים הצטרפו, כי גם הם יודעים את זה.

<דרור ורמן: אנחנו השנה הודענו, בתור חלק ממכלול הפתרון, שאנחנו לא מפטרים מסיבות תקציביות.

<דרור ורמן: מה שאמר אריק בתחילת הדיון – שנה אחרי שנה אותו פתרון, זה לא מה שקורה.

יעקב מרגי: אז הבנתי משהו מהפרופסור.

<דרור ורמן: עוד משפט אחד על זה ואני חושב שזה יהיה ברור: הגענו השנה להסכמה שאנחנו בודקים את הרשימה הזאת רק בקריטריונים אקדמיים.

<דרור ורמן: היה לנו דיון, רוב הדיון היה ענייני מאוד בינינו, על מהם קריטריונים אקדמיים, מה נכון לעשות בתוך אוניברסיטה כשאתה מחליף סגל.

<דרור ורמן: כי מה זה פיטורים?

<דרור ורמן: במקרים רבים, מישהו אחד יוצא, מתחלף קורס, מישהו אחר נכנס.

<דרור ורמן: תלמידי המחקר שלנו רוצים הזדמנות ללמד.

<דרור ורמן: באופן עקרוני, אני חושב שכל תלמיד מחקר, כל דוקטורנט, ראוי וצריך שילַמד באוניברסיטה העברית.

<דרור ורמן: אין מצב שלא.

<דרור ורמן: זה חלק מההכשרה המקצועית שלהם.

<דרור ורמן: אז במקרים רבים ישבנו ודנו בדיוק בה.

<דרור ורמן: הדיון הזה הסתיים.

<דרור ורמן: אני בעצם קצת בתוך איזו בועת זמן, מה אנחנו עושים פה היום.

<דרור ורמן: אתה המנהל?

יעקב מרגי: בסדר, אנחנו מנהלים דיון נינוח.

יעקב מרגי: בסך-הכול אין הרבה משתתפים.

יעקב מרגי: אפשר למצות גם את הלמידה, ולנסות הלביא לאיזו תובנה בסוף.

יעקב מרגי: נציגת המל"ג, את יכולה לשפוך לנו קצת אור?

יעקב מרגי: יש לכם מה לומר פה?

יעקב מרגי: יש לכם הכוונה בקטע הזה?

<דנה אהרון: לא.

<דנה אהרון: אני אציין שהוועדה לתכנון ולתקצוב, לרב שותפה למשאים-ומתנים ברמה הארצית.

<דנה אהרון: זאת אומרת, כשיש משאים-ומתנים גדולים של ארגון הסגל האקדמי הבכיר, הזוטר, באוניברסיטאות ובמכללות.

<דנה אהרון: בסכסוכים מקומיים אנחנו לא מעורבים, ואנחנו מעודכנים מהאוניברסיטה מה קורה שם.

<דנה אהרון: זה די דומה למה שדרור אמר.

<דנה אהרון: אנחנו דווקא הבנו שיש שיחות קדחתניות - - -

יעקב מרגי: ואם נעזוב את נושא סכסוך העבודה, נקרא לזה כך, לצורך העניין, וניכנס לסוגיית המשבר בתחום מדעי הרוח, אתם רואים שיש משבר?

יעקב מרגי: הייתי לוקח מושג בהשאלה מתחום הרפואה – יש מקצוע שהוא בהכחדה בתחום מדעי הרוח?

<דנה אהרון: מל"ג זה נושא שאני פחות מעורבת בו, אבל מל"ג כבר הקימה, ויש במל"ג ועדה פעילה קבועה בנושא מדעי הרוח.

<קריאה: נו, אז מה התוצאות?

יעקב מרגי: רגע, היא עוד לא דיברה.

יעקב מרגי: את רוצה תוצאות?

יעקב מרגי: אין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: בדיונים כאן לא יהיו קריאות ביניים.

יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר, יבקש רשות דיבור ממנהלת הוועדה ויירשם.

<דנה אהרון: מספר ועדות שעוסקות בנושא הזה, בין היתר, גם בבחינת פרסומים בתחום מדעי הרוח – מדעי הרוח הוא בכל זאת תחום שלפעמים יש לו מאפיינים קצת שונים מפקולטות אחרות, או שהמדידה המחקרית היא מעט שונה.

<דנה אהרון: אם דרור יכול להרחיב על זה - - -

יעקב מרגי: לא, הוא מבחינתו בא וציין: אין משבר.

יעקב מרגי: היה פה מצג מסוים של כל נושא מדעי החברה והרוח – תסלחו לי, אני אמשיך עם המח"ר שלי.

יעקב מרגי: אתם תדברו או תעשו רוח, אני אדבר על המח"ר – שנמצא במשבר ובצוק העתים נוצר גירעון, ובעקבות זה יש פיטורים.

<דרור ורמן: לא אמרתי שאין גירעון.

יעקב מרגי: לא, לא אתה.

יעקב מרגי: בא ואמר לי פרופסור ורמן: נכון, יש גירעון, יש פיטורים, אבל זה לא בעטיים – הפוך, הוא אפילו הציג עמדה הפוכה, שיש איזושהי התחדשות, שיש השקעה מסוימת.

יעקב מרגי: מה יש לכם להלין על רצון של התחדשות ולייעל?

<אסתר סרוק: הרצון מבורך.

<אסתר סרוק: כיוון שלא הבנו, עוד לפני שישבנו לעומק עם פרופסור ורמן, פנינו לנשיא האוניברסיטה שהוא איש מדעי הרוח, ביקשנו ממנו: שב, תסביר לנו את המשבר במדעי הרוח, תסביר לנו מהי המדיניות של האוניברסיטה, לא רק כפקולטה, כיוון שהפקולטה עצמה לא מנהלת את עצמה באופן עצמאי, היא בכל זאת חלק ממדיניות האוניברסיטה.

<אסתר סרוק: ופרופסור ורמן לא עושה רק מה שהוא רוצה, אלא יש רקטור, יש נשיא.

<אסתר סרוק: פנינו לנשיא ואמרנו: תאיר את עינינו, יש לנו מצוקה, תיפגש אתנו, תסביר לנו, הוא מסרב לדבר אתנו, הוא לא ענה לנו לכל הפניות.

<אסתר סרוק: זה מאוד עצוב.

<אסתר סרוק: זה מאוד עצוב.

<אסתר סרוק: אנחנו ישבנו ודיברנו, ואין לי שום דבר כנגד פרופסור ורמן, אבל כדי לקבל מדיניות של האוניברסיטה, אתה כן רוצה את הקודקוד של הארגון.

<אסתר סרוק: מסתבר שהחידוש הזה הוא יפה מאוד, אבל יש כמה מוקשים בדרך.

<אסתר סרוק: לפני שנתיים הגענו להסכם ארצי שדנה היתה חלק ממנו, לגבי יצירת איזשהו בסיס של ביטחון תעסוקתי גם למורים האלה שאינם קבועים, מתוך הבנה והכרה שיש אנשים שיושבים שם 20 שנה, 15 שנה.

<אסתר סרוק: אז אתה ארעי 15 שנה ומסמסטר לסמסטר אפשר לפטר אותך.

<אסתר סרוק: הגענו לאיזשהו הסכם על ביטחון תעסוקתי – האוניברסיטה לא אוהבת את זה כל-כך, זה קצת מקשה על, הם קוראים לזה: גמישות ניהולית.

<אסתר סרוק: ואנחנו שמענו אמירות מהנהלת האוניברסיטה שהם לא אוהבים את הארגון הזה ואת הביטחון התעסוקתי שלו.

יעקב מרגי: ד"ר סרוק, אתם ביקשתם את הדיון הזה בעטיו של המשבר, וגילוי נאות:

יעקב מרגי: אתמול ביקשתם גם לדחות או לא לקיים בכלל - - -

<אסתר סרוק: חשבנו שאנחנו כבר סיימנו.

יעקב מרגי: ואני התעקשתי, אמרתי: יש משבר, בוא נדון.

יעקב מרגי: ההצגה של הנושא, אם זה סכסוך עבודה נטו, זה לא השולחן.

יעקב מרגי: יש ועדה שזו הספציאליסטיות שלה – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: ועדת החינוך, מומחיותה, תפקידה, להיכנס לקטע הזה.

יעקב מרגי: אם היית אומרת לי: תקשיב, יש מגמה באוניברסיטה העברית לצמצם את כל סוגיית מדעי הרוח לפינה, לצמצם או לבטל מגמות, שזה יכול להביא השלכות לדור הבא, זה מקום לדיון.

יעקב מרגי: אני יודע לנהל דיונים.

יעקב מרגי: זו המומחיות שלי.

יעקב מרגי: אני במצוקה כאן.

יעקב מרגי: יש בעיה – אין בעיה.

<אסתר סרוק: אני אתן לך דוגמה.

<אסתר סרוק: אנחנו הרי לא עושים את תוכנית ההתחדשות, פנו אלינו חברים מתוך תוכנית הדגל של האוניברסיטה.

<אסתר סרוק: הם פנו אלינו, הם פנו לאוניברסיטה.

<קריאה: יש פה נציג של התוכנית.

<אסתר סרוק: יש פה נציג של התוכנית, ואני אשמח שתשמע ממנו.

<אסתר סרוק: הדרך הלא-שקופה או המצוקה שלהם, הם הביאו אותה אלינו.

<אסתר סרוק: הדרך שבה האוניברסיטה מנהלת את הדיונים ואת ההתחדשות בחלק מהדברים היא לא פתוחה, היא לא שקופה.

<אסתר סרוק: אני חושבת שזו אוניברסיטה וזו לא אוניברסיטה פרטית.

<אסתר סרוק: ואני חושבת שגם הציבור וגם הציבור של קהילת האוניברסיטה, ראוי שכן יקבלו.

<אסתר סרוק: עכשיו הגענו לאיזה שהן החלטות, אבל יש תוכניות, יש תלונות.

<אסתר סרוק: אני באמת רוצה שתשמע את - - -

יעקב מרגי: נשיא האוניברסיטה הוא איש מדעי הרוח.

<אסתר סרוק: הוא איש מדעי הרוח והוא לא רצה לדבר אתנו.

יעקב מרגי: ד"ר שלי אלקיים, בבקשה.

<שלי אלקיים שנדור: שמי ד"ר שלי אלקיים, אני נציגוּת בכנסת של איגוד היועצים החינוכיים.

<שלי אלקיים שנדור: חוץ מזה, אני גם מייסדת המועצה האזרחית, ואולי השאלה שלי תנבע משני המקומות האלה.

<שלי אלקיים שנדור: יש איזושהי הבנה שאולי כדאי לבדוק אותה: האם האוניברסיטה בהכשירה או בראותה את אותם מסטרנטים או דוקטורנטים כאנשים שאמורים ללמד?

<שלי אלקיים שנדור: כאשר אנחנו יודעים שזה בעצם תנאים של התמחות, האם היא רואה את עצמה כמכשירה את המרצים לעתיד לבוא, של המכללות?

<שלי אלקיים שנדור: כלומר, מעין דרג-על להוראת המכללות.

<שלי אלקיים שנדור: זאת שאלה אחת.

<שלי אלקיים שנדור: האם יש מנדט כזה לאוניברסיטה העברית?

<שלי אלקיים שנדור: השאלה השנייה: מדוע יש איזושהי הנחה, שאולי כדאי גם אותה לבדוק כשרואים את המשבר באופן רחב יותר, מדוע למסטרנטים שעושים עבודת מחקר יש ראייה חשובה יותר למדעי הרוח במדינת ישראל מאשר לדוגמה, החוקרות, הוגות הרוח, הישראליות.

<שלי אלקיים שנדור: ובמיוחד אני מדברת על הממצא של האחוז הזעום, 0.58, של המרצות המזרחיות במדינת ישראל, בכל האוניברסיטאות, וגם באוניברסיטה העברית, אם אני לא טועה האחוז הוא אפילו פחות מזה.

<שלי אלקיים שנדור: אני חושבת שזו סיבה לדאגה, ואני חושבת שזאת הסיבה למשבר במדעי הרוח באוניברסיטה העברית; שסוגרים, למשל, את החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, בעשר השנים האחרונות הוא מצטמצם והולך, שעה שכל מי שרוצה ללמוד ספרות עברית נוסע לניו-יורק, כי שם מלמדים את המשוררות והסופרות המזרחיות.

<שלי אלקיים שנדור: זו דוגמה שיש לראות את המשבר במדעי הרוח של האוניברסיטה העברית - - -

יעקב מרגי: אחת הדוגמאות.

<שלי אלקיים שנדור: אחת הדוגמאות, כן.

<שלי אלקיים שנדור: זאת דוגמה אחת מני רבות, שצריך, לדעתי, לבדוק את המשבר במדעי הרוח באוניברסיטה העברית לפיה.

<שלי אלקיים שנדור: זה הכול.

יעקב מרגי: רגע, אם הבנתי טוב, ד"ר שלי אלקיים קראה לנו פה לגעת בקודש הקודשים, בחופש האקדמי.

יעקב מרגי: את רוצה שאנחנו נתערב בחופש האקדמי?

<שלי אלקיים שנדור: אני רוצה לומר שהחופש האקדמי כפי שהוא מוגדר - - -

יעקב מרגי: הרי המל"ג בחרדת קודש לא נותן לנו להתקרב לגדר.

יעקב מרגי: את רוצה שאנחנו נכניס אצבע לתוך?

יעקב מרגי: - - -

<שלי אלקיים שנדור: אני רוצה לומר בזה, באופן רשמי ומשודר למל"ג, שההגדרה היחידה שידועה בכל כדור הארץ לחופש אקדמי זה החופש של סטודנט לשאול שאלות, זה החופש של סטודנט ללמוד את מה שהוא רוצה ללמוד.

<שלי אלקיים שנדור: אין לזה שום קשר - - -

יעקב מרגי: אנחנו נצטרך לקיים דיון נפרד בנושא הזה.

<שלי אלקיים שנדור: אני אשמח מאוד להיות מוזמנת לדיון הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אוהד קאהן, בבקשה

<אוהד קאהן: שלום, אני מתרגל בתוכנית "אמירים" במדעי הרוח.

יעקב מרגי: מה זה "אמירים"?

יעקב מרגי: אני אוהב את אלה שאומרים איזה מושג או איזה מוסד, ורצים קדימה מתוך הנחה שכולם יודעים מה זה, מי זה, איפה זה.

יעקב מרגי: אם היה איש צבא פה – במשפט אחד ארבעה ראשי תיבות שאף אחד לא מכיר אותם.

<אוהד קאהן: אז אין לי את זה בראשי תיבות, לכן אני ארחיב.

<אוהד קאהן: התוכנית נקראת: תוכנית אמירים למצטיינים במדעי הרוח, והיא הוצגה כאן כתוכנית דגל של הפקולטה למדעי הרוח.

יעקב מרגי: מי ייסד אותה?

יעקב מרגי: איפה היא קיימת?

<אוהד קאהן: היא קיימת כבר למעלה מ-20 שנה באוניברסיטה העברית, בפקולטה למדעי הרוח.

יעקב מרגי: זה ייחודי לאוניברסיטה העברית?

<אוהד קאהן: ייחודי לאוניברסיטה העברית.

<אוהד קאהן: אני נמניתי על תלמידיו של פרופ' ורמן במסגרת התוכנית.

יעקב מרגי: אז אני יכול להבין שאתה אחד המצטיינים?

<אוהד קאהן: אני לא רוצה להעיד על עיסתי.

יעקב מרגי: בסדר, אני מבין מהר.

יעקב מרגי: יש לי בעיה.

<אוהד קאהן: אני גם בוגר התוכנית, מלפני כמה שנים.

<אוהד קאהן: ובשלוש השנים האחרונות אני מתרגל בתוכנית.

<אוהד קאהן: התוכנית הזו נועדה, מצד אחד, להכשיר דור המשך במדעי הרוח ובמדעי החברה; גם לתת טעימה רחבה, להרחיב את האופקים של סטודנטים שמתקבלים לתוכנית על-ידי היצע של קורסים ברמה יחסית גבוהה לתואר ראשון.

<אוהד קאהן: וזה מה שהיא עושה, אני חושב, די בהצלחה ב-20 השנים האחרונות.

<אוהד קאהן: תוכנית ההתחדשות או הקיצוצים, תלוי איך מתייחסים לזה, - - - גם לפתחנו.

<אוהד קאהן: ואני רציתי להדגים את הפגם הבסיסי שארגון מו"ח מנסה להציג כאן, בנוגע לתוכנית ההתחדשות.

<אוהד קאהן: ואני יכול לתת את הדוגמה מתוך התוכנית עצמה.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה פרקטית, הרי אנחנו רוצים לצאת עם משהו.

יעקב מרגי: אתם באקדמיה, וזה טוב שכך, הולכים לפרוט ולהרחיב.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה: אנחנו פה בדיון הזה על-פי בקשתה של ד"ר אסתר סורק וחבריה, ומתוך חשש וחרדה במשבר שקורה במדעי הרוח באוניברסיטה העברית.

יעקב מרגי: תאמר לי אתה כמי שבוגר הפרויקט, המשבר הזה, התהליך הזה שהאוניברסיטה עושה, לוּ היה קורה לפני שאתה נכנסת, אתה היית מגיע למה שהגעת?

<אוהד קאהן: אני בספק רב, מכיוון שאם התוכנית תצומצם בצורה שהיא אמורה להיות מצומצמת, אז לא יינתן הפידבק שכוח-האדם המיומן יכול לתת אותו; שזה כמות מתרגלים מסוימת לכמות סטודנטים מסוימת.

<אוהד קאהן: זה בנוגע לגורל התוכנית.

<אוהד קאהן: אבל יש גם את העניין של איך ההתחדשות מתבצעת.

<אוהד קאהן: אני ואף אחד מחברַי, לא ידענו את פרטי התוכנית או מה הולך לקרות.

<אוהד קאהן: למעשה, הכול מגיע משמועות והדלפות.

<אוהד קאהן: כאשר במשך שנה עמלים לכאורה על התוכנית הזאת.

<אוהד קאהן: בפועל נודע לנו שהכינו תוכנית התחדשות על דעת גורם אחד בלבד פחות או יותר, כאשר הוא מינה ועדת היגוי מקצועית בתחילת השנה, והיא התכנסה פעם אחת.

<אוהד קאהן: ומה שהוצג בפניה, כל קשר בינו לבין מה שתוכנן בסופו של דבר, מקרי בהחלט.

<אוהד קאהן: זאת אומרת, הוצגו שינויים מינוריים וקוסמטיים, וככה אפילו נאמר לנו.

<אוהד קאהן: ובסוף מתברר שמתכוונים לקצץ, או להעביר שני שליש מכוח המורים מן החוץ והמתרגלים.

<אוהד קאהן: ככה שאם מדובר בתוכנית התחדשות ורפורמה, וכולנו מסכימים שיש משבר במדעי הרוח, וזה דורש רפורמות, אז אני שואל למה הכול נעשה במחשכים ובהסתרה.

<אוהד קאהן: עד היום אף אחד מאתנו לא קיבל אפילו את הידיעה הרשמית משלטונות האוניברסיטה שהוא עומד בפני פיטורים.

<אוהד קאהן: חוץ מזה, אני תוהה לגבי מדיניות לטווח הארוך, שהרי אם מעבירים, כפי שנודע לנו, 400,000 שקל מתקציב הוראה לתקציב שנועד ליצור איזושהי נסיעת השתלמות לכל חברי התוכנית, לאוקספורד, לשבועיים, למשל, אז הרי ברור, וזה אנחנו רואים כבר ממה שקורה עכשיו, שלפטר בני-אדם, לקצץ אנשים, יותר קל מלקצץ נסיעות השתלמות.

<אוהד קאהן: ואם באצטלה של ייעוד מחדש של כספים, מעבירים מהוראה, שזה כאמור אנשים, לנסיעות השתלמות בחו"ל, אז הרי שבעוד שנה נעמוד עוד פעם בפני שוקת שבורה, וצריכים לקצץ.

<אוהד קאהן: רק שאז לא תהיה בעיה לקצץ כי יאמרו: אלה 400,000 שהלכו לנסיעה לאוקספורד, ולא מממנים תרגול בתוכנית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אני, קודם כל, רוצה להביע את ההכרה שמדעי הרוח הוא תחום חשוב ביותר, ואני חושבת שחשוב גם לשמור על האנשים ולדעת לטפח אותם, ולתת להם תחושה של שייכות ולא תחושה שבאיזשהו אופן הם לא יודעים מה קורה להם מחר.

ענת ברקו: בסופו של דבר, כשעושים רפורמות, זה לא רק בא בקיצוץ לגבי סגל המרצים, זוטר ולא זוטר.

ענת ברקו: זה שאין לו קביעות, זה שלא יודע מה יהיה מחר, זה שלא יכול אפילו לתכנן את הקורסים הבאים כי הוא לא יודע אם הם ייפתחו.

ענת ברקו: לכן אני מסכימה עם מה שאמר כאן אוהד.

ענת ברקו: נסיעות השתלמות לחו"ל, עשיתי הרבה כאלה, זה ממש תענוג.

ענת ברקו: אבל זה לא במקום ההוראה המובנית, היומיומית, שהסטודנטים מקבלים פה.

ענת ברקו: ובהרבה מאוד מקרים אנחנו רואים שפיכה של התינוק עם המים, כתוצאה מזה שבסופו של דבר יש הרבה מאוד דברים שנסגרים ושנה-שנתיים לאחר מכן אנחנו רואים אותם נפתחים שוב.

ענת ברקו: יש כל מיני דוגמאות מאוניברסיטאות אחרות, ואני יודעת שיש תחרות, אז אני לא אזכיר.

ענת ברקו: לכן באמת חשוב לשמור על הסגל, לטפח אותו, כמה שיותר לחבק אותו.

ענת ברקו: לנסות גם להשיג תקציבים ממקומות שהם קצת יותר חזקים כי זה טרנדים שמשתנים.

ענת ברקו: אנחנו יודעים את זה.

ענת ברקו: מחר יש את הטרנד שכולם הולכים ללמוד משפטים, מחר יעברו לדברים אחרים.

ענת ברקו: לכן חשוב לשמור על הדברים האלה.

ענת ברקו: לפעמים אין דרך חזרה ולא יהיו חוקרים בתחומים מסוימים, ואנחנו באמת נעמוד בפני שוקת שבורה.

ענת ברקו: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה – בכנסת צריך לציין רק את התואר "חבר כנסת", אבל אני לא מוכן לקחת במחי אמירה את התואר שעמלו עליו - - -

יוסי יונה: אתה יודע מה אבא שלי אומר לי?

יוסי יונה: אבא שלי אומר לי: תשמע, בני, נכנסת לכנסת – פרופסור זה לכל החיים.

יוסי יונה: חבר כנסת, who knows?

יעקב מרגי: הוא צודק.

יעקב מרגי: לי זה קורה חמש קדנציות.

יעקב מרגי: אני רוצה להבין, נציגת מל"ג, זה תחום שלך או לא תחום שלך?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להאמין שלאוניברסיטה שיש לה חופש פעולה כמו כל מוסד אקדמי, לעשות מהלכים ארגוניים ולגיטימיים, ותוך כדי הליכה להתאים את המחר להיום, הכול בלי שיש לכם איזושהי אמירה.

יעקב מרגי: יש משבר.

יעקב מרגי: תאמרי לוועדה: "לא כצעקתה".

יעקב מרגי: השאלה אם יש לכם אמירה בנושא, אם אתם בכלל מיודעים לתהליכים שהאוניברסיטאות עושות.

<דנה אהרון: אנחנו בוודאי יודעים מה האוניברסיטאות עושות, בוודאי מהלכים גדולים, ודאי שוות"ת ומל"ג מעודכנים במהלכים גדולים שעושה האוניברסיטה, בוודאי האוניברסיטה העברית.

<דנה אהרון: אנחנו מכירים את התהליך של ההתחדשות, של שינוי הכיוון מעט של הפקולטה למדעי הרוח.

<דנה אהרון: נחשפנו לסכסוך הזה כבר בשנה שעברה כשהוא הגיע לבית-הדין ל עבודה, ובית-הדין הנחה את האוניברסיטה כיצד ראוי לסיים את תהליכי ההעסקה.

<דנה אהרון: אנחנו בוודאי לא מתכוונים שכתוצאה מתהליכי צמצום, ייפגעו זכויות עובדים או שתהליכים של פיטורים לא ייעשו על-פי החוק.

<דנה אהרון: אבל אנחנו לא נקבע לאוניברסיטה, למשל, אם קורס כזה או אחר הוא קורס שהיה ראוי לסגור אותו או היה ראוי להשאיר אותו.

<דנה אהרון: זה לא המקום של הוות"ת.

<דנה אהרון: אבל בנושא מדעי הרוח – בלי קשר לאוניברסיטה העברית, אלא בכלל – הירידה בסטודנטים היא ירידה שאנחנו רואים אותה לא רק באוניברסיטה העברית.

<דנה אהרון: יכול להיות שבאוניברסיטה העברית הפקולטה היא בין הגדולות אם לא הכי גדולה מבחינת סגל וכמות קורסים, וסטודנטים שהיו בעבר.

<קריאה: השנייה הכי גדולה.

<דנה אהרון: השנייה הכי גדולה.

<דנה אהרון: יש ועדה קבועה שקמה לנושא הזה ספציפית, לנושא מדעי הרוח.

<דנה אהרון: עומדת בראשה פרופסור מלכה חובב רפופורט.

<דנה אהרון: היא במקרה גם - - - באוניברסיטה העברית.

<דנה אהרון: אני עצמי הייתי בכמה יוזמות שהוועדה מנסה לחשוב איך אפשר לייעל – לא לייעל ברמה התקציבית, אלא איך אפשר לפתוח את התחום הזה בפני סטודנטים.

<דנה אהרון: אחד הדברים שנעשו זה לממן, בתקצוב ות"ת, לימודי העשרה של סטודנטים מפקולטות אחרות שיבואו וייקחו קורסים במדעי הרוח.

<דנה אהרון: הרי הסטודנטים נמצאים באוניברסיטה, ולא תמיד הם רשומים לתואר במדעי הרוח, אבל יש קורסים במדעי הרוח שבוודאי יכולים להיות כמו קורסי בחירה או חלק מנקודות הזכות שמחייבים את הסטודנטים.

<דנה אהרון: אז לנושא הזה יש תקציב נפרד.

יעקב מרגי: או שהמגזר הציבורי קצת יפתח את שערי משרות מסוימות לבוגרי מחלקות כאלה וקורסים כאלה.

<דנה אהרון: זו שאלה לנציבות.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אבל אני כאיש ציבור חושב שהאמירה צריכה להיאמר.

יעקב מרגי: לפעמים, ידע במזרחנות או חקר כלשהו בתחום מדעי הרוח יכול לתרום רבות גם בניהול אגפים או מחלקות שיש להן הקְשר.

יעקב מרגי: אני לא אומר שניקח היסטוריון או מזרחן לנהל את בנק ישראל.

יעקב מרגי: ודאי שלא.

<קריאה: למה לא?

יעקב מרגי: אם יש לו ידע גם בכלכלה, אין לי בעיה.

<קריאה: תראה איך גפני מנהל את ועדת הכספים.

<קריאה: תלמוד זה חשוב ללמוד.

יעקב מרגי: זו לא ראיה.

יעקב מרגי: פוליטיקה זה האומנות הבלתי-אפשרית.

יעקב מרגי: אז בכנסת זה יכול להתקיים, לא באקדמיה.

יעקב מרגי: אבל אני אומר גם וגם וגם, מה שאמרת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אני שמח ליטול חלק בדיון כל-כך עצוב, ואני אגיד את דעתי.

יוסי יונה: אני מרצה לפילוסופיה שנים ארוכות.

יוסי יונה: ההכשרה שלי היתה בתחום הפילוסופיה, ולימדתי גם פילוסופיה של החינוך, פילוסופיה חברתית, לימודי תרבות, כל התחומים הללו שנמצאים בירידה.

יוסי יונה: ואני מבכה את ההידרדרות במעמדם של מדעי הרוח, וגם קצת מדעי החברה, בישראל.

יוסי יונה: בעידן שבו אנחנו חיים, כשתלמידים באים ללמוד באוניברסיטה רק משהו שלכאורה, או לא לכאורה, יכול להועיל להם בשוק העבודה, זו בעיה מערכתית של האופן שבו החברה שלנו מתנהלת ומתקיימת.

יוסי יונה: אז אני לא יודע אם אנחנו יכולים לשנות את פני המציאות באופן כללי - - -

יעקב מרגי: בדיון הקודם היה פה שר החינוך, והוא נגע בסוגיה הזאת.

יוסי יונה: כן, אבל אני חושב שאחד מהפתרונות שאת התחלת לנגוע בהם, וצריכה להיות תפיסה הרבה יותר מערכתית והרבה יותר מחייבת, ולחשוב איך אנחנו מאמצים באופן כזה או אחר, בהינתן שאנחנו יודעים מה הקונטקסט הישראלי, את המודל האמריקאי שבו לא יתכן שסטודנט מגיע לאוניברסיטה כלשהי ולא מקבל קצת מהדיאטה הרוחנית הזאת.

יוסי יונה: אם אתם שואלים סטודנט אמריקאי – ואני עשיתי את הדוקטורט שלי שם – what's your major?, בשנה הראשונה, ב-freshman year, אז he's not majoring anything.

יוסי יונה: רק בשנה ראשונה הוא עושה את ה-major.

יוסי יונה: ובשנה הראשונה הוא חייב לקחת חלק מהדיאטה שלו, מהקוריקולום שלו, חייב להיות במדעי הרוח.

יוסי יונה: וזה יוצר מצב שאנחנו נדרשים למחלקות לפילוסופיה, למקרא, ללימודי תרבות, לאנתרופולוגיה, להיסטוריה כללית, ועוד ועוד, שייתנו שירותים לכל המחלקות השונות באוניברסיטה.

יוסי יונה: את זה הייתי מחייב גם בטכניון, שהוא עם אוריינטציה מדעית.

יוסי יונה: אני מחויב לגישה הזאת.

יוסי יונה: אני מקווה שנוכל לעשות משהו פה, בכנסת, כדי לתת רוח גבית למהפך שכזה, שההשכלה הגבוהה חייבת לעבור.

יוסי יונה: אתם באים מנקודת המבט הכואבת והנכונה גם.

יוסי יונה: הכאב שלכם, של האנשים שהביטחון התעסוקתי שלהם הוא בכי רע.

יוסי יונה: אבל נקודת המוצא שלי היא החברה הישראלית בכללותה ותרבותה.

יוסי יונה: והעובדה שהתחומים הללו הולכים ומידרדרים כי אין להם קונה, זה משבר של החברה הישראלית, של התרבות הישראלית.

יוסי יונה: ולכן אני פה כדי להגיד: ראו, אני מגויס לעניין הזה, זה בנפשי, אני מכיר את זה באופן אישי.

יוסי יונה: זה כואב לי שאנשים לא לומדים פילוסופיה ולא לומדים היסטוריה כללית, ועוד מהתחומים הללו.

יוסי יונה: ובואו נראה איך אנחנו יכולים לקדם יחד: מרצות, מרצים, המל"ג, האוניברסיטאות, ללכת לכיוון כזה של רפורמה, כדי שגם באופן נגזר, אם לא נוכל לפתח את המחלקות האלה עצמן בשם עצמן, כי אין תלמידים, אז לפחות שיהיה מצב כזה שמדעי הרוח ייתנו שירותים לכלל הסטודנטים באוניברסיטה.

יוסי יונה: לדעתי, זה הכיוון - - -

<שלי אלקיים שנדור: ואז כולם יברחו.

<שלי אלקיים שנדור: ואז גם מהמחלקות האחרות יברחו לך.

<שלי אלקיים שנדור: הרי יש משבר.

<שלי אלקיים שנדור: למה יש משבר?

<שלי אלקיים שנדור: אתה לוקח את המשבר ומעביר אותו לכלל האוניברסיטה.

יוסי יונה: לא, אני לא מעביר אותו.

יוסי יונה: אם תלמיד, יהיו לו 4 נקודות בפילוסופיה, הוא לא יברח ממחשבים.

<שלי אלקיים שנדור: מבחינה ארגונית, הרעיון שלך, אף על-פי שהוא נשמע טוב, הוא העברה של משבר לכלל המערכת.

יוסי יונה: לא בטוח.

יוסי יונה: באמריקה זה עובד יופי, והיא ספינת הדגל של קפיטליזם.

יעקב מרגי: תודה.

<רוני קליין: שמי ד"ר רוני קליין, עמית הוראה באוניברסיטה העברית וגם בתל-אביב, ואני הנציג היחיד פה בין המפוטרים.

<רוני קליין: אני ברשימת המפוטרים מהאוניברסיטה העברית.

<רוני קליין: רציתי רק להעיד; אני כבר כמעט עשר שנים מרצה באוניברסיטה העברית, אז יש לי כמה תובנות לגבי תנאי העסקתי ותנאי העסקתם של עמיתי ההוראה בכלל.

<רוני קליין: התנאים האלה בעייתיים, בלשון המעטה, מאוד בעייתיים משתי סיבות.

<רוני קליין: קודם כל, בתור עמיתי הוראה, כפי שנאמר כבר כאן, אין לנו שום קביעות, יכולים לפטר אותנו כל שנה, ובלי לדעת למה.

<רוני קליין: זאת אומרת, לא יודעים מה אנחנו עושים, מה ההתנהלות שלנו, מהי הצלחה שלנו, מה היחס שלנו לסטודנטים, כמה אנחנו משקיעים להכנת הקורסים, כמה אנחנו חוקרים, ואנחנו בלי שום תגמול כספי ועל חשבון הזמן שלנו.

<רוני קליין: זה גם חשוב להגיד.

<רוני קליין: ואני רוצה גם להרחיב לגבי עניין התקנים כי אני חושב שגם פה יש בעיה.

<רוני קליין: כבר כמה פעמים אני מועמד לתקן, ואני רואה איך זה מתנהל.

<רוני קליין: על כל תקן באוניברסיטה יש כמה עשרות מועמדים, ומתוכם, כמובן, נבחר אחד.

<רוני קליין: איך הוא נבחר?

<רוני קליין: בדרך-כלל כל המועמדים היום באים עם פרסומים רבים, עם ספרים שהם פרסמו, עם מאמרים.

<רוני קליין: אי אפשר לבחור ביניהם, הם כולם טובים ומצוינים.

<רוני קליין: אז הרבה פעמים זה נעשה דרך כל מיני קשרים, כי אי אפשר לבחור בין 30 מועמדים מצוינים.

<רוני קליין: אני רוצה להגיד איך אני חושב שצריך היה לבחור בן-אדם לתקן – בן-אדם שנכנס, כמו שאני נכנסתי לפני כמה שנים למדור הצרפתי באוניברסיטה העברית, הוא כבר עושה חיל בחוג שלו, יש לו רגל בתוך החוג.

<רוני קליין: צריך לשאול, אם הוא מצליח עם הסטודנטים, אם הוא מרצה טוב, אם הוא חוקר, ואז אולי יש טעם להכניס אותו כחוקר עם תקן, כמרצה עם תקן, לתוך החוג.

<רוני קליין: מה שקרה לי, ואני יכול להגיד באופן אישי – עושים מכרז במדור הצרפתי, אני גם מועמד, מביאים מישהי אחרת שאני לא יודע מאיפה מביאים אותה, והיא נכנסת, ואותי מעיפים פשוט מהחוג הזה.

<רוני קליין: כי כמובן, כבר יש עכשיו תקן, אז עמיתי הוראה, לא רוצים אותם יותר.

<רוני קליין: אז במקום שיכניסו אותו ויקדמו אותי בחוג שלי, פשוט זורקים אותי כי לקחו מישהי שאני לא יודע אם היא יותר טובה ממני, אין לי שום מושג מי היא, ואין שום סיכוי לדעת.

<רוני קליין: כפי שאמרתי, כל המועמדים טובים, כולם מפרסמים - - -

יעקב מרגי: עמית הוראה לא יכול להשתתף במכרז?

<רוני קליין: הוא משתתף, אבל הוא אחד מכמה עשרות.

<קריאה: הוא אחד מ-30.

<קריאה: הוא לא יודע מה הפרוצדורה.

<קריאה: וזה לא כחוק - - -

יעקב מרגי: לא עומדת לו הזכות.

<רוני קליין: והסיכויים שלו להתקבל - - -

יעקב מרגי: פרופסור ורמן, בבקשה, התייחסות קצרה.

<דרור ורמן: היו פה הרבה דברים שצריך לענות להם, אבל אני רוצה רק להציע הצעה אחת.

<דרור ורמן: אמרה קודם נציגת המל"ג, אנחנו האוניברסיטה השנייה הגדולה בארץ.

<דרור ורמן: למה זה?

<דרור ורמן: אחת הסיבות הספציפיות בירושלים קשורות בעיר ירושלים, בקשיים שיש לנו כאן.

<דרור ורמן: לאוניברסיטה העברית יש קשיים שלאוניברסיטת תל-אביב, שהיא הגדולה יותר, אין לה.

<דרור ורמן: זה דבר אחד שהוועדה הזאת והכּנסת יכולים לעזור לנו.

<דרור ורמן: המצב הביטחוני בירושלים מרחיק מפה תלמידים.

<דרור ורמן: תלמידים מגוש דן – ההורים שלהם קוראים בעיתון מה קורה אצלנו.

<דרור ורמן: אצלם בטוח.

<דרור ורמן: אנחנו מפסידים.

<דרור ורמן: השנה, למשל, אנחנו בירידה מפתיעה שחלקה נובעת פשוט מהמיקום שלנו פה.

<דרור ורמן: ואם אפשר היה לעזור לאוניברסיטה העברית במובן הזה שלא נפסיד תלמידים, כדי שכל תוכנית ההתחדשות הזאת תוכל להתממש, אני חושב שזה דבר שיכול לצאת מהוועדה שלך.

יעקב מרגי: אולי גם תנאי הסף של האוניברסיטה העברית בפקולטות - - -

<דרור ורמן: לא, את זה אנחנו רוצים לשמור.

<דרור ורמן: ההצטיינות היא טובה.

יעקב מרגי: אז תודה רבה.

יעקב מרגי: אני לא מכיר שיטה לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

<שלי אלקיים שנדור: אולי יותר נשים מזרחיות בסגל של מדעי הרוח, יהיו מקור של אבן שואבת כמו שזה נעשה במקומות אחרים בעולם.

יעקב מרגי: אני חושב שבכלל נשים ובכלל פתיחת הסגל הבכיר, קצת להוריד את תקרת הזכוכית בין הסגלים, כדי שיהיה קצת ריענון, קצת תזוזות.

יעקב מרגי: הקנאות והשמרנות שיש לא רק שם, גם בתחום הרפואה זה קיים, זה דיון בפני עצמו.

יעקב מרגי: זה לא כאן.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם את הדיון.

<אסתר סרוק: הבקשה שלנו אליכם המחוקקים והרגולטורים – אני מאוד-מאוד מסכימה עם דבריו של פרופסור יונה.

יעקב מרגי: אז מהי הבקשה?

יעקב מרגי: לאור ההסכמה, מהי הבקשה?

<אסתר סרוק: אנחנו מבקשים פשוט שיהיה פיקוח, תהיה בנייה של איזשהו מודל לגבי האוניברסיטאות, לגבי מדעי הרוח, שתהיה שקיפות, שיש מודל תקצוב שהוא מתאים; לנסות ולבנות כמה מהפרמטרים שיכולים לבנות את הנושא הזה.

<אסתר סרוק: כל אוניברסיטה מסתגרת, כל אוניברסיטה רוצה פחות או יותר לחיות על-פי הדברים שלה, אבל אנחנו רוצים איזושהי ראייה מערכתית-מחשבתית.

<אסתר סרוק: וכשהולכים לרפורמה ענקית, שתהיה תוכנית – איך אמרו חז"ל?

<אסתר סרוק: "סוף מעשה במחשבה תחילה".

<אסתר סרוק: אז צריכה להיות מחשבה תחילה, לפני שיורים ואומרים: טוב, את אלה אנחנו לא צריכים, את אלה כך או אחרת.

<אסתר סרוק: איפה הבנייה?

<אסתר סרוק: ולכן פנינו לנשיא.

<אסתר סרוק: ולא נענינו.

<אסתר סרוק: תודה רבה, אדוני.

יעקב מרגי: הדיון התכנס בעקבות בקשה בנושא משבר במדעי הרוח באוניברסיטה העברית.

יעקב מרגי: זוהי מטרת הדיון.

יעקב מרגי: נכנסנו שלא בטובתנו לדיון במשבר ביחסי העבודה באוניברסיטה העברית, העסקת הסגל הזוטר.

יעקב מרגי: נכנסנו לסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: השולחן הטבעי של זה הוא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, להיכנס לתוך סכסוכי עבודה.

יעקב מרגי: אבל דלינו מהדיון הזה כמה שאפשר.

יעקב מרגי: גם ראינו את הזהירות שבה הסגל נגע בנקודות, וגם הרצון העז של האוניברסיטה להפרות את כל נושא מדעי הרוח, ובכלל בעטיו של כל המשבר שפוקד את כל מדעי הרוח.

יעקב מרגי: לכן אני אומר כמה נקודות שהן ממש רלוונטיות למה שקרה פה.

יעקב מרגי: הוועדה עוקבת בדאגה אחר המשבר במדעי הרוח, שהוא נחלתן של כלל האוניברסיטאות, לאו דווקא האוניברסיטה העברית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לאוניברסיטה העברית להמשיך בהידברות עם הסגל הזוטר ועמיתי ההוראה, על-מנת למזער את הפגיעה בצוות.

יעקב מרגי: הוועדה מצרה על הפגיעה המתמדת במעמדם ותנאי העסקתם של הסגלים: הסגל הזוטר בכלל באקדמיה, ובכלל באוניברסיטאות ובמכללות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.