ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 12, 2015-06-23 09:00

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני אחליף היום את יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי, עקב חתונה של בנו.

מירב בן ארי: אנחנו נקיים היום דיון בנושא של תכנית לוד.

מירב בן ארי: אני מודה לחברי הכנסת שהצטרפו אלי לדיון בתכנית החשובה הזאת.

מירב בן ארי: מטרת הדיון היום בסוף, לצאת עם מסקנה, שתצא גם למשרד החינוך וגם למשרד האוצר, שיהיה ברור, להרחיב את תכנית לוד.

מירב בן ארי: מתוך אמונה בהצלחה של התכנית הזאת, מתוך אמונה - בניגוד לתכניות אחרות של סטודנטיות שעושות איזה שהיא פעילות של עבודה סטודנטיאלית ואז מסיימות את הלימודים, יוצאות מהעיר והולכות לערים אחרות לפתח את העבודה שלהן - דווקא בתכנית לוד אנחנו רואים את העניין הזה, שכן רוצים להישאר בעיר, כן לפתח את המשפחה, גם למצוא מקומות עבודה ולכן בעיני זה היתרון הבולט של תכנית לוד.

מירב בן ארי: אני מבקשת, שיובל בדולח, מהתאחדות הסטודנטים, יציג את התכנית לכל מי שמכיר, לאחר מכן נקיים דיון.

מירב בן ארי: אני מבקשת לעמוד בזמנים כדי שנוכל לשמוע את כולם.

מירב בן ארי: אני לא מאמינה בחידודים, כי אם משהו נאמר או נרשם בפרוטוקול, תנסו שלא לחזור על דברים ולא לחדד אלא לומר את מה שיש לכם לומר.

<יובל בדולח: בוקר טוב לכולם ותודה למי שכיבד אותנו בנוכחותו ולוועדת החינוך שמזמינה אותנו.

<יובל בדולח: אני אתן סקירה קצרה למה שקורה היום בלוד בהקשר הסטודנטיאלי.

<יובל בדולח: יש שם שני פרויקטים סטודנטיאליים, אפילו שלושה פרויקטים סטודנטיאליים שקורים היום בלוד, שהפכו למוקד משיכה לצעירים מכל הארץ לעיר לוד וגם מתוך העיר לוד.

<יובל בדולח: רקע קצר: לפני שלוש שנים, התאחדות הסטודנטים בישראל, שזה ארגון הגג של כל הסטודנטים בארץ, יוזמת מהלך אסטרטגי לאומי, במסגרתו אנחנו נכנסים לעיר לוד במטרה להפוך אותה למוקד משיכה לצעירים ולסטודנטים מחוץ לעיר וגם לצעירים ולסטודנטים מתוך העיר.

<יובל בדולח: כיבד אותנו בנוכחותו כאן גם יושב ראש מפעל הפיס, שהיה אחד השותפים הראשונים, יחד עם מפעל הפיס, להיכנס למיזם הזה.

<יובל בדולח: ובעצם במיזם של התאחדות הסטודנטים, מפעל הפיס, משרד החינוך ועוד עשרות שותפים, יצאנו לדרך.

<יובל בדולח: אז בכמה מילים איך זה נראה ומה בעצם קורה בעיר.

<יובל בדולח: כל הדבר הזה קורה אחרי קיץ 2011, כשהמחאה החברתית מסתיימת ועשרות צעירים פונים אלינו להתאחדות הסטודנטים ושואלים אותנו מה הדבר הבא?

<יובל בדולח: הפגנו, דרשנו צדק חברתי, איך אנחנו מקיימים את זה באורח החיים שלנו בצורה יום יומית, בצורה מוחשית יותר.

<יובל בדולח: וכך הרעיון של לוד, שכבר שכב לנו במגירות לפני כן, עולה לשולחן.

<יובל בדולח: אנחנו מתחילים לבדוק את הנושא, פוגשים את ראש העיר, אז ראש הוועדה הממונה, ומחליטים לבחור את לוד כיעד הראשון שאליו אנחנו בוחרים להיכנס.

<יובל בדולח: ב-30 שניות אתן סקירה על לוד, רק נתונים רלוונטיים לנו לדיון.

<יובל בדולח: לא אמרתי, אני ירושלמי במקור, גדלתי בשכונת קטמונים בירושלים.

<יובל בדולח: שני שקרים שמספרים לכל ירושלמי כשהוא נולד.

<יובל בדולח: הראשון, שירושלים היא העיר הכי עתיקה בעולם.

<יובל בדולח: היא ממש לא, לוד בת 8,000 שנה, ירושלים אפשר להתווכח.

<יובל בדולח: השקר השני שמספרים לכל ירושלמי, שירושלים במרכז הארץ ואז אתה מגיע לגיל 18, פוגש חברים מהצבא ואתה מגלה שמרכז הארץ זה לא בירושלים אבל ירושלים חשובה.

<יובל בדולח: אנחנו נמצאים בירושלים, חשוב מאוד שזה ייקרה בה.

<יובל בדולח: לוד כן עונה לשני הקריטריונים האלה, עיר עם רצף התיישבותי מדהים וגם ממוקמת באזור אידיאלי, 74,000 תושבים, סדר גודל של 27% תושבים ערבים, 33% עולים ומדורגת רביעית מתוך עשרה במדדים הסוציואקונומיים של הלמ"ס.

<יובל בדולח: לפני שלוש שנים, כשאנחנו יוצאים למהלך, מה שאנחנו בוחרים לעשות, לייסד קהילות של סטודנטים.

<יובל בדולח: מהי קהילה של סטודנטים?

<יובל בדולח: לקחת קבוצה של 20-25 סטודנטים, חלקם בני העיר וחלקם שמצטרפים מבחוץ, שייכנסו לשכונה מוגדרת, ישכרו דירות באותה שכונה ויתחילו לעשות פעילות בשכונה שבה הם גרים.

<יובל בדולח: שתי שכונות ראשונות נבחרו ונכנסה לשם הקהילה הראשונה.

<יובל בדולח: מהר מאוד אנחנו מגלים, שהסטודנטים הערבים בני העיר לוד, כשהם מגיעים אלינו לתכנית, הם לא נשארים בתכנית.

<יובל בדולח: אנחנו מתחילים לתחקר את התופעה ולנסות להבין מה קורה ומגלים, שאותם סטודנטים שרצינו שישתלבו בתכנית, לא יכולים לעשות את זה כי אנחנו דורשים מהם שני דברים.

<יובל בדולח: הראשון, לעבור לגור בדירות במרכז העיר.

<יובל בדולח: והשני, לעבור לגור בדירות שכורות, מה שפחות נהוג בחברה הערבית בלוד לפני חתונה.

<יובל בדולח: לכן אנחנו פותחים מודל שיאפשר להם לגור גם בשכונות שלהם, עם ההורים שלהם, עם המשפחות שלהם, לקבל את אותה מלגה ולהשתתף באותה תכנית.

<יובל בדולח: ככה זה נראה כבר שנה אחר כך, שכמעט עשר קהילות פזורות ברחבי העיר, בשכונות יהודיות ובשכונות ערביות, קהילות שמעורבות גם עם סטודנטים בני העיר וגם כאלה שהצטרפו אליה מבחוץ.

<יובל בדולח: באותן שנים כשאנחנו יוצאים למהלך הזה, עמותת איילים שבונה כפרי סטודנטים בנגב ובגליל וגם נמצאת כאן, בונה שני כפרי סטודנטים בלוד שמתפתחים וקולטים גם אליהם סטודנטים.

<יובל בדולח: מיד כשנדבר על המספרים, נציג לכם איך זה עובד.

<יובל בדולח: אז הסטודנטים מגיעים ללוד היום מ-23 מוסדות לימוד שקרובים לעיר לוד.

<יובל בדולח: 50% מהסטודנטים שלנו הם סטודנטים בני העיר לוד.

<יובל בדולח: כלומר, לא רק להביא חבר'ה מבחוץ, אלא להשאיר את החבר'ה בתוך העיר.

<יובל בדולח: 60% מהסטודנטים שלנו בתכנית הן סטודנטיות.

<יובל בדולח: זה בגלל שנשים יותר מוצלחות מגברים ומזהות פוטנציאל יותר מהר מגברים.

מירב בן ארי: אני מקווה שזה רשום בפרוטוקול.

<יובל בדולח: ואני אומר את זה עוד לפני שאני נשוי.

<יובל בדולח: כלומר, אני לא מחויב להגיד את זה בגלל זוגתי, אני אומר את זה באופן אובייקטיבי, נשים באמת יודעות לזהות פוטנציאל יותר מהר מגברים.

<יובל בדולח: אנחנו מנסים לשמור על איזונים כי אנחנו רוצים שהם יתחתנו ויביאו ילדים בלוד, מה שקורה הלכה למעשה ולכן המספרים נשארים כאלה.

<יובל בדולח: 30% מהסטודנטים שלנו הם סטודנטים מהחברה הערבית.

<יובל בדולח: רובם הגדול מלוד, שזה דומה לייצוג שלהם באוכלוסייה, ראיתם לפני כן, 20% הם סטודנטים דתיים.

<יובל בדולח: קצת על גרף ההתפתחות – הפרויקט התחיל עם 30 סטודנטים, היום אנחנו כבר עם למעלה מ-250 סטודנטים.

<יובל בדולח: אבל החלק הכי מעניין בגרף הוא החלק הכתום וזה נושא הבוגרים.

<יובל בדולח: מהם בוגרים?

<יובל בדולח: חבר'ה שסיימו שנתיים של תכנית, עשו תהליך של מה שנקרא היכרות עם לוד, התאהבות בלוד והישארות בלוד.

<יובל בדולח: אחד הסלוגנים שלנו: באנו, אהבנו, נשארנו.

<יובל בדולח: אנשים מכירים את העיר, רואים את העיר, חווים חוויה קהילתית משמעותית ובוחרים יחד עם חבורת החברים שלהם להישאר בעיר.

<יובל בדולח: בעינינו זה אחד הדברים הכי משמעותיים שקורים.

<יובל בדולח: נמצאת אתנו גם נאווה, שאחר כך תספר על החוויות שלה כבוגרת בעיר, שכבר סיימה את התכנית ובחרה עם בן זוגה להישאר, יש לה גם ילד שנולד בעיר, אבל היא תספר על זה אחר כך.

<יובל בדולח: כשנכנסנו ללוד, לפני שלוש שנים, עשינו מהלך של שאלת מחקר שתנסה לברר: מה יביא צעירים ללוד ומה ישאיר בה אוכלוסייה צעירה?

<יובל בדולח: בחרנו שלושה תחומי דגל שבהם אנחנו עוסקים.

<יובל בדולח: היום אנחנו עוסקים בתרבות, חינוך בלתי פורמאלי והעצמה אזרחית, מגוון פרויקטים שהסטודנטים מפעילים בעיר.

<יובל בדולח: אבל החלק המשמעותי ביותר הוא הנושא של הישארות צעירים בעיר.

<יובל בדולח: כאן אני עוצר רגע כי אני רוצה לדבר רגע על משהו שלא קשור למצגת.

<יובל בדולח: כשאנחנו יצאנו למסע הזה לפני שלוש שנים היה ברור לנו דבר אחד.

<יובל בדולח: ראינו מה קורה בעיר באר שבע, הסתכלנו ואמרנו, קורים שם דברים מדהימים, אנחנו רוצים להעתיק משם המון אבל לא הכול.

<יובל בדולח: גילינו, שבאזור המרכז, הרבה סטודנטים כששואלים אותם, מה מדליק אתכם בלהיות סטודנט?

<יובל בדולח: זה חוויה סטודנטיאלית.

<יובל בדולח: באמת, בבאר שבע ובתל חי, שחברים מקרית שמונה יספרו על כך אחר כך, יש את מה שנקרא החוויה הסטודנטיאלית.

<יובל בדולח: סטודנט מגיע, עוזב את הבית של ההורים, עובר לגור בעיר חדשה, מכיר אנשים חדשים, במרכז כמעט ולא היה את זה והדבר הזה נוצר בלוד.

<יובל בדולח: כשאנחנו התחלנו את התכנית היו 30 סטודנטים שפנו אלינו על 30 מקומות, כלומר אחד לאחד.

<יובל בדולח: לא ממש יכולנו למיין אותם כי מי שביקשנו זה מי שהגיע.

<יובל בדולח: השנה האחרונה, על 100 סטודנטים שיצאנו לגיוסים, כמעט 1,100 פנו אלינו.

<יובל בדולח: 1:11 זה מספר הפונים שרוצים לעבור לגור בלוד.

<יובל בדולח: כלומר, הצלחנו להעלות את הביקושים של סטודנטים ואולי האתגר הבא, שאנחנו כבר נמצאים בו והוא כבר חלק מאתנו, זה איך אנחנו משאירים את החבר'ה האלה בעיר, איך הם נשארים שם בטווח הארוך.

<יובל בדולח: איך אנחנו מאמינים שהדבר הזה ייקרה?

<יובל בדולח: אנחנו מאמינים שהדבר הזה ייקרה דרך המתווה הקהילתי.

<יובל בדולח: ראיתם קודם את השקף במצגת שבו בכל שכונה יש 25 סטודנטים.

<יובל בדולח: כל עיגול כזה מקבל מנחה מקצועי שמלווה את אותה קהילה לתהליך של שנתיים.

<יובל בדולח: הופך אותם מאסופה של סטודנטים שלא ממש הכירה אחד את השני, שמגיעה מ-23 מוסדות לימוד שונים והופך אותם לגרעין שבסוף בוחר להישאר כבוגרים בעיר.

<יובל בדולח: בעינינו, אם נביא עוד ועוד סטודנטים לעיר, זה חשוב וטוב אבל המטרה המרכזית היא להשאיר אותם בעיר.

<יובל בדולח: גילינו, שבאמצעות התכנית שלנו וגם תכניות נלוות אחרות שקורות בעיר, יש היום רצון של סטודנטים וצעירים להישאר בעיר ואת הדבר הזה אנחנו רוצים להעתיק גם לערי פריפריה נוספות, בין אם פריפריה גיאוגרפית ובין אם פריפריה חברתית כי יש את המשאב הזה שנקרא משאב סטודנטיאלי, אפשר להשתמש בו ולתעל אותו לדברים נוספים רבים.

<יובל בדולח: מילה אחרונה אגיד לגבי שותפים.

<יובל בדולח: התאחדות הסטודנטים זה אחד הגופים היוזמים הראשונים, אבל מהר מאוד הצטרפו מפעל הפיס, משרד החינוך, עיריית לוד, פדרציית דטרויט ועשרות גופים נוספים.

<יובל בדולח: חשוב לי להוסיף כאן את הנושא של הרשות המקומית.

<יובל בדולח: כשאנחנו נכנסנו ללוד לפני שלוש שנים, בלוד היתה רשות מקומית של ועדה קרואה, שחיבקה מאוד את המהלך הזה, ומיד אחריה נבחרה רשות נבחרת.

<יובל בדולח: היתרון של רשות נבחרת על פני ועדה קרואה, שהיא באה לעבוד למען התושבים ולא רק למען איזון תקציב והיא מזהה את הפוטנציאל שבמהלך הזה ומחבקת אותו בשלוש השנים האחרונות.

<יובל בדולח: מהלך כזה לא יוכל לצאת לדרך בלי רשות מקומית שרוצה, מחבקת, מאמצת ואפילו שמה מתקציביה תקציבים משמעותיים על מנת שהדבר הזה ייצא.

<יובל בדולח: אני חושב, עצם זה שעיריית לוד בחרה להשקיע מתקציבה במלגות לסטודנטים ובפעילות של סטודנטים בתוך העיר, זה מראה על כך, שהרשות נכונה לדבר הזה ומאמינה במהלך הזה כמהלך טוב ואפקטיבי.

<יובל בדולח: בשלוש השנים האחרונות פנו אלינו הרבה רשויות מקומיות, הבולטת שביניהן וזאת שעשתה את המהלכים הכי משמעותיים בתחום, קריית שמונה שנציגיה נמצאים כאן היום, שגם מזהה את הפוטנציאל הסטודנטיאלי שנמצא היום בקרית שמונה ויחד אתו רוצה להשאיר את החבר'ה האלה שם.

<יובל בדולח: לא רק שהם יגיעו לאיזה תחנת מעבר סטודנטיאלית אלא שגם יישארו שם בטווח הארוך.

<יובל בדולח: זה בקצרה עלינו, נשמח לענות על שאלות בהמשך.

<יובל בדולח: עד כאן ההצגה שלנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני מבקשת מחבר הכנסת שמולי, כמי שהיה מעורב בכל הבנייה של תכנית לוד, ספר לנו קצת על לוד ועל הבנייה.

מירב בן ארי: גם הערת לי הערה במהלך הדיון, שזה תוך שלוש שנים וזה מדהים.

איציק שמולי: תודה רבה גברתי היושבת ראש, תודה רבה לכולם על הדיון ועל ההשתתפות של חברי הכנסת.

איציק שמולי: קודם כל גילוי נאות, יש לי קשר, אומנם לא פורמאלי היום, אבל קשר מאוד חזק לפרויקט הזה.

איציק שמולי: הייתי יחד עם יובל וזוהר - שתמיד נחבאת את הכלים ואני לא רואה אותה – אחד המייסדים של הפרויקט הזה, ואני היום נחשב בוגר של הפרויקט.

איציק שמולי: לא קיבלתי מלגה ואני לא מקבל מלגה, אבל יש לי קשר רגשי מאוד גדול למקום הזה ולפרויקט הזה.

איציק שמולי: המחשבה שעברה לי בראש במשך ההצגה של יובל, שכל זה הצלחנו, הצלחתם לעשות בתוך שלוש שנים.

איציק שמולי: זה נובע משני דברים.

איציק שמולי: האחד, מתוך שיתוף פעולה גם של הממסד, של הממשלה, גם הקודמת, בתקופת כהונתנו של שר האוצר הקודם יאיר לפיד, וגם בתקופת הכהונה של השר כחלון.

איציק שמולי: יש לפחות נכונות רבה, בזכות מירב ואחרים, להמשיך לאמץ את הפרויקט הזה ואפילו להרחיב אותו למקומות נוספים.

איציק שמולי: זה כולל כמובן גם שותפים כמו מפעל הפיס וכל הגופים שראיתם שם, וכמובן התאחדות הסטודנטים.

איציק שמולי: אני חושב, על הפריפריה אפשר להסתכל בשתי זוויות.

איציק שמולי: כשאנחנו הגענו ללוד זה היה מאוד בולט.

איציק שמולי: אתה יכול ללכת כל היום ברחובות ולזהות משברים ולהגיד, לאן הגעתי.

איציק שמולי: ואתה יכול גם להסתכל על המקומות האלה ומתוך נקודת מבט של הזדמנות, של לקחת משהו, לקחת מקום ולהפוך אותו להיות משהו אחר, לא מתוך איזה שהיא גישה פטרונית של אבירים על סוסים לבנים שבאים להציל איזשהו מקום, אלא מתוך רצון לבוא ולהיות חלק ממקום כלשהו.

איציק שמולי: הסטודנטים, אנחנו גרים בתוך הבלוקים, אנחנו לא גרים באיזה מקום מנותק, אנחנו חלק מחיי היום של מה שקורה בעיר לוד וזה סוד הקסם של הפרויקט, בגלל זה הוא כל כך מצליח.

איציק שמולי: והפרמטר שהוא המשמעותי ביותר זה גם הבוגרים שבוחרים להישאר, כולל אנשים ממשפחות בעיר.

איציק שמולי: והדבר השני, הביקוש המטורף של לנסות ולהגיע לעיר.

איציק שמולי: שימו לב איך לא הגענו לעיר ובחרנו בפתרונות.

איציק שמולי: זה היה קל מדי להגיע לעיר לוד, לקחת זקנים ביד ולעזור להם לעבור את הכביש.

איציק שמולי: אלא בחרנו קודם כל ללכת ובמשך חצי שנה לעשות מחקר, מה צריך בעיר, יחד עם מאות תושבים שראיינו שם, מה הצרכים, מה הסטודנטים יכולים לעשות כדי להיות משמעותיים.

איציק שמולי: בעיקר, איך אנחנו נהיה חלק ממה שקורה שם ולא נהיה שם משהו חיצוני.

איציק שמולי: לסיכום אני רוצה לומר, שטוב תעשה הממשלה, יחד עם שאר השותפים, אם יאמצו את הפרויקט הזה לערים נוספות ובראשן קריית שמונה.

איציק שמולי: אני חושב שיש ערים נוספות, יש כאן חברי כנסת שמגיעים מעוד ערים שנחשבות ערים פריפריאליות כמו קריית גת ואחרות, שאם ירצו לקחת את המודל הזה וליישם אותו בשטחם, אני חושב שהתאחדות הסטודנטים תרים את הכפפה.

איציק שמולי: זה באמת פרויקט מרהיב ומוצלח, אנחנו מנסים בעיר הזאת, שהיא לא מקום פשוט, לדלג מעל כל המכשולים, מתח של אוכלוסייה יהודית ואוכלוסייה ערבית, מתח של ותיקים ועולים, מעל כל המשוחות האלה ניסינו להתגבר ובמידה מסוימת של הצלחה.

איציק שמולי: אני בהחלט קורה לכנסת, בעיקר לממשלה, לאמץ את הפרויקט הזה ולהרחיב אותו.

איציק שמולי: הרבה מאוד מזה נמצא על הכתפיים שלך, מירב, וכמובן של יפעת שאשא-ביטון, שיש לה אינטרס חיובי מובהק, להעתיק את הפרויקט הזה גם לקריית שמונה.

איציק שמולי: אני בטוח, שבזכותכן גם נוכל להעתיק את הפרויקט הזה לקריית שמונה, אולי גם לערים נוספות, חבר הכנסת טיבי, גם לעיר ערבית, גם לערים פריפריאליות אחרות.

איציק שמולי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נציג משרד החינוך.

מירב בן ארי: אביבה בן רפאל, מתאמת פעולות מחוזיות, מחוז מרכז, בבקשה.

<אביבה בן רפאל: קודם מטעם המנהל הפדגוגי.

<אביבה בן רפאל: מה שאני רוצה לומר, החוויה שאני חוויתי וחייתי בלוד אומנם תקופה קצרה, משהו כמו שנה, רוצה לומר, שהחבר'ה חדורי מוטיבציה.

<אביבה בן רפאל: החלק הרב תרבותי בא לידי ביטוי וזה מאוד חשוב.

<אביבה בן רפאל: אני חושבת, שהשיח, השפה המשותפת שנוצרה בין הסטודנטים לבין הרשות, בפיקוח משרד החינוך, היה חלק מהפיקוח.

<אביבה בן רפאל: חשוב לומר, יש פה סטודנטים עם אג'נדה, אבל צריך להיות מישהו שיחבר את כל החלקים לתצריף אחד גדול.

<אביבה בן רפאל: החלק הבלתי פורמאלי היה פה מאוד משמעותי, ראיתי הלכה למעשה – ואני לא קונה חתול בשק, אני רואה את הדברים בעיניים – את העבודה עם ועדי הבתים, את הגינות הקהילתיות.

<אביבה בן רפאל: ראיתי שם שיח עם בני נוער, ראיתי את עבודת המועדוניות.

<אביבה בן רפאל: אבל פיקוח ובקרה הוא חלק מאוד חשוב, כי סטודנטים הם סטודנטים.

<אביבה בן רפאל: צריך לקחת בחשבון גם את הנושאים האלה.

מירב בן ארי: תספרי לוועדה מה זה הפיקוח והבקרה?

<אביבה בן רפאל: פיקוח ובקרה זה אומר, לעקוב אחר הפעילות של הסטודנטים ולמשב את זה, לבדוק, לעשות סוג של מערך מבקר עם תוצרים, שזה יהיה מדיד.

<אביבה בן רפאל: כלומר, גם העבודה של הסטודנטים צריכה להיות מאוד מדידה כי סטודנט הוא סטודנט, על כל המורכבויות שבו.

<אביבה בן רפאל: ולכן הפיקוח והבקרה הוא חלק מאוד חשוב.

<אביבה בן רפאל: העבודה שלהם נהדרת, אל"ף, גאוות יחיד.

<אביבה בן רפאל: בי"ת, זה פתר להם בעיית דיור, חברים, הם משלמים 400 שקלים לחודש.

<אביבה בן רפאל: זה דבר ענק.

<אביבה בן רפאל: אני בעד.

<אביבה בן רפאל: אנחנו חיבקנו ונחבק.

<אביבה בן רפאל: זה מחבר את כל החלקים, אבל אני אומרת שוב, צריך לשים גם את הנושא של פיקוח ובקרה ואני חושבת שמשרד החינוך יעשה את זה באהבה רבה ועושה את זה הלכה למעשה, גם מבלי שניתן לו המנדט הפיקוח.

איציק שמולי: גם תקציב לא רק פיקוח.

<אביבה בן רפאל: נכון.

מירב בן ארי: יש נציג נוסף ממשרד החינוך, אורלי וייסמן, מדריכה מלווה לפעולות תקציב נקודתי.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: זה לנושא התקציב.

<אורלי וייסמן: הנושא של התקציב.

<אורלי וייסמן: העיר לוד מקבלת תקציב שנקרא טיפול נקודתי.

<אורלי וייסמן: התקציב הוארך בשנתיים נוספות, היה אמור להסתיים בתשע"ה, הוא קיבל הארכה עד תשע"ז, קרי, לעוד שנתיים נוספות.

<אורלי וייסמן: המלגות הן מלגות שמתוקצבות מהטיפול הנקודתי לוד וזה הממשק שלנו, משרד החינוך.

<אורלי וייסמן: אני רוצה להוסיף למה שאביבה ציינה לגבי תהליכי בקרה והערכה.

<אורלי וייסמן: אנחנו מקבלים מיובל, מהתאחדות הסטודנטים, תכנית עבודה מפורטת, פדגוגית, של פעולות אל מול תקציבים, אל מול מספר סטודנטים ואנחנו גם עורכים בקרה בשטח.

<אורלי וייסמן: אני סיירתי בעיר לוד כדי להשתתף בפעילות של ועדי בתים, כדי להשתתף בפעילות של גנים ציבוריים, פעילויות שונות שהסטודנטים מובילים בעיר.

<אורלי וייסמן: אלה תהליכי הערכה והבקרה שלנו אל מול התקציב.

<אורלי וייסמן: אנחנו מברכים על הפעילות.

<אורלי וייסמן: לא מזמן היינו בביקור בעיר לוד וגם שמענו הדים לעשייה של התאחדות הסטודנטים בעיר.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול שאלה לגבי התקציב.

מירב בן ארי: כלומר, לפי מה שאמרת, התקציב בתכנית לוד קיים עד 2016.

מירב בן ארי: זה התקציב הקיים.

מירב בן ארי: לצורך העניין, כדי לעשות את זה לקריית שמונה, נצטרך תוספת אבל בנוסף נצטרך גם תקציב להמשך פעילות.

<אורלי וייסמן: אני חייבת לסייג, שמבחינת התקציב, מכיוון שלא היתה ממשלה, כרגע אין תקציב.

<אורלי וייסמן: יש החלטת ממשלה אבל אין תקציב כרגע.

<אורלי וייסמן: אנחנו מקווים שהתקציב יאושר.

מירב בן ארי: ממתי החלטת הממשלה?

<אורלי וייסמן: החלטת הממשלה היא להמשיך בשנתיים נוספות את התכנית.

<אורלי וייסמן: החלטת הממשלה על פי שר החינוך הקודם שי פירון.

מירב בן ארי: כן, גם אתו דיברתי.

מירב בן ארי: הכנו כבר את השטח.

מירב בן ארי: אני מבקשת התייחסות של חברתי, חברת הכנסת שאשא ביטון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, אני מברכת את כל הנוכחים, אני חושבת שהדיון הזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרו לי אישית, הוא אפילו חשוב שבעתיים.

יפעת שאשא ביטון: אני מגיעה מקרית שמונה, אני רואה לאורך השנים את התרומה האדירה של הסטודנטים שבאים ונמצאים בתוך העיר, נותנים בה חיים חדשים, נותנים איזה שהיא תקווה ואיזשהו אופק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בכוחותינו ובאמצעות פרויקט איילים, שגם לו חשיבות מאוד משמעותית, במיוחד בתוך הקהילה שבה הוא השתכן ומקרין גם על חלקים נוספים באוכלוסייה בקרית שמונה, ביחד אנחנו מנסים להפיח רוח חיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת, שפרויקט, כמו שמוצג כאן, אם נוכל להעתיק אותו לקריית שמונה, נעשה משהו משמעותי ברמה החברתית.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להציע פה איזה שהיא ראייה הוליסטית כי בסופו של דבר את הפלטפורמה האקדמית יש לנו.

יפעת שאשא ביטון: מגיעים סטודנטים מכל הארץ ללמוד במכללת תל חי ובמכללות אחרות בסביבה, והם רוצים להישאר.

יפעת שאשא ביטון: הם רוצים להישאר וזה אומר, שיש לנו הזדמנות מדהימה לעשות תכנית בין-משרדית, שמאפשרת את חיזוק המקום גם בראייה של תעסוקה של אחרי הלימודים כדי לאפשר להם להישאר.

יפעת שאשא ביטון: אתה הרי אמרת, החוכמה היא לא רק להביא אותם אלא גם לעזור להם אחר כך להשתקע ולמצוא את ביתם ומקומם באותו מקום שאליו הם הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: ברמת פיתוח מסגרות החינוך שלהם – יכול להיות חלק מאוד משמעותי לאחר הלימודים, בפיתוח מסגרות שכאלה.

יפעת שאשא ביטון: לקחת את הנושא של תרבות הפנאי, לקחת עוד סוגיות נוספות שקשורות בדפוסי החיים הבסיסיים, שרלוונטיים לכל אחד ואחת, שאולי נמצאים בהישג יד במרכז יותר מאשר במקומות פריפריאליים ובכך אנחנו יכולים להרוויח פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת הבאנו אוכלוסייה חדשה שמביאה רוח חדשה.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, השארנו את בני המקום, שכן מוצאים את מקומם בתוך העיר שבה הם נולדו וגדלו.

יפעת שאשא ביטון: ופעם שלישית, אנחנו תורמים לפיתוח של אזור שלם ברמות ובממדים שכיום אנחנו לא פוגשים אותם.

יפעת שאשא ביטון: אז אם זאת ההזדמנות וזאת הפלטפורמה, אני מבקשת להרחיב את הפרויקט גם לקריית שמונה.

מירב בן ארי: אני לא אוהבת את המילה פרויקט כי פרויקט יש לו התחלה וסיום.

מירב בן ארי: אני מעדיפה את המילה תכנית.

עוזי דיין: בעברית אומרים מיזם.

יפעת שאשא ביטון: איזה שם שתרצו, העיקר שזה ייקרה בקרית שמונה, אני מקבלת כל הגדרה שאתם תבקשו.

יפעת שאשא ביטון: אבל לאחר שאנחנו עושים את זה, אני כן קוראת מכאן ליצור תכנית שהיא בין משרדית, שכוללת את כל ההיבטים שציינתי כאן כדי שנוכל להתוות אופק.

מירב בן ארי: יוסף הרוש, סגן ראש עיריית לוד, אני מבקשת להתייחס לתכנית לוד.

עוזי דיין: שאלה, באתי לפה לא כי הזמינו אותי, לא הזמינו אותי, אלא כי כתוב, שרוצים להרחיב את הפרויקט.

עוזי דיין: מישהו יכול להציג, אם אפשר, רק את התקציב, על מה מדובר?

עוזי דיין: כולם אמרו, תקציב ושנים.

עוזי דיין: לא הצלחתי להבין, מי ייתן כסף ולכמה שנים?

עוזי דיין: אני מדבר על הצגת תקציב.

מירב בן ארי: אתה רוצה לדעת כמה זה יעלה דבר בסופו של דבר, לוד והרחבה לקריית שמונה?

עוזי דיין: אם רוצים להרחיב לעוד עיר, כמה זה עולה?

<יובל בדולח: בעצם תקציבי הפרויקטים האלה נחלקים לשניים, אפשר להגיד שלושה חלקים מרכזיים.

<יובל בדולח: תקציב ראשון הוא תקציב המלגות, שזה המסה הגדולה והמשמעותית ביותר בפרויקט.

<יובל בדולח: תקציב שני הוא תקציב משמעותי לא פחות, ניהול המלגאים או כל מה שקשור להפוך את הסטודנטים לקהילה, דרך ידע אקדמי וכדומה.

<יובל בדולח: והתקציב הנוסף זה תקציב המשימות לכל הפרויקטים שהסטודנטים מפעילים בעיר, החל ממועדונים - - -

עוזי דיין: ומה עם המגורים?

<יובל בדולח: הסטודנטים בפרויקט הזה, לא בונים להם דיור, הם גרים בדירות שכורות ולכן הם שוכרים דירות.

<יובל בדולח: המלגה היא מלגת לימודים והשתתפות בשכר דירה.

<יובל בדולח: במקרה של לוד, מה שקורה, את מחצית המלגה אנחנו מקבלים ממפעל הפיס, החצי השני, אנחנו מביאים מקורות נוספים, בין אם משרד החינוך או גורמים פרטיים כדי להגדיל את היקפי המלגה - - -

<אביבה בן רפאל: עומד על 16,000 שקלים לשנים.

<יובל בדולח: 10,000 שקל כל שנה לשכר לימוד, ועוד 500 שקלים כל חודש השתתפות בשכר דירה.

<יובל בדולח: בסך הכול 16,000 שקל בשנה.

עוזי דיין: בכמה סטודנטים מדובר?

<יובל בדולח: היום בלוד יש 250 סטודנטים, לא כולם מקבלים מלגות כי חלקם כבר סיימו להיות סטודנטים ונשארו שם כבוגרים.

<יובל בדולח: בפרויקט שלנו יש היום 250 סטודנטים.

<יובל בדולח: כדי להביא 250 סטודנטים מקצה לקצה, העלות היא סדר גודל של 4 מיליון שקלים, שהם לוקחים אותם מכסף ממשלתי, כסף של רשות מקומית ושותפים חיצוניים שעושים את הפעילות הזאת.

<אביבה בן רפאל: יכולים להגיע לכפל מלגה אם הם מקבלים גם מפר"ח.

איציק שמולי: זה לא קשור.

<אביבה בן רפאל: לא קשור, אבל זה חשוב.

<אביבה בן רפאל: אני אומרת עוד פעם, צריך לשים הכול על השולחן, אנחנו עובדים בשקיפות, סטודנט יכול לקבל כפל מלגות.

<יובל בדולח: 4 מיליון שקל בשנה זה המשמעות של העתקת הפרויקט במלואו.

עוזי דיין: 16,000 שקלים מלגה ודמי קיום נקרא לזה.

עוזי דיין: כמה עולה ניהול?

<יובל בדולח: סדר גודל של 35%-40% מתקציבי הפרויקט בהשוואה למלגות.

עוזי דיין: כמה?

<יובל בדולח: 30%.

<יובל בדולח: כי זה כולל מלווים לכל קבוצה, כולל פעילות בשטח, כולל סמינרים בתחילת השנה.

<יובל בדולח: והכי חשוב, ניהול בוגרים שהם לא מלגאים.

מכלוף מיקי זוהר: בקיצור זה פרויקט של 5 מיליון שקל.

מירב בן ארי: סליחה, תנו לי לעשות סדר, אי אפשר שכל אחד יתפרץ לדברי חברו.

מירב בן ארי: 4 מיליון ₪ זה לטובת הסטודנט.

מירב בן ארי: 10,000 ועוד 6,000, השכר ומלגת הלימודים.

מירב בן ארי: זה אם יש לנו 250 סטודנטים חדשים שאנחנו שמים בעיר אחרת.

מירב בן ארי: בנוסף, יש עוד מיליון ₪, שזה מדובר על תקורה, זאת אומרת, הנהלה, המפקחת, לצורך העניין הסמינר שנותנים איזשהו תגמול.

עוזי דיין: שאלתי בנוסף.

מירב בן ארי: הוא אומר שהכול בתוך זה.

עוזי דיין: מקורות, מי נותן את זה?

<בן אגאי צחי: מקורות, היום במפעל הפיס, ליווי של בוגרים, יושב לידך נציג "קרן שחף", שעוסק בכל מה שקשור לקהילות הבוגרים שלנו.

<בן אגאי צחי: בלוד היום מפעל הפיס נותן 600,000 שקל למלגות.

<בן אגאי צחי: "קרן שחף" 150,000 שקל לבוגרים.

עוזי דיין: מספרים.

עוזי דיין: מי משלים את ה-600,000?

עוזי דיין: כולם ביחד עוד 600?

<יוסף חיים הרוש: לא, אנחנו לבד בהתחלה נתנו 2 מיליון.

מירב בן ארי: חבר'ה, אני מנהלת את הדיון, תנו לי לשאול את השאלות, אני מבטיחה לכם, שהדיון הזה יסתיים עם החלטה.

מירב בן ארי: זה חשוב שאנחנו מתעסקים בתקציב, אבל אי אפשר מי נותן מה ולמה.

מירב בן ארי: אני רוצה את ההתייחסות שלך לעניין מעורבות של רשות מקומית בתכנית כזאת.

עוזי דיין: אפשר רק שישלימו את המספרים.

עוזי דיין: 600,000 זה מפעל הפיס.

עוזי דיין: מי נותן לזה את המיצ'ינג?

<יובל בדולח: 2,160 מיליון רשות מקומית, חלקה הולך למלגות, חלקה הולך לתפעול.

<יובל בדולח: וגופים פרטיים שמשתתפים בהשלמה, סה"כ 4 מיליון.

עוזי דיין: כמה כסף?

<יובל בדולח: עד 4 מיליון.

<יובל בדולח: אני יכול לעבור אתך גורם גורם.

מירב בן ארי: היתה רשימה, אפשר להעביר אותה.

איציק שמולי: זה לא מידע חסוי, אפשר לשים את זה על השולחן.

מירב בן ארי: אנחנו נעביר לך בסוף הישיבה את הרשימה של כל המעורבים וכמה כסף כל אחד שם על התכנית.

מירב בן ארי: אבל יש לי כאן דברים אחרים שאני רוצה לשמוע.

מיקי לוי: כדאי לשמור עם עוזי דיין על יחסים טובים כי הוא יביא יותר כסף מהממשלה.

מירב בן ארי: זה בטוח.

מירב בן ארי: בינתיים היחיד ששם את רוב הכסף זה מפעל הפיס.

עוזי דיין: אני פה לא בשביל הכסף, אני בשביל הלב.

עוזי דיין: בסוף אם לא אומרים מסודר את הכסף, אין כסף.

עוזי דיין: גם אם אומרים מסודר, לא תמיד מקבלים.

מירב בן ארי: ליאת, אני רוצה, אם את יכולה לדאוג עכשיו לרשימה, כמה כסף נותן כל אחד.

<אביבה בן רפאל: יש כאן רשימה מסודרת.

עוזי דיין: יופי שיש רשימה מסודרת, צריך להציג את זה.

עוזי דיין: זה בדיוק 20 שניות להציג את זה.

עוזי דיין: אני מבין, שהכסף שדובר עליו פה, זה המימון והמקורות ללוד.

עוזי דיין: כל מקום נוסף הוא זהה?

איציק שמולי: תלוי אם אתה רוצה שיתחילו 250 סטודנטים בשנה הראשונה.

איציק שמולי: אנחנו התחלנו ב-40 סטודנטים בשנה הראשונה.

איציק שמולי: זו גם החלטה.

עוזי דיין: אני זוכר.

עוזי דיין: לכן, אם מדברים על הרחבה, צריך להגיד לאן רוצים או "קול קורא" וכו', ולומר עם כמה רוצים להתחיל.

עוזי דיין: לא מתחילים 250 סטודנטים.

עוזי דיין: ואז יהיה ברור כמה תקציב צריך לזה בכל שנה ומי נותן אותו.

מירב בן ארי: הרשימה של כמה כסף כל אחד נותן, עוד רגע תחולק.

<יוסף חיים הרוש: שלום לכולם, בלוד יש לנו את הסטודנטים של "איילים".

<יוסף חיים הרוש: בלוד יש לנו התאחדות של הגרעין התורני, ויש לנו את התאחדות הסטודנטים.

<יוסף חיים הרוש: כדי לקבל את המרב מהסטודנטים, חילקנו את הפעילות של הסטודנטים.

<יוסף חיים הרוש: "איילים" פועלים בשעות פעילות בתי הספר, ההתאחדות פועלת אחה"צ.

<יוסף חיים הרוש: בשנה האחרונה אנחנו רואים הישגים אדירים בקרב ועדי בתים.

<יוסף חיים הרוש: כשאני אומר ועדי בתים, זה משהו שפועל גם ברמה אישית.

<יוסף חיים הרוש: מה זאת אומרת, אתה מגיע לסטודנטים לשכונות חלשות ולשכונות מעורבות, שאף צד לא מאמין לאף צד, אף אחד גם לא מאמין לרשות ויש שם הזנחה.

<יוסף חיים הרוש: פתאום באים חבר'ה צעירים, סטודנטים, גם מהמגזר הערבי וגם מהמגזר היהודי ומראים להם שאכפת להם מהם.

<יוסף חיים הרוש: הם אומרים להם, בוא נעשה פה סדר, נעשה ועד בית, נחזיר את החשמל לבניין, ופתאום הסטודנט הולך לחברת חשמל ודואג להנחה של 50%, פתאום מביא את העירייה שתנקה את הבניין.

<יוסף חיים הרוש: אם אתה רואה דייר ערבי, אתה מביא סטודנט ערבי שמדבר אתו.

<יוסף חיים הרוש: אתה עושה שני מעגלים.

<יוסף חיים הרוש: מעגל אחד, אתה מעצים את התושב עצמו, שפתאום למישהו אכפת מהדייר.

<יוסף חיים הרוש: דבר שני, הסטודנט שנתן, הוא אומר לך, אני לא יודע אם נתתי יותר ממה שקיבלתי, פתאום הוא מתחיל להעלות את הרמה של אותה שכונה.

<יוסף חיים הרוש: הסטודנטים פועלים אחה"צ למשל בגן שמעוני, פתאום הסטודנט מתקשר לילד, רואה שיש לו בעיה בחינוך, אותו סטודנט מדבר עם המורה שלו, או פוגש ילד במצוקה, הוא פונה לרווחה לפעול לטובתו, מתריע על המצוקה, המצוקה הרבה יותר רחבה.

<יוסף חיים הרוש: פתאום גילינו, שאנחנו נותנים מענה רחב בגלל הפעילות של הסטודנטים אחה"צ.

<יוסף חיים הרוש: אני חושב שזה מבורך לכל עיר.

מירב בן ארי: תרומתה של התכנית לא מוטלת בספק.

מירב בן ארי: אבל אני רוצה לשמוע את המעורבות של הרשות, גם תקצובית וגם פיקוח ובקרה.

<יוסף חיים הרוש: התכנית בשיתוף פעולה עם הרשות.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו שינינו כל מיני דברים שמצאנו לנכון לשנות, לעשות הפרדה.

<יוסף חיים הרוש: שיתוף הפעולה פורה כי לשני הצדדים יש את אותו אינטרס, לתת את אותו שירות.

<יוסף חיים הרוש: אני אגיד כך, כשאתה רוצה לקבל והשני רוצה לתת, אז שיתוף הפעולה מצוין.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו מעמידים יעדים בכל שנה בשכונות שונות, למשל ועדי בתים זה משתנה משכונה לשכונה.

<יוסף חיים הרוש: יש גם נקודות חמות, כלומר, יש מצבים שאנחנו פועלים על פי דרישות המשטרה.

<יוסף חיים הרוש: בשנה הבאה ניקח אותם כפרויקט להשקיע שם פעילות רחבה יותר אחה"צ של סטודנטים.

<יוסף חיים הרוש: מאחר ועשינו הפרדה בין פעילות הבוקר לבין פעילות אחה"צ, אנחנו מרגישים את הסטודנטים יותר בשטח אחה"צ.

<יוסף חיים הרוש: הרווח הגדול שלנו כרשות, שאנחנו רוצים שהסטודנטים יישארו לגור בלוד.

<יוסף חיים הרוש: להשקיע בסטודנט לשנתיים שלוש, המטרה הסופית שלי, שהוא יהיה תושב לוד ואז אני מגדיל את כמות האוכלוסייה האיכותית, המשמעותית, האקדמית, לתוך העיר, במרכז הארץ.

<יוסף חיים הרוש: לעניין התעסוקה, יחסית לקריית שמונה, אין לנו את הבעיה הזאת.

מירב בן ארי: בוא נתחיל מהשאלה הבסיסית של עוזי דיין.

מירב בן ארי: כמה כסף שמה העיר לוד?

<יוסף חיים הרוש: לפני הכסף אני רוצה לומר משפט חשוב מאוד.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו מעבירים את הכסף דרך התקנה שמיועדת לסטודנטים.

<יוסף חיים הרוש: אבל גם ההתאחדות עצמה מדברת עם משרד החינוך.

עוזי דיין: כדי שיהיה מובן, כשהוא אומר, אני נותן את הכסף, זה הכסף שלו.

עוזי דיין: הוא מקבל אותו - - -

<יוסף חיים הרוש: זה כסף שלי, אני לא מקבל אותו מאף אחד.

<יוסף חיים הרוש: זה כסף שלי, שיכולתי להחליט, לא לתת לסטודנטים והייתי מחליט לעשות פעולה אחרת בבית ספר.

עוזי דיין: הכסף שאתה שם במיזם בלוד הוא לא כסף שלך, הוא כסף שאתה קיבלת אותו.

<יוסף חיים הרוש: לא, לא קיבלתי אותו מאף אחד.

<יוסף חיים הרוש: זו תקנה, זה סעיף לחינוך.

<יוסף חיים הרוש: יכולתי להחליט לבנות תכנית אחרת.

<יוסף חיים הרוש: אנחנו החלטנו להשקיע בזה כי אנחנו רואים בזה חשיבות ואנחנו רואים בזה הצלחה אדירה, שזה מעצים לנו את התושבים ומחזק לנו את האמון של התושבים ברשות.

<יוסף חיים הרוש: לרשות אין את היכולות והכוח האיכותי לחבר בין הרשות לבין התושבים, בוודאי בשכונות המוחלשות שלנו.

<יוסף חיים הרוש: לגבי הכסף, לקחנו את הכסף והחלטנו כרשות להשקיע בפרויקט הזה איקס כסף.

<יוסף חיים הרוש: בהתאחדות אנחנו משקיעים יותר כסף מאשר משקיעים ב"איילים" - - -

איציק שמולי: מספר הסטודנטים הוא בכלל לא פרופורציונאלי.

<יוסף חיים הרוש: היום "איילים" מונה שלושה כפרים.

איציק שמולי: וכמה סטודנטים?

<יוסף חיים הרוש: הרבה מאוד.

<יוסף חיים הרוש: 130.

<יוסף חיים הרוש: מה שאני רוצה לומר, שגם ההתאחדות עצמה עושה לובי לעצמה בתוך משרד החינוך והיא גם מקבלת כסף על כך.

<יוסף חיים הרוש: אם מחר תפנו לשר החינוך וועדת החינוך תחליט שהמיזם חשוב, משרד החינוך יכול להעמיד מכספו שלו מיליון שקלים או חצי מיליון שקלים לקריית שמונה ועם זה ללכת הלאה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלת הבהרה.

יפעת שאשא ביטון: מיליון השקלים שמופיעים תחת עיריית לוד בטיפול נקודתי, הם מצ'ינג למשרד החינוך?

יפעת שאשא ביטון: זה תקציב של הרשות, שהוא לא "צבוע" והוא יועד במיוחד לצורך זה?

<יוסף חיים הרוש: נכון.

<יוסף חיים הרוש: בשנה הבאה יכול להיות שיהיה רשום שם 700.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר, שזה מצ'ינג, כי אני רואה שמשרד החינוך נותן מיליון שקלים.

<יוסף חיים הרוש: את רואה שיש פעמיים מיליון שקלים.

<יוסף חיים הרוש: כל העניין עובר דרך טיפול נקודתי.

<יוסף חיים הרוש: ההפרדה של 2 מיליון, 1 מיליון ועוד מיליון, זה בעקבות הסיור של השר בלוד, הוא אמר, אני מוסיף מיליון לפרויקט.

<יוסף חיים הרוש: ואז הוא העביר לנו עוד 1 מיליון שקל לטיפול הנקודתי על מנת להגדיל את היקף הפעילות.

<יוסף חיים הרוש: ומיליון נוסף זה לעירייה בתכנית עבודה רגילה.

איציק שמולי: אם מחר שר החינוך, בגיבוי שר האוצר, בוחרים להעביר עוד מיליון שקל לפרויקט.

איציק שמולי: זה ברור לכולם שזה כסף תוספתי, נכון?

<אביבה בן רפאל: ברור.

איציק שמולי: לא, כי אני קפצתי כשאתה אמרת: זה כסף שלי.

איציק שמולי: מה שעוזי דיין אמר הוא נכון, זה כסף ממשלתי.

<יוסף חיים הרוש: אתה טועה.

<יוסף חיים הרוש: לגבי המיליון הראשון, אתה טועה.

<יוסף חיים הרוש: לגבי המיליון השני, אנחנו מדברים עם השר כדי לזרז את הבקשה של יובל בדולח.

איציק שמולי: אם אתה אומר שזה כסף תוספתי, אז אנחנו רגועים.

<יובל בדולח: אני אעבור בקצרה על הכותרות.

<יובל בדולח: מפעל הפיס, עבור מלגות השנה שם 600,000 שקלים.

<יובל בדולח: משרד החינוך נתן תוספת לטיפול נקודתי, שעוד בתקופתו של השר פירון התווספו מיליון שקלים.

<יובל בדולח: השר אופיר אקוניס, אחרי סיור שלו, הוסיף לטיפול נקודתי, 160,000 שקלים.

<יובל בדולח: עיריית לוד, מתוך טיפול נקודתי שלה שמה מיליון שקלים.

<יובל בדולח: וחברות פרטיות, חברת בזק, קרן רוטשילד קיסריה מעורבת, ועדת העיזבונות, זה בבקשה שהוגשה לוועדת העיזבונות בנוהל רגיל של הגשת בקשות, חברת צ'ק פוינט, איסתא, שהיא גם חברה בבעלות התאחדות הסטודנטים, שנותנת מלגות לסטודנטים בארץ, נתנה גם בלוד.

<יובל בדולח: בית ההשקעות של מיטב, מבקרים אותנו אנשים ומשלמים לנו כסף, זה נחמד וזה נכנס לתקציב.

<יובל בדולח: קרן שח"ף, שמתעסקת בכל התחום של קהילות צעירים בכל הארץ, אימצה את כל קהילות הבוגרים שלנו, ברגע שהם מסיימים את התכנית הסטודנטיאלית, הקרן מאמצת אותם לתוך התכנית.

<יובל בדולח: פדרציית דטרויט, שנרתמה השנה ובשנה הבאה יכול להיות שתהפוך את לוד לאחד מפרויקטי הדגל שלה.

<יובל בדולח: והתאחדות הסטודנטים, מתקציבה שמה כסף כדי שהדבר הזה ייצא לפועל כבר שנה רביעית ברציפות.

אחמד טיבי: אין ספק שמדובר ביוזמה ברוכה, פרויקט סטודנטיאלי, גופים אחרים, עירייה.

אחמד טיבי: יש כאן זיהוי של יישוב במצוקה שסובל מתדמית שלילית, עם ניסיון להעצמה אזרחית, פיתוח תרבות ולכן אני רואה את זה בחיוב רב.

אחמד טיבי: הרעיון של הישיבה הזאת, להעתיק את התכנית ליישובים אחרים.

אחמד טיבי: הוזכרו כאן היישובים קריית שמונה, קריית גת ואחרים.

אחמד טיבי: יש שני יישובים שממשלת ישראל קיבלה החלטה לגביהם על טיפול נקודתי, טייבה ולוד.

אחמד טיבי: הם סובלים מאותן בעיות כמעט.

אחמד טיבי: טייבה במצוקה גדולה יותר מאשר לוד ואני תוהה, מבקש, מעלה את האפשרות להעתיק את המודל הזה.

אחמד טיבי: אני לא בטוח שזה 250 סטודנטים, לטייבה עצמה זה אולי כמה עשרות בלבד.

אחמד טיבי: אני בטוח שיימצאו סטודנטים רבים שירצו לתמוך בעיקרון של העצמה אזרחית, של פיתוח התרבות במקום, של פעילות חברתית, של תרומה לקהילה.

אחמד טיבי: לכן אני מעלה את זה גם למר עוזי דיין, אחד התורמים העיקריים לפרויקט, וגם בפני משרד החינוך.

אחמד טיבי: אני בטוח, שנוכל להביא כסף מהממשלה גם לטייבה לפרויקט כזה, אפשר לסדר את זה, אם זה מיליון או 2 מיליון שקלים.

אחמד טיבי: אבל התפקיד שלכם לנווט כאן.

אחמד טיבי: צריך להתחיל ביישום לגבי טייבה.

<אביבה בן רפאל: יהיה מעניין ונחמד לראות בעלי עסקים מהחברה הערבית שתורמים לנושא.

<אביבה בן רפאל: אני חושב שזה מאוד חשוב, בשביל הנראות ובשביל הביחד.

אחמד טיבי: אין לי ספק שנמצא.

מיקי לוי: גברתי היושבת ראש, לא אחזור על דברי קודמי: עבודה, מיזם עם שליחות ולא נותר לי אלא לברך על כך.

מיקי לוי: אני רק מבקש לשאול שאלה, האם הגרעינים התורניים גם מעורבים בחיי הקהילה או שהם מתבדלים?

<יובל בדולח: אני יכול לענות מניסיוני שלי.

<יובל בדולח: היום בלוד פועלים שלושה גופים מרכזיים.

<יובל בדולח: הגוף הראשון, התאחדות הסטודנטים.

<יובל בדולח: הגוף השני, איילים שהוזכר כאן.

<יובל בדולח: והגוף השלישי זה הגרעין התורני בלוד, אחד הגרעינים הכי ותיקים והכי גדולים היום בארץ, השנה הוא חוגג 20 שנה של שהות בלוד.

<יובל בדולח: אני אגיד מילה על הגרעינים, אני לא על תקן לייצג אותם.

מכלוף מיקי זוהר: אני מציע לחבר הכנסת מיקי לוי לשבח את הגרעין התורני.

מיקי לוי: אני משבח, אני רק רוצה שהוא יהיה מעורב.

<יובל בדולח: בזכות מגמות של הגירה חיובית שקוראת לעיר, שספגה שנים הגירה שלילית, העיר הזאת מתחילה להתעורר.

<יובל בדולח: כל גרעין כזה יש לו את האופי שלו.

<יובל בדולח: הגרעין התורני יש לו אופי מאוד קהילתי כי זו אוכלוסייה שנפגשת בבתי כנסת ובגמ"ח ופעילות חברתית.

<יובל בדולח: אצלנו, אנחנו גרעין שבעיקרו חילוני ועבודת הקהילתיות צריכה להיעשות באמצעים טכניים כמו מלווה קהילה וכו', לכן האופי הוא קצת שונה.

<יובל בדולח: יש שכונה שהוקמה שהגרעין התורני חי בה, אבל בגדול, כל העבודות האלה ביחד זה מה שמצליח להרים את העיר לוד למעלה, כל אחד עם האפיונים שלו.

מכלוף מיקי זוהר: גברתי היושבת ראש, ראשית אני מברך אותך על ניהול הישיבה, הולם לך התפקיד אני חייב לציין.

מכלוף מיקי זוהר: חברי, חבר הכנסת שמולי, העשייה שלך באזורים מסוימים ובמקומות מסוימים, הנגיעה שלך עוד מתחילת המערכת הציבורית שהתחלת ללכת בה, בולטת וראוי לשבח אותך כי אלה חברי הכנסת שאנחנו צריכים במשכן הזה.

מכלוף מיקי זוהר: הפרויקט הזה הוא פרויקט מבורך, ראוי, נכון וטוב, ויש חשיבות גדולה להמשיך את הפרויקט בפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מקווה שראש הממשלה לא יכעס עלי שהשתמשתי במונח פריפריה כי הוא מנסה לבטל אותו, אבל בסופו של דבר יש להרחיב את הפעילות הזאת ברחבי הארץ, גם בטייבה, גם בקרית גת, גם בקריית שמונה, גם באזורים כאלה ואחרים.

מכלוף מיקי זוהר: יש לזה חשיבות עליונה בשבילנו כחברה ישראלית.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אני חושב, שגברתי היושבת ראש יכולה להרים את הכפפה, אומרים, אדם שמתחיל מצווה אומרים לו גמור.

מכלוף מיקי זוהר: התחלת תהליך גדול בשביל העיר קריית שמונה, בואי תנסי להרחיב את זה לעוד מקומות.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, לא מדובר בהרבה מאוד כסף.

מכלוף מיקי זוהר: לפי מה שמופיע בשקף, יש הרבה גורמים מממנים, שלדעתי הם ישמחו להמשיך ולממן ולעזור כדי להקים את הפרויקט בעוד מקומות ובעוד אזורים ויש לזה חשיבות עליונה.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, לגבי קריית שמונה ספציפית, אני יודע, שראש העיר יגאל בוזגלו, ביצעו שם הכנות, יחד עם מכללת תל חי, הקרקע פורייה כדי שנוכל לשתול את הזרעים.

מכלוף מיקי זוהר: הדבר הכי חשוב שהייתי רוצה לשאול, דיברו על הגרעין התורני, אני לא רוצה להתייחס לגרעין התורני, אני יודע שהוא תורם, רק רציתי לדעת מה מידת המעורבות והתרומה לקהילה של הסטודנטים, שמחזירים לנו באופן כללי בחזרה על מה שאנחנו כמדינה עוזרים להם.

<יובל בדולח: כל סטודנט בתכנית מקבל מלגת לימודים מלאה של 10,000 שקלים בשנה והשתתפות של 500 שקלים בשכירות, בסה"כ 16,000 שקל בשנה.

<יובל בדולח: בתמורה, הסטודנטים האלה צריכים לעשות שלושה דברים מרכזיים: אחד, לעבור לגור באחת השכונות, שהרשות ואנחנו הגדרנו כשכונת יעד שאליה אנחנו רוצים להעביר סטודנטים.

<יובל בדולח: הם עוברים לאותה שכונה.

<יובל בדולח: הדבר הראשון שהם צריכים לעשות, לשכור דירה באותה שכונה ולהיפגש ערב אחד בשבוע עם אותם 25 חבר'ה שגרים אתם בשכונה, לערב קבוצה.

<יובל בדולח: אמרתי, הסטודנטים לא מכירים אחד את השני לפני כן ואנחנו משקיעים מאוד בלהפוך אותם לקהילה ולכן, ערב אחד בשבוע מנחה פוגש אותם ואנחנו משלמים להם בשנתיים הראשונות על המפגש הזה כי אנחנו מבינים שהם לא יעשו את זה באופן עצמאי.

<יובל בדולח: החלק השלישי הוא משימה חברתית.

<יובל בדולח: כל שלושה ארבעה סטודנטים לוקחים על עצמם משימה חברתית במשך חמש שעות בשבוע, מפעילים פרויקט בשכונה שלהם.

<יובל בדולח: ציינו פה ועדי בתים, ציינו פה עשייה חברתית בתחומי החינוך ובתחומי התרבות.

<יובל בדולח: לצערנו עדיין לא נפתח פאב בלוד, למעט פאב שיש בכפר הסטודנטים של עמותת איילים.

<יובל בדולח: אני אגיד לכם איך המודל עובד.

<יובל בדולח: הולכים לסופר, קונים בירות, מוכרים אותם לעצמנו ומרגישים כמו פאב.

<יובל בדולח: זה נורא נחמד, אבל זו הצורה שמייצרים תרבות בשלב הראשון עד שיבואו יזמים ויעשו את זה באופן כלכלי.

<יובל בדולח: כל היוזמות שלנו הן כאלה, שמונה שעות בשבוע זה מה שהסטודנט צריך לתרום חזרה.

מכלוף מיקי זוהר: תבורך.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה לחבר הכנסת מיקי זוהר שהצטרפת.

מירב בן ארי: יושב ראש ההתאחדות, גלעד ארדיטי, בבקשה.

<גלעד ארדיטי: ראשית, אני חושב, שנגעו ודיברו על החשיבות של הפרויקט, יותר מזה על התרומה שלו.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שיש לנו פה מודל מנצח, שיחסית, בהשקעה לא גדולה, אנחנו מצליחים לייצר אפקט משמעותי.

<גלעד ארדיטי: זה עלה בדיון בקולות שונים.

<גלעד ארדיטי: אחד הדברים שאנחנו כישראלים אוהבים לעשות, להתרחב בבת אחת למיליון מקומות ולהגיד, תקענו דגל, נגיד שהצלחנו.

<גלעד ארדיטי: אנחנו בפרויקט לוד, בהובלה של יובל, מנסים לעשות בדיוק הפוך, קודם כל באים ועושים את לוד ועושים את זה טוב, לאחר מכן רוצים להתרחב למקום נוסף.

<גלעד ארדיטי: אני חושב, שצריך לשים לעצמנו גם את מסגרת הזמנים.

<גלעד ארדיטי: שנת הלימודים הבאה עומדת להיפתח ב-18 באוקטובר, בשל הבשלות, אנחנו יכולים להתכונן ולהכין את עצמנו בצורה אידיאלית.

<גלעד ארדיטי: פה זה המקום של הממשלה להתגייסות בנושא הזה.

<גלעד ארדיטי: גם טווח הזמנים פה הוא חשוב.

<גלעד ארדיטי: דבר אחרון, העלה חבר הכנסת טיבי, את הנושא של קהילות בחברה הערבית.

<גלעד ארדיטי: אני מודה, שעד היום פחות עסקנו בזה ואני חושב, זה משהו שיכול להיות מאוד מעניין, גם אם זה מתחיל בקהילה מצומצמת.

אחמד טיבי: גם אם זה 20 סטודנטים.

<גלעד ארדיטי: אני אומר, שאנחנו צריכים התייחסות גם של החברה הערבית והחברה העסקית הערבית.

מירב בן ארי: והיישוב עצמו מבחינת הכנה.

אחמד טיבי: אני יכול לדאוג, גם עירייה, גם מימון ממשלתי.

אחמד טיבי: מה עוד?

אחמד טיבי: אתם תדאגו לשאר.

עוזי דיין: גם משטרה צריך יותר.

אחמד טיבי: למה אמרת משטרה דווקא על טייבה?

עוזי דיין: כי אני גר שם, אני מפחד להיכנס.

אחמד טיבי: אני חושב, שההערה שלך לא במקום ואני לא אגיד יותר מזה.

אחמד טיבי: אני מסוגל לומר הרבה יותר מזה, אבל על הבוקר אני צם ואני מאופק.

אחמד טיבי: לא ראיתי מעורבות משטרית בפרויקט הזה, למרות שבלוד היו המון מקרי רצח.

עוזי דיין: בלוד יש הרבה מאוד מעורבות משטרית.

אחמד טיבי: לא בפרויקט הזה.

עוזי דיין: לא קשור לפרויקט.

אחמד טיבי: אני מדבר על פרויקט ואתה רוצה מעורבות משטרתית בפרויקט סטודנטיאלית.

אחמד טיבי: זה בעייתי.

עוזי דיין: חבר הכנסת טיבי, אתה עושה מזה עניין.

עוזי דיין: זה לא נאמר - - -

אחמד טיבי: מצפים מאנשים ברמתך, לא לפלוט מילים מיותרות.

עוזי דיין: אם זה פוגע בך, אני לוקח את זה חזרה.

אחמד טיבי: מאוד פוגע בי ובתושבי טייבה.

עוזי דיין: אני לוקח את זה חזרה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מירב בן ארי: הנה, יש התנצלות.

יואל רזבוזוב: חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, סטודנטים, אני לא אחזור על הדברים, אנחנו רואים שהפרויקט הזה מצוין, הוא עובד, היום כבר מדברים על תכנית.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו טובים כמדינה בלכבות שריפות.

יואל רזבוזוב: קורה משהו, אנחנו שורפים הרבה מאוד כסף, אף אחד לא חושב לטווח הארוך.

יואל רזבוזוב: דווקא בפרויקטים הקטנים הללו שלא צורכים הרבה כסף, לא עולים הרבה משאבים, איכשהו קשה לנו לשכנע, אנחנו צריכים לעשות ועדות, דיונים ועוד דיון עד שנוכל לגייס את הכסף הנכון.

יואל רזבוזוב: בקדנציה הקודמת, כיו"ר ועדה, העברתי 35 מיליון שקלים נוספים למנהל הסטודנטים.

יואל רזבוזוב: לקח לי זמן לשכנע גם את שר האוצר, שהיה מהמפלגה שלי, וגם את שאר חברי הכנסת, שהכסף הזה חוזר בסוף.

יואל רזבוזוב: מה זה סטודנט עולה שמקבל את המלגה הזאת?

יואל רזבוזוב: בסוף הוא אקדמאי והוא תורם לחברה.

יואל רזבוזוב: זה אותו הדבר בפרויקטים האלה.

יואל רזבוזוב: אני בא מהרקע הספורטיבי, אז אני כן מכיר שעם כסף קטן עושים דברים גדולים וזה בדיוק הפרויקט הזה.

יואל רזבוזוב: אני רואה פה סכומים, יחסית להעברות התקציביות של מאות מיליונים שאנחנו מעבירים פה כל יום, זה באמת סכומים נמוכים.

יואל רזבוזוב: מן הראוי, שהוועדה צריכה להרים את הכפפה ולתמוך יותר.

יואל רזבוזוב: כמובן שהפרויקט הזה כבר עובד, הוא הוכיח את עצמו ולכן צריך להרחיבו.

יואל רזבוזוב: תודה.

איציק שמולי: יש לי שתי הערות קטנות.

איציק שמולי: האחת, בקשה להתאחדות, לגלעד, תעשו נכון אם תשימו על השולחן איזשהו מסמך שיבהיר לראשי רשויות – ויש לא מעט ראשי רשויות שמעוניינים לקחת את הפרויקט הזה ולאמץ אותו - מהן הדרישות המינימאליות שנדרשות כדי ליישם פרויקט כזה בעיר מסוימת.

איציק שמולי: כשאתם אומרים או אנחנו אומרים שיתוף פעולה מצד הרשות, צריך לפרוט את זה לגורמים, לדעת מה זה אומר.

איציק שמולי: מה מצופה מחר בבוקר מעיריית קריית שמונה.

איציק שמולי: לנו יש ניסיון טוב מאוד - - -

<יוסף חיים הרוש: להפך, מה העירייה רוצה ממך.

איציק שמולי: אני בעדך, חביבי.

איציק שמולי: בדיוק קטעת אותי שבאתי להגיד, שלנו יש ניסיון טוב מאוד עם עיריית לוד, אבל אתה לא רוצה, אני לא אגיד את זה.

איציק שמולי: הערה שנייה, זה שעכשיו הולכים להתרחב זה מצוין.

איציק שמולי: אבל צריך לחשוב לא רק לרוחב אלא גם לעומק.

איציק שמולי: כפי שנאמר, אחד המדדים להצלחה זה מספר הבוגרים שנשארים בעיר.

איציק שמולי: אנחנו צריכים לחשוב, מהן אותן תשתיות כדי שיגרמו לבוגרים של הפרויקט בעיר לוד, גם של "איילים" וגם של ההתאחדות ושל כל השאר, להישאר בעיר.

איציק שמולי: זה גם דיור, מערכת החינוך אני לא מספיק מכיר כי אין לי עדיין ילדים, אבל ברור שיש עוד תחומים, אולי את תוכלי להגיד כאימא צעירה, שהם חשובים לך כדי שזה מה שיגרום לך בסוף להישאר בעיר ולבחור בה כעיר לגדל בה את הילדים.

<אביבה בן רפאל: רציתי להעלות עוד נקודה נוספת הקשורה לרווח של הקהילה מהסטודנטים עצמם.

<אביבה בן רפאל: כל אחד מגיע עם התמחות בנושאים שהוא לומד.

<אביבה בן רפאל: היתרון היחסי לראות איך סטודנט מביא את תחומי הדעת שלו לתוך הקהילה.

<אביבה בן רפאל: אם יהיה פה מישהו שילמד באוניברסיטה לשוטרות, הוא יתרום בשיטור הקהילתי, זה בסדר גמור.

<אביבה בן רפאל: סטודנט שבא מתחום הכלכלה, יכול לקחת את התחומים שלו ולסייע.

<אביבה בן רפאל: יש פה רווח אדיר של ידע והטמעת הידע בתוך הקהילה, שזה דבר אדיר שראיתי הלכה למעשה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את סגן ראש עיריית קריית שמונה, בבקשה יגאל בוזגלו.

<יגאל בוזגלו: בוקר טוב לכולם, קמנו בחמש בבוקר כדי להגיע לכאן, אז אני מציע לכם לעשות שלוחה של הכנסת איפשהו באמצע.

<יגאל בוזגלו: אנחנו מחבקים את התכנית הזאת.

<יגאל בוזגלו: קריית שמונה אירחה לא מזמן את התאחדות הסטודנטים וזה הזמן להגיד שאפו גדול להתאחדות הסטודנטים על המיזם, על היוזמה, על הבאת הנושאים האלה, שזה בעצם ליבת האוכלוסייה להעצים את הסטודנטים, להעצים את הצעירים.

<יגאל בוזגלו: אין ספק, שזה חוזר אלינו לחברה.

<יגאל בוזגלו: אירחנו אתכם בקריית שמונה ואפילו הבאנו אתכם לאיזה מודל שאנחנו הקמנו בקריית שמונה, מודל אזרחי קהילתי שעובד מאוד יפה.

<יגאל בוזגלו: אף התרשמתם מאוד ורציתם ללמוד ממנו עוד כדי להעביר את זה למקום אחר.

<יגאל בוזגלו: לאחר מכן עלינו למכללת תל חי - - -

מירב בן ארי: הזמן קצר ויש הרבה דוברים, אז תגיד לי בבקשה, האם העיר קריית שמונה יכולה להכיל את תכנית לוד לתוך קריית שמונה, תוך כמה זמן, מה התשתיות הקיימות בעיר וכמה סטודנטים צריכים להיות בקריית שמונה בשנה הראשונה?

מירב בן ארי: אני אדם מאוד פרגמטי, בוא נתקדם ונבין איך מקדמים את התכנית בקריית שמונה.

מירב בן ארי: וכמובן, השתתפות הרשות.

<יגאל בוזגלו: קודם כל קצת נתונים.

<יגאל בוזגלו: מכללת תל חי מונה כ-3,800 סטודנטים, ביניהם 300 מקריית שמונה.

<יגאל בוזגלו: זה עונה לך על השאלה, מנהלת הוועדה?

<יהודית גידלי: אני לא חושבת שזאת היתה השאלה.

מירב בן ארי: תמשיך.

<יגאל בוזגלו: קריית שמונה תגייס את כל המשאבים הנחוצים כדי לקבל את התכנית.

<יגאל בוזגלו: אני לא יודע להגיד לכם כרגע מאיזה תקציב, אבל אנחנו נעשה הכול להביא את הכסף.

<יגאל בוזגלו: במידה ונתחיל את התכנית - - -

מירב בן ארי: אתה סגן ראש העיר, כמה כסף לדעתך יכולה לשים העיר קריית שמונה לטובת תכנית לוד?

<יגאל בוזגלו: כמה כסף אתם צריכים?

איציק שמולי: זה תלוי במספר הסטודנטים.

<יגאל בוזגלו: למה שואלים שאלות היפותטיות?

<יגאל בוזגלו: אני לא יודע כמה כסף, זאת האמת.

<יגאל בוזגלו: כשיגיעו הסטודנטים - - -

עוזי דיין: התשובה האמתית היא, כמה שייתנו לה.

עוזי דיין: בקריית שמונה התשובה האמתית היא, שהיא תוכל לשים כמה שייתנו לה ממקור אחר.

<יגאל בוזגלו: אל"ף, כמה שייתנו לה.

<יגאל בוזגלו: בי"ת, כמה שיש לה.

<יגאל בוזגלו: גימ"ל, כמה סטודנטים יהיו בתכנית.

<יגאל בוזגלו: למה להגיד סתם סכומים?

איציק שמולי: אדוני סגן ראש העיר, רק צריך לשים לב, יש פה עניין שהוא פרוצדוראלי, אבל הפרוצדורה במקרה הזה היא מהות.

איציק שמולי: הכסף לפרויקט בלוד, אם הבנתי נכון, עובר דרך מה שנקרא סיוע נקודתי.

<יגאל בוזגלו: טיפול נקודתי.

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: ככל שידוע לי, בקריית שמונה – וטוב שכך – אין תקנה כזאת של טיפול נקודתי.

איציק שמולי: ואז זה אומר, שאנחנו צריכים לעבוד ליצור תקנה כזאת מעכשיו.

איציק שמולי: לכן השאלות האלה הן לא קנטרניות, הן חשובות.

<יגאל בוזגלו: אין בעיה.

<יגאל בוזגלו: כשיתקיים דיון מקצועי, מפורט, התחייבות שלי כאן, בשם ראש העיר ובשמי, להביא את הכסף.

<גלעד ארדיטי: יש לזה גם עוד תוספת, כי הרי התנסינו בזה בעבר.

<גלעד ארדיטי: יש כל מיני רעיונות ואופציות, אבל זה צריך להגיע לשלב המעשי.

מירב בן ארי: הבנו, הנקודה שלך ברורה, עכשיו תגיד לנו מבחינה עקרונית, כמה סטודנטים צריכים להיות בתכנית כזאת בקריית שמונה?

<יגאל בוזגלו: אני מעריך, כמו לוד, שהיא מודל, אותו מספר סטודנטים יכול להיות גם בקריית שמונה.

<יוסף חיים הרוש: יש פה אי הבנה.

<כפיר מעוז: בוקר טוב, אני מנהל את רשות המתנ"סים של קריית שמונה.

<כפיר מעוז: כמה דברים.

<כפיר מעוז: רשת המתנ"סים מרכזת את כל התחום החברתי קהילתי בעיר.

<כפיר מעוז: אחרי שנים שהיא היתה גם על השולחן הזה ובמקומות פחות טובים משולחן הוועדה הזאת, היום אנחנו אחרי שנים של צמיחה.

<כפיר מעוז: יושבת כאן חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, שליוותה אותנו מאוד מקרוב כחברת דירקטוריון אצלנו ברשת, היא מכירה את מה שקורה.

<כפיר מעוז: יש לנו שני מנועי צמיחה עיקריים שאנחנו מדברים עליהם ברשת.

<כפיר מעוז: האחד, בינוי קהילה, משהו שאנחנו עובדים עליו מאוד חזק, בכל העיר, בתמיכה של הרשות, ביחד עם הרשות ועם עוד גופים נוספים.

<כפיר מעוז: שניים, תחום הצעירים וצמיחה דמוגרפית.

<כפיר מעוז: התכנית הזאת של תכנית לוד מגיעה אלינו כפרי בשל, אנחנו עם קרקע מוכנה, מוכנים לקליטה.

<כפיר מעוז: אנחנו, ביחד עם ההתאחדות, רוצים אומנם להגיע למספרים מאוד גבוהים, כמו שיגאל ציין, אבל אנחנו רוצים להתחיל עם פיילוט של 50 סטודנטים בשנה הראשונה.

<כפיר מעוז: אנחנו יודעים שעם זה אנחנו רוצים לצאת לדרך.

<כפיר מעוז: אנחנו מסוגלים, יש לנו מרכז צעירים שמוביל את הדברים.

<כפיר מעוז: המטרה, שאותם סטודנטים שיתחילו בתוך התכנית, יישארו בקרית שמונה.

<כפיר מעוז: אנחנו סובלים כמו כל הפריפריה וכל האזור מהגירה שלילית וזאת אולי תכנית הדגל שתעזור לנו להשאיר את המשתתפים בבית, בקרית שמונה.

<כפיר מעוז: הקשר עם מכללת תל חי הוא הדוק.

<כפיר מעוז: כבר היום יש סטודנטים שפועלים בתוך העיר.

<כפיר מעוז: אנחנו היום בעבודה על תכנית אסטרטגית, כבר יש שלט שלה של עיר סטודנטיאלית, קריית שמונה כעיר קולטת סטודנטים, עיר מחבקת סטודנטים, ביחד עם האגודה.

<כפיר מעוז: אנחנו בקשר רציף עם אגודת הסטודנטים.

<כפיר מעוז: סגן ראש העיר ואני השתתפנו בפגישה שלהם רק השבוע כדי לראות איך אנחנו מקדמים את הדברים.

<כפיר מעוז: התחום הקהילתי מלווה אצלנו בהערכה, דיברו כאן על מדידה והערכה, אז הוא מדיד מאוד.

<כפיר מעוז: היום אנחנו מלווים על ידי מכון ברוקדייל ונדע להמשיך את זה גם הלאה.

<כפיר מעוז: לגבי הכסף – עוזי דיין אמר כאן דבר נכון, גם בלוד הכסף הגיע מכספים ממשלתיים לטיפול נקודתי בעיר לוד.

<כפיר מעוז: חבר הכנסת שמולי ציין את זה.

<כפיר מעוז: אז אנחנו אולי לא נמצאים בטיפול נקודתי, אבל יש כספים אחרים, נקודתיים, שיוכלו להגיע לקריית שמונה, ריכוז מאמץ כזה או אחר ועוד.

<כפיר מעוז: חשוב, אם אנחנו חושבים קדימה, אז יש שכונה חדשה שיוצאת לשיווק, שלב א' שלה מתחיל עכשיו, נדע להציע גם לסטודנטים שיבוא ויגורו בעיר גם מקומות דיור איכותיים, שהם יוכלו להמשיך לחיות כקהילה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: עוזי דיין, אתה רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן?

עוזי דיין: כן, אעשה זאת בקצרה.

עוזי דיין: קודם כל, המיזם הוא אכן מרשים והוא ראוי להרחבה.

עוזי דיין: דבר שני, יש בו מרכיב גנרי, שהוא נכון לכל מקום, אבל יש בו מרכיב ייחודי פרטי שהוא שונה לגמרי ממקום למקום, לא מה שעושים בלוד יעשו בדיוק בקרית שמונה.

עוזי דיין: זה נכון לכל דבר, בסוף אפילו למקורות למשל, הנגב והגליל ייתן לזה כסף, זה לא ייתן לזה כסף במקום אחר.

עוזי דיין: דבר שלישי, מפעל הפיס.

עוזי דיין: מפעל הפיס מחלק מלגות בשנה בערך 66 מיליון.

עוזי דיין: ה-DNA שלנו הוא פשוט.

עוזי דיין: אנחנו לא קרן פילנטרופית, אנחנו חברת מניות של הרשויות המוניציפאליות.

עוזי דיין: ולכן, אנחנו קודם כל עובדים ונותנים עדיפות לרשויות המוניציפאליות כולן, מקריית שמונה ועד טייבה ועד אילת ועד רג'אר, מי שרוצה.

עוזי דיין: דבר נוסף, כל דבר שהוא חינוך זוכה להעדפה.

עוזי דיין: יותר מזה, הפריפריה בפיס מקבלת העדפה מתקנת בצורה ברורה ובוטה.

עוזי דיין: לא כולם אוהבים את זה אבל זה דבר נכון.

עוזי דיין: דבר אחרון, שת"פ בהקשר הזה.

עוזי דיין: אתם לא יכולים להגיד, חרף סיבות למה הולכים למקום מסוים.

עוזי דיין: זה לא הולכים לטייבה וקריית שמונה כי במקרה יש להם חברי כנסת.

עוזי דיין: צריך שיהיה הסבר למה הולכים.

מירב בן ארי: הנושא של קריית שמונה היה עוד לפני שיפעת שאשא-ביטון נבחרה לכנסת.

מירב בן ארי: זה היה המקום הבא שהוחלט בהתאחדות.

עוזי דיין: אבל כשישאלו למה, זה יעלה, אני אומר לכם.

עוזי דיין: הנקודה היא כזאת, אני לא נותן העדפה לרשויות מסוימות, אני עושה משהו יותר פשוט.

עוזי דיין: אני אומר, כל מי שיודע לשים כסף, לא אכפת לי של מי הכסף, אני עושה לו מיצ'ינג.

עוזי דיין: ביום חמישי דימונה קיבלה על זה מיליון שקל.

עוזי דיין: בכלל, אנחנו הולכים יותר ויותר למלגות שת"פ.

עוזי דיין: מה זה שת"פ?

עוזי דיין: אני אומר, מי שיש לו כסף, אני עושה לו מיצ'ינג, ובתנאי: תואר ראשון, מוסד מוכר על ידי המל"ג ו-10,000 שקל מלגה, לא שקל פחות.

עוזי דיין: יש הרבה שנותנים 3,000, 4,000, אני מכיר אפילו מקום שנותן 500 שקלים, שזה יופי, אתה הולך לארוחת ערב, למחרת קם לחיים האמתיים.

עוזי דיין: לכן אנחנו פותחים את זה לכול.

עוזי דיין: רק בחודשיים האחרונים הצלחנו להוציא עוד כסף מיתרות 2014 ועשינו 18 מיליון שקל מלגות שת"פ.

עוזי דיין: מה זה אומר?

עוזי דיין: זה אומר בעצם שיש לנו 36 מיליון על הכסף הזה.

עוזי דיין: אותו הדבר כאן.

עוזי דיין: אנחנו לא נותנים 600 כי החלטנו להגביל את עצמנו, אם קריית שמונה תבוא ותקבל כסף מכל מקום שהוא, היא לא צריכה טובות ולא צריכה עדיפות.

עוזי דיין: אני אשים לה את הכסף, את המצ'ינג הזה על הכסף שלה.

עוזי דיין: בשביל שהדברים האלה יקרו, צריך לזכור עוד דבר אחד, צריך לבנות לכל מקום את החליפה שלו.

עוזי דיין: זה לא אותו הדבר, אני אתן שתי דוגמאות ובזה אסכם.

עוזי דיין: הדבר הכי טוב שהיה יכול לקרות בלוד, התחלנו אתו ובסוף זה לא המשיך, אבל יש חלק שלו, הוא כזה: לתת לסטודנטים דירות שבונים.

עוזי דיין: הצעתי לאוצר חצי חצי, אנחנו והם.

עוזי דיין: הדירות האלה צריכות להיות במקום, הוא יכול ללמוד איפה שהוא רוצה, מלוד או מהמודל הזה הוא מגיע לאוניברסיטת תל אביב, הוא מגיע לכל מקום, אבל הפעילות החברתית שלו היא במקום שצריך אותה בלוד למשל או ברמלה וכו'.

עוזי דיין: מה זה עושה?

עוזי דיין: זה גם עושה טוב לעיר, זה גם עושה טוב לסטודנטים, אבל זה גם מוריד את מחירי הדיור במרכז הארץ.

עוזי דיין: תלכו, תחזרו לוועדת טרכטנברג ותראו שזאת ההמלצה בעצם.

עוזי דיין: כל הסטודנטים שגרים במרכז, רובם מהפריפריה, לא הפוך.

עוזי דיין: זאת אומרת, זה עושה לסטודנט מהפריפריה אבל זה מוריד את מחירי הדירות במרכז כי נותנים לסטודנטים עוד כסף.

עוזי דיין: אם בעיר יש עודף עצום של דירות ריקות, דבר שצריך לבדוק, הוא לא מובן מאליו.

עוזי דיין: למשל, הסטודנטים של תל חי מעדיפים לגור בקיבוצים.

יפעת שאשא ביטון: למה, אין מספיק דיור בקרית שמונה?

עוזי דיין: לא.

עוזי דיין: אם אין מספיק דיור, אי אפשר לעשות את המודל הזה.

עוזי דיין: תיזהרי בדבר הזה.

מירב בן ארי: אני מבקשת לסיים, יש לנו תשע דקות ויש לי לפחות עוד ארבעה דוברים.

עוזי דיין: אני מסיים.

עוזי דיין: אם אין דיור, המודל לא עובד.

עוזי דיין: צריך שיהיה דיור, אומנם יסבסדו אותו.

עוזי דיין: אני חושב, שדווקא בקריית שמונה יש מקומות לגור.

עוזי דיין: הדבר האחרון שאני רוצה להדגיש, אם מתכוונים שהסטודנטים יישארו במקום, זה צריך להיות קריטריון וצריך לבחור אותם בצורה כזאת.

עוזי דיין: אין דין לוד כדין קריית שמונה או טייבה או מקום אחר.

עוזי דיין: למשל, בטייבה רוצים שהם יישארו לגור במקום?

עוזי דיין: אני לא בטוח.

עוזי דיין: לכן הערתי את מה שהערתי.

עוזי דיין: לכן, כשבונים את המודל הזה, צריך לבנות אותו לכל מקום, להשתדל לעשות אותו שווה לכל נפש ואז מי שצריך להחליט, אתם או הממשלה, יחליטו אכן למי הם נותנים עדיפות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: קרן שחף בבקשה.

<צחי בן אגאי: שמי צחי, "קרן שחף" היא שותפות של 20 פילנטרופיים, שהנושא שלה זה הסיפור של קהילות משימתיות.

<צחי בן אגאי: זה הנושא שם, אנחנו מנסים לפתח אותם כתנועה חברתית ברחבי הארץ.

<צחי בן אגאי: אנחנו עובדים עם ההתאחדות בשלוש השנים האחרונות על איך אפשר להשאיר את הסטודנטים בלוד.

<צחי בן אגאי: 150 הסטודנטים האלה, מבחינתנו אנחנו מתחילים לעבוד, רק כשהם החליטו שסיימו להיות סטודנטים והם רוצים להישאר בלוד ואז אנחנו עוזרים להתאחדות לארגן אותם, גם את המשימות שלהם גם את הליווי שלהם, גם את החיים הקהילתיים שלהם כי אחד העוגנים זה בנייה של קהילה.

<צחי בן אגאי: זו משימה, זה דברים שעוזרים לסטודנטים להישאר לאורך השנים.

<צחי בן אגאי: עובדים עם שדמות בתהליך של הליווי.

<צחי בן אגאי: מבחינתנו, בזווית הזאת, ההתאחדות, זו פעם ראשונה שיש ארגון גדול בסדר גודל של ההתאחדות שבה ואומר, אני רוצה לא רק להתעסק עם הסטודנטים אלא לחשוב קדימה מה קורה אתם אחר כך ואנחנו מוכנים ללכת עם ההתאחדות, אנחנו ממשיכים אתם בלוד וגם ללכת אתם למקומות אחרים.

<צחי בן אגאי: אנחנו מברכים ורוצים לראות את ההרחבה ואת הגידול שלהם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: שלום עזרן, מנהל אגף החינוך, בבקשה.

<שלום עזרן: כמה דברים.

<שלום עזרן: דבר ראשון, צודק עוזי, אין העתקה של עז עיז, כל עיר לפי הצרכים שלה, קריית שמונה יותר תעסוקה, לוד זה מרכז הארץ וזה שונה.

<שלום עזרן: כמה דברים חשובים.

<שלום עזרן: לגבי מעקב ובקרה חשוב להעביר יותר סמכויות, אם זה מתנקז בחינוך הפורמאלי והלא פורמלי, לאגף החינוך.

<שלום עזרן: ככה ביקשנו וככה זה נעשה לגבי תהליכי מעקב ובקרה.

<שלום עזרן: דבר חשוב נוסף, הסטודנטים צריכים לקבל מענה בהיבט החברתי שלהם ולכן יש חשיבה לדברים נוספים שיוקמו בעיר.

<שלום עזרן: בנוסף לכך, שילובם במערכות החינוך.

<שלום עזרן: זו אולי הצעה לקריית שמונה, הצעד הנוסף שלנו מול הסטודנטים זה קהילת מחנכים, סטודנטים שנה רביעית, את הסטאז' הם יעשו בעיר לוד.

<שלום עזרן: יש כבר פיזור של קרוב ל-50 סטודנטים, אנחנו מתחילים להעתיק אותם.

<שלום עזרן: המגמה שלנו פשוטה וברורה, אנחנו לא רוצים, לא שהגרעין התורני, לא שההתאחדות ולא איילים יכתיבו את מדיניות העיר.

<שלום עזרן: ההפך הוא הנכון, יש תרבות לעיר, יש חזון לעיר, המטרה שלנו, שאנחנו נוביל אותם פנימה.

<שלום עזרן: טשטשנו את הגרעין התורני בעיר לוד, אין דבר כזה גרעין היום, הוא מפוזר בעיר וכך יהיה גם עם ההתאחדות וגם עם איילים.

<שלום עזרן: המטרה היא של כל הרעיון הזה מבחינתי כמנהל אגף החינוך, כל עיר יש לה עיר סטודנטים, כל עיר צריכה לבנות תרבות משלה, איך היא מעצימה את הסטודנטים שלה ואיך היא מקבלת את האחרים.

<שלום עזרן: הרי זו המטרה בסופו של התהליך.

<שלום עזרן: לכן, בהגדרה זו בוודאי תכנית ומבחינתי, אם אין תהליכי הטמעה של מה שנעשה בעיר מכל הזוויות השונות אין צורך.

<שלום עזרן: וכשזה כך, זה טוב.

<שלום עזרן: לא תמיד יש יחס ישר בין גודל ההשקעה לבין האיכויות.

<שלום עזרן: פה ראינו מינימום השקעה והרבה מאוד איכויות.

<שלום עזרן: יובל עושה עבודה נהדרת, כמו כן גם איילים וגם הגרעין מפני שכרגע יש נתיב ברור לאן הדברים הולכים.

<שלום עזרן: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע אותך בקצרה נאווה, חניכה בעיר.

<נאוה אלקבץ: אני אספר שהגעתי לעיר לוד לפני שלוש שנים כחניכה של הפרויקט הזה, היום אני מלווה קהילה בעיר שהתחילה באוקטובר האחרון.

<נאוה אלקבץ: בגדול, הגעתי בשביל המלגה – אני אומרת את זה ואמרתי את זה תמיד – ללא שום כוונה מעבר לזה.

<נאוה אלקבץ: כאמור, אני כבר שנה שלישית בעיר, הבן שלי רשום למשפחתון לשנה הבאה, שמבחינתי זו החותמת הברורה לזה שאנחנו נשארים.

<נאוה אלקבץ: אני מסכימה עם העניין, שבילוי קהילות זה הדבר שמשאיר אותנו, גם העשייה בעיר.

<נאוה אלקבץ: אני יכולה להגיד, שאני עבדתי בעיר, פעלתי בעיר, אני מרגישה משמעות בעיר, אני מרגישה שאני מסתובבת בין אנשים שאני מרגישה חלק מהם, שאני גם משמעותית עבורם, שזה אחד הדברים שגורמים לי לרצות להמשיך לחיות בעיר.

<נאוה אלקבץ: בעניין של מה חסר, אז זה מסגרות.

<נאוה אלקבץ: יש לי בן שהוא בן 18 חודשים, אני עוד לא מדברת על חינוך, בתי ספר וכו', אבל זה משהו שאני יודעת שאנחנו משקיעים בו מחשבה עכשיו.

<נאוה אלקבץ: זה משהו שאימהות סטודנטיות יתעסקו בזה הרבה השנה, איפה לרשום את הילדים.

<נאוה אלקבץ: ראיתי הרבה מקומות ולא היה לי קל למצוא.

<נאוה אלקבץ: גם בעניין של תרבות, כן מדובר להקים יותר מקומות בילוי, זה משהו שיכול להשאיר בוגרים כמונו בעיר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: דני מירז בבקשה.

<דן מירז: כמה מילים.

<דן מירז: קודם כל, אני מנהל את שדמות, שדמות עובדת באורנים.

<דן מירז: מדובר במודל ארוז במובן הזה שניתן לעשות לו שיגור, לא בהיבט של התאמות מבניות אלא אני מדבר בצד הרוח והחינוך.

<דן מירז: עמדו בפנינו כמה אתגרים.

<דן מירז: הראשון, איך החברים הללו נשארים בעיר.

<דן מירז: זאת אומרת, אנשים מגיעים למען משהו, אמרת את זה מקסים, הגעתי בגלל המלגה.

<דן מירז: זאת הסיבה וזה בסדר להגיד אותה.

<דן מירז: צעירים שעוד לא יודעים את מקומם, הרבה פעמים זו המוטיבציה שלהם.

<דן מירז: הם לא נשארים בגללה, גם מחקרית וגם עובדתית בשטח.

<דן מירז: הם נשארים בזכות ה"עם", לא למען.

<דן מירז: ה"עם" זה לגלות את השכנים בוועד המקומי שלי, ה"עם" זה לגלות עבודה מסוימת בתוך הרשות עצמה, לממש את מי שאני, להתקרב לחברים בקבוצה ולא לא אפרט כרגע.

<דן מירז: יש מודל סדור, שאני רק אגיד את שלושת הרגליים שלו: הראשונה זה למידה משותפת של חברי הקהילה יחד.

<דן מירז: אנחנו בונים קהילה, קהילת חיים שנשארת יחד במקום.

<דן מירז: השנייה, הם מתנדבים במסגרות שהן מחוץ למשימה שלהם, חלק ראשון זה סטודנט, חלק שני, אני יוצא לעבוד ואם אני מהנדס באינטל או רופא שיניים ואני חוזר ללוד בערב, אני אעשה משהו שהוא מעבר כדי לתרום למקום.

<דן מירז: הנושא השלישי זה כמובן העבודה אחד עם השני וההתקרבות, בין אם זה שבת משותפת וכו'.

<דן מירז: דבר נוסף זה להימנע מג'נטריפיקציה, זה דבר ש אנסה למצוא לזה מילה בעברית כי אין אותה: מצב שבו מביאים אוכלוסיות מבחוץ, שמדירות את האוכלוסיות הקיימות.

<דן מירז: אם תרצו, זה קרה במנהטן ועוד מקומות בעולם.

<דן מירז: אנחנו לא רוצים בזה.

<דן מירז: אנחנו רוצים לחזק גאווה מקומית, את הנרטיב המקומי לחזק כדי שאלה שחיים במקום עצמו יהיו גאים במי שבוחרים הכי טוב מחדש במקום שבו הם נולדו.

<דן מירז: וגם טוב אלה שהגיעו מבחוץ כחדשים ורוצים לבחור, בין אם זה עוד מעט בקרית שמונה וכבר בלוד כבית עבורם.

<דן מירז: אגיד עוד שני דברים, עקרונות עבודה שלנו, ממדים של שותפות.

<דן מירז: אנחנו חייבים לעבוד מלמעלה ומלמטה.

<דן מירז: אני חושב, שבקריית שמונה נוכל להמהיר את התהליך עקב הלקחים של חבלי לידה בלוד.

<דן מירז: במשפט אחרון אומר, שהמטרה היא בעצם להביא להתחדשות עירונית, הטרוגנית, של כמה קהילות, כולל לוד, שהיא יהודית וערבית, אבל הכי חשוב, בת קיימא.

<דן מירז: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון.

מירב בן ארי: ראשית, הוועדה מברכת על תכנית הסטודנטים בלוד.

מירב בן ארי: הוועדה קוראת להרחבת המיזם ליישובים נוספים.

מירב בן ארי: היישוב הראשון שאנחנו נבחן את המוכנות שלו כבר, תוך שבועיים, בכינוס בקרית שמונה, של הצוות מההתאחדות ומהרשות, העיר הראשונה שאנחנו נבחן היא קריית שמונה.

מסעוד גנאים: אני יכול?

מירב בן ארי: אני מצטערת, אני חייבת לסיים, הגעת מאוחר.

מירב בן ארי: טוב, דקה לפניך.

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך על התכנית, על העצמת הסטודנטים והצעירים.

מסעוד גנאים: אני מציע להרחיב את זה ליישובים ערביים, טייבה זה בסדר, גם סכנין זה בסדר.

מירב בן ארי: בדיוק הגענו לדבר על טייבה.

מירב בן ארי: העיר הראשונה שתיבחן בפגישה של הצוות תוך שבועיים כדי לבחון היתכנות, אני אעשה את הפעולה שלי מול משרד החינוך ומול משרד האוצר, זה התפקיד שלי.

מירב בן ארי: אבל בתוך הרשות, כמובן במעורבות של משרד החינוך והנציגים שהגיעו לכאן, להשיג את התקציב לרשות.

מירב בן ארי: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת גנאים וחבר הכנסת אחמד טיבי, כמובן של עוזי דיין, נבדוק אפשרות להרחיב את התכניות ליישובים נוספים.

מירב בן ארי: אמר ובצדק עוזי דיין, הוא מוכן לשים מיצ'ינג, אנחנו נפיץ את זה לשאר הערים בארץ שזקוקות לתכנית וכמובן נפעל לקידום הנושא וגיוס הכספים משאר הקרנות, גם "קרן שחף" שאליה התייחסנו.

עוזי דיין: זה בשנה הבאה באופן מעשי.

עוזי דיין: הכסף של השנה הזאת גמור.

עוזי דיין: בהנחה שתצליחו בממשלה, לא ראיתי פה נציג של משרד האוצר.

עוזי דיין: הכסף שלנו לשנה זו כבר יצא.

מירב בן ארי: שר האוצר הוא ראש הסיעה שלי, בדיוק בשביל זה התכנסתי ובגלל זה ביקשתי אני לקיים את הדיון בעצמי כדי שאוכל לקדם את הנושא מול שר האוצר.

מירב בן ארי: כמובן חברתי יפעת שאשא-ביטון, אני בטוחה שתעשה ללא לאות, יחד אתי, לקדם את הנושא.

מירב בן ארי: לכן, הוועדה קוראת לממשלה לתקצב תכנית הרחבה תוך יצירת אותה תקנה, אבל אני מסייגת, אם לא נצליח לעשות את התקנה, אז לחשוב על אלטרנטיבה אחרת לגייס את הכסף.

מירב בן ארי: אנחנו מברכים את הליווי והבקרה של משרד החינוך.

מירב בן ארי: אנחנו כמובן תומכים בחיזוק הקשר והרחבה של המעורבות שלכם בפיקוח גם בערים הנוספות.

מירב בן ארי: אני מודה לכולם שבאתם.

יפעת שאשא ביטון: רק להוסיף בהמלצות, שבכל יישוב שבו נכנסת התכנית, תיבחן תכנית ממשלתית לפיתוח של היישוב בראייה רחבה יותר, שנוכל להשאיר את הפרויקטים - - -

מירב בן ארי: דיברנו על זה, זה נושא חשוב, גם להשאיר את הסטודנטים.

מירב בן ארי: אמרתי את זה בתחילת הדיון ואני אומרת את זה גם בסוף.

מירב בן ארי: אמרתי בתחילת דברי, מה שמבדיל בעיני את תכנית לוד מתכניות סטודנטיות אחרות, הנושא של הבוגרים ושמענו כאן בוגרת נפלאה שסיפרה לנו, איך התחילה ואיך היא מסיימת או לפחות נשארת.

מירב בן ארי: לכן, אנחנו כן רוצים להרחיב ולתת לזה מקורות מימון.

מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע, אנחנו נמשיך כמובן לעקוב אחרי התכנית.

מירב בן ארי: תודה רבה, הישיבה נעולה.