ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 14, 2015-06-29 10:30

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: הנושא בישיבת ועדת הפנים הנוכחית הוא אבטחת הרכבת הקלה בירושלים, באופן בסיסי על-ידי משטרת ישראל, עם כל המשתמע מכך.

דוד אמסלם: אני גם מברך את נשות ראשי הערים מהשלטון המקומי, הן מתארחות כאן בכנסת היום.

דוד אמסלם: קודם כול, אנחנו מקבלים אתכן בברכה.

דוד אמסלם: אתן יודעות שהבעלים שלכן משתתפים בוועדה הזאת הרבה בדרך כלל, אז שתדעו, כשהם מאחרים זה בגלל הוועדה.

דוד אמסלם: אז באמת welcome, אנחנו מאוד שמחים שהגעתן וכיבדתן אותנו בנוכחותכן.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם יש לכן איזו שאלה בדיון או משהו, אתן יכולות להצטרף גם לדיון.

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, נושא הדיון הוא כל סוגיית הרכבת הקלה בנושא האבטחה והבטיחות שלה.

דוד אמסלם: לפני שאני אפתח את הדיון הייתי מבקש מנמרוד – הוא הכין לנו מצגת קלה, ובאמת "שאפו" ותודה על המאמץ – תראה לנו אותה, ניכנס לאווירה ונתחיל בדיון.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: (הצגת מצגת: "פסים של אלימות") תודה לנמרוד.

דוד אמסלם: האמת, אהבתי את הסיפה של "יהיה טוב".

דוד אמסלם: באמת אני מאמין שיהיה טוב.

דוד אמסלם: אני חורג ממנהגי, הייתי מבקש לשמוע קודם כול את התושבים ואחרי כן הייתי מבקש לשמוע את דברי חברי הכנסת ואנשי המקצוע.

דוד אמסלם: דביר עדני, בבקשה.

<דביר עדני: בוקר טוב לכולם.

<דביר עדני: אני שמח שהתכנסנו כאן הבוקר כי אני כאן מטעם תושבים בשכונה שפשוט כואב להם.

<דביר עדני: כואב להם אומר – אם זה לשלוח ילדים לחוגים.

<דביר עדני: אם לי, לשכניי, יש ילדים שכבר מתחילים לגדול, אפילו עם בייביסיטר לשלוח אותם לחוגים מחוץ לשכונה, אני והשכנים שלי לא נשלח אותם מחוץ לשכונה בגלל איזשהם אירועים שקורים בדרך.

<דביר עדני: אני רוצה לחזור לחודש מרס 2012.

<דביר עדני: בתוקף תפקידי וגם בעיסוקים נוספים שלי אני משמש כחובש ביחידת אופנועים בארגון "הצלה".

<דביר עדני: באירוע הראשון, שבוודאי כולכם זוכרים, בתחנת הרכבת ביקותיאל אדם, נקראתי לאירוע שאז לא כל כך האמנו שהוא קורה, אבל חיילת נדקרה שם בתחנת הרכבת על-ידי מפגע שהגיע מבית חנינא.

<דביר עדני: אני חושב שזו הייתה בעצם איזושהי נקודה שהבנו שיכולים לפגוע בנו גם ברכבת, ומאז המצב הלך והידרדר, ואנחנו שומעים יום-יום, יום-יום, גם מצד כוחות ההצלה והביטחון בשכונה, אנחנו נקראים מדי יום גם לאירועי טרור אחרים בשכונה אבל כרגע אני מדבר על הרכבת, שאין לנו לתושבים ביטחון ברכבת.

<דביר עדני: זה אומר שאם אשתי או ילדים ממש קטנים צריכים לנסוע ברכבת כדי להגיע למרכז העיר בסך הכול לקניות, לסידורים או למשפחה, אנחנו כבר לא עושים את זה ברכבת כמה חודשים בגלל שאנחנו חיים את המציאות הזאת, בגלל שבמשך כל רגע בשעות היממה אני וחברי מוקפצים לטפל בקריאות ברכבת הקלה, אם בפסגת זאב ואם בדרכה אל העיר.

<דביר עדני: אני קורא מכאן, מהכיסא הזה של התושבים, של כמעט 50,000 תושבים בפסגת זאב ועוד תושבים בנוה יעקב ובבנימין – אני תושב בנימין לשעבר – שמשתמשים ברכבת הקלה, שהיא ציר תחבורה כל כך מרכזי ושימושי לחלק כל כך נרחב של האוכלוסייה בירושלים, בעצם להאיר את הנושא הזה ולעשות משהו כדי שאנחנו כתושבי ירושלים נרגיש בטוחים להשתמש ברכבת בשימוש בסיסי כדי להגיע לעיר לעבודה.

<דביר עדני: אשתי למשל הפסידה עבודה, ושכנים ואנשים נוספים שאני שומע מהם בימים האחרונים - לצאת לעבוד, מי שאין לו כלי רכב, הוא לא יעשה את זה ברכבת הקלה.

<דביר עדני: אני לא מקצין, אני בעצם מציג את פני הדברים כי חשוב לנו כתושבים לקבל איזשהו שירות כמו שכל תושבי ירושלים מקבלים.

<דביר עדני: בוקר טוב.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לשמוע את אבי שלום, בעבר היה גם יושב-ראש במינהל הקהילתי, חבר אישי שלי.

דוד אמסלם: ברוך הבא, בבקשה.

<אבי שלום: תודה.

<אבי שלום: בוקר טוב לכולם.

<אבי שלום: כמו שדווח, אני הייתי יושב-ראש המינהל הקהילתי במשך שנתיים, הייתי לפני זה חבר הנהלה והיום אני מכהן גם כחבר הנהלה, זאת אומרת אני כעיקרון מלווה את הרכבת, אפשר להגיד מהתחלה כשהחליטו להפעיל את הרכבת.

<אבי שלום: אני חושב שהיום הבעיה ברכבת – ברגע שהתושבים ידעו שיש יותר אבטחה ויותר ביטחון אישי, מה שנקרא, זה רק יגביר את כל הנושא של העלאת הנוסעים לרכבת, ואל מול נתונים אי אפשר להתווכח.

<אבי שלום: ברגע שהיה פיגוע או הייתה אבן, או היה מפורסם בעיתון, אוטומטית זה היה יורד, התושבים לא רצו לנסוע, התושבים מבחינתם היו לוקחים קטעים, אוטובוסים.

<אבי שלום: ברגע שתהיה לתושבים הגברה של הביטחון, התושבים ירוויחו משני דברים.

<אבי שלום: אני מסתכל מה תושבים יכולים להרוויח, כעיקרון.

<אבי שלום: הם יכולים להרוויח, ראשית, שיהיו פחות פקקים בבוקר, פחות אנשים יצאו עם רכבים מהשכונה, הם יעלו על הרכבת, ודבר שני זה כמובן איכות חיים, פחות זיהום אוויר שיהיה בשכונה על-ידי המנועים שיוצאים בבוקר.

<אבי שלום: אותו דבר גם בחזרה.

<אבי שלום: מה שכן, צריך לפי דעתי לתגבר – כמובן, אחרי שיהיה ביטחון – לתגבר את התחבורה, את הרכבת, בתדירות יותר גבוהה.

<אבי שלום: התדירות הייתה צריכה להיות כל חמש דקות, ככה דיברו בהתחלה.

<אבי שלום: אני יודע שהיום בשעות הבוקר זה 5.30 או 5.40 דקות, אחר הצהרים זה שבע-שמונה דקות, הרכבות יותר עמוסות.

<אבי שלום: ברגע שיש יותר אנשים, יש פחות ביטחון, אנשים צריכים לעמוד, להילחץ, להידחף ברכבת, וכל הנושא של התזמון של הרכבת, לתת לה יותר עדיפות.

<אבי שלום: בזמנו דיברו על כך שמפסגת זאב להר הרצל, 27 דקות אתה נוחת.

<אבי שלום: היום אנחנו מדברים על כמעט 38–40 דקות.

<אבי שלום: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה, אבי.

דוד אמסלם: אריה, מנהל מתנ"ס פסגת זאב.

<קריאה: אריה לא הגיע.

דוד אמסלם: ישראל אלישביץ, תושב נוה יעקב, בבקשה.

<ישראל אלישביץ: בוקר טוב.

<ישראל אלישביץ: אני חושב שלא ניתן לנתק את הביטחון ברכבת הקלה מהביטחון הכללי בתוך השכונה של נוה יעקב, בית חנינא.

<ישראל אלישביץ: אנחנו מדברים על מצב שבניין בתוך בית חנינא שצמוד לשכונה – לא מחנה פליטים שועפט – ספג בתקופה האחרונה 20 בקבוקי תבערה.

<ישראל אלישביץ: בניין אחד.

<ישראל אלישביץ: אי אפשר להגן עליו?

<ישראל אלישביץ: אני חושב שחייבים לדאוג לביטחון בכל השכונה, לפחות בצירים המרכזיים.

<ישראל אלישביץ: מסלול כביש בן-ציון, על שם אביו של ראש הממשלה, האזור הזה חייב להיות מאובטח בצורה מוחלטת.

<ישראל אלישביץ: לצורך זה נראה לי שצריכים לבנות תחנת משטרה בתוך בית חנינא.

<ישראל אלישביץ: יש שטח צמוד לקרקע ששייך לשכונת נוה יעקב שהוא בצמוד לבית חנינא.

<ישראל אלישביץ: משום מה מחליטים לבנות עליו בית-ספר לתושבים הערביים, שאנחנו יודעים – עם כל בעיות הביטחון שזה ייצור שם – במקום תחנת משטרה מוסדרת שם שתיתן ביטחון.

<ישראל אלישביץ: אם המשטרה לא מסוגלת לתת ביטחון, ואנחנו רואים שהיא לא מסוגלת, תיעזרו בצבא.

<ישראל אלישביץ: מה הבעיה, מה הבושה.

<ישראל אלישביץ: הרי יש פה אינתיפאדה, זה לא סתם ילד שזורק אבנים.

<ישראל אלישביץ: הכול מתוכנן, הכול חוליות שמתוכננות, הם מתארגנים בתוך מחנה הפליטים, באים מפגעים, תיעזרו בצבא.

<ישראל אלישביץ: דבר אחרון שאני מציע לעשות זה את המסלול המהיר.

<ישראל אלישביץ: בזמנו פסלו אותו אבל היום אפשר לעשות שני מסלולים, אחד דרך בית חנינא ואחד מהיר, גם יחסוך עשר דקות וגם ייתן ביטחון בתקופה שיש בעיות, ואנחנו רואים שיש בעיות .

<ישראל אלישביץ: ממילא זה ייקח חמש שנים לפחות עד שיעשו אותו, אבל שיתחילו.

<ישראל אלישביץ: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה, ישראל.

דוד אמסלם: הייתי מבקש להעביר את זכות הדיבור לחבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להודות לך על עצם קיום הדיון הזה.

אורי מקלב: אתה נאמן להבטחתך בתחילת הקדנציה שלך שמעבר לנושאים החשובים שיש על שולחנה של ועדת הפנים, אתה גם לא מזניח את הנושא החברתי והאזרחי ובקשות של ציבור, שמצפים שהכנסת תדון בדברים שחשובים להם ומדאיגים אותם.

אורי מקלב: אני חושב שהדיון הזה הוא באמת משקף את מה שאתה מוביל בעבודתך כיושב-ראש ועדת הפנים.

אורי מקלב: בעיות בטיחות בירושלים קיימות, לא מעט.

<ירון רביד: ביטחון.

<ירון רביד: לא בטיחות.

אורי מקלב: ביטחון ובטיחות של אזרחים.

אורי מקלב: בטיחות של אזרחים ובעיות ביטחון.

אורי מקלב: בעיות ביטחון בעקבות בטיחות של אזרחים.

אורי מקלב: אנחנו עדים לכך בהרבה מקומות, ודאי במזרח ירושלים, אם זה הר-הזיתים – שעל סדר-היום של הוועדה – התחבורה הציבורית, הגישה לכותל המערבי, האזור הכי מתויר והכי מבוקש בישראל.

אורי מקלב: אנחנו עדים ללא מעט בעיות שיש גם להולכי רגל וגם לנוסעי התחבורה הציבורית, ובעיות בקו התפר, פיגועים, פיגועי דריסה.

אורי מקלב: והשאלה שנשאלת, האם הנושא של הרכבת הקלה, בעיית הבטיחות ברכבת הקלה, היא אותה בעיה כמו שאר הבעיות, ואנחנו מכלילים אותה ביחד.

אורי מקלב: מבחינתי, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ממש לא, משתי סיבות.

אורי מקלב: הבעיה ברכבת הקלה קודם כול שהיא בעצם מערכת הסעת המונים, כלשונה.

אורי מקלב: התכלית של הרכבת הקלה, בהגדרתה, היא מערכת להסעת המונים, והיא לא סתם מערכת להסעת המונים אלא מערכת מרכזית בהסעה הזאת, ואין בלעדיה.

אורי מקלב: דהיינו, קהל הנוסעים הוא שבוי בידי הרכבת הקלה.

אורי מקלב: אנחנו מתעלים את האנשים.

אורי מקלב: ביטלנו קווים, ביטלנו אפשרויות אחרות כדי שכולם ייסעו ברכבת הקלה, זה חלק מהתכנון.

אורי מקלב: הרכבת הקלה יכולה להצדיק את עצמה כלכלית רק אם יש לה כך וכך נוסעים.

אורי מקלב: כדי שיהיו לה כך וכך נוסעים צריכים לעשות כמה מהלכים, כולל איסור חנייה במרכז העיר, ואני לא אאריך בנושא הזה.

אורי מקלב: בחלק הזה, בחלק המקצועי, ובציפיות שיש מהרכבת הקלה, היא הצליחה מאוד.

אורי מקלב: הרכבת הקלה עמדה, עומדת מעל היעדים שלה – בציבור המשתמשים, בדרישה, בכמות, בעוד כמה פרמטרים, ואני חושב שצריך באמת להחמיא לזה.

אורי מקלב: דבר אחד שנכשלנו, באופן קולוסלי ממש, זה הנושא של הבטיחות של הרכבת ובטיחות הנוסעים.

<ירון רביד: ביטחון.

אורי מקלב: ביטחון ובטיחות הנוסעים.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: מכיוון שנוסעי הרכבת הקלה סובלים – כפי שראינו בסרטון, כפי שאנחנו יודעים – מהתנכלויות חוזרות ונשנות, מהפחדות.

אורי מקלב: הרכבת הקלה, נוסעים בה נערים, ילדים, נשים, והם לא יודעים מה צפוי להם.

אורי מקלב: עכשיו תשאלו, למה זה אחרת?

אורי מקלב: אז אמרתי.

אורי מקלב: פעם אחת בגלל המרכזיות שברכבת הקלה ושאין אלטרנטיבה.

אורי מקלב: דבר שני – אני יכול להגיד מתוך ניסיון אישי בעניין הזה – זה האבטחה והתכנון שלא יהיו כאלה מקרים ובעיות של זריקת אבנים וכולי, בתכנון לקחו את זה בחשבון, ואני ישבתי עם אנשים, הייתי אז בתפקידי הקודם בעיריית ירושלים והעלינו, אנחנו כנבחרי ציבור, את הבעיה של הביטחון ברכבת הקלה, אם זה נעשה.

אורי מקלב: התכנון היה על קו התפר ושאלנו, איך אתם תתגברו, ובשלבים של התכנון היו אז כל הפיגועים באוטובוסים ועוד, והיינו מודעים לאפשרויות כאלה, זה לא דבר שהתחדש, סוג של פיגועים וסוג של בעיות שלא ידענו מזה קודם.

אורי מקלב: אלה דברים שידענו.

אורי מקלב: ואני זוכר את המלים של מנכ"ל כזה ומנכ"ל אחר – יש לנו את כל האמצעים, יש לנו את כל הידע, יש לנו את כל המומחים ואת כל הטכנולוגיה איך להתגבר על העניין.

אורי מקלב: והנה מומחים והנה ידע והנה טכנולוגיה, ועדיין אנחנו נמצאים ושואלים על הדברים הפשוטים.

אורי מקלב: אם יש לכם את זה, אז בבקשה, צריך ליישם את זה.

אורי מקלב: וכאן אנחנו באמת מצפים מכוחות הביטחון, הם אלה שאמונים על כך, שגם כשהבעיה הזאת באמת תיפתר, שבאמת ננסוך ביטחון בנוסעים.

אורי מקלב: חייבים את זה, צריכים את זה, ואנחנו מחויבים גם לציבור הנוסעים.

אורי מקלב: עוד דבר קטן, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: הרכבת הקלה אמורה להתרחק או להתרחב מהצד המערבי וגם לצד הצפוני-מזרחי שלנו, נוה יעקב והלאה.

אורי מקלב: עכשיו זה בשלב התכנון, אולי אפילו בשלב הביצוע.

דוד אמסלם: ביצוע.

אורי מקלב: ביצוע כבר.

אורי מקלב: ואני אומר לכם, אנחנו מכניסים את עצמנו למצב ביטחון או מצב בטיחותי לנוסעים שאנחנו נרחיק אותם הרבה-הרבה יותר ממה שקורה כיום.

אורי מקלב: אנחנו מכניסים עכשיו בתוך לוע הארי כמעט, ללוע הארי אנחנו מכניסים בעיית תכנון שלנו – אולי כדי להראות ריבונות ועוד דברים כאלה, ולא בגלל הצורך האמיתי של הנוסעים אלא בגלל השקפות עולם כאלה ואחרות או בגלל תזות כאלה ואחרות, ומתכננים את זה ומכריחים את ציבור הנוסעים לנסוע במקומות שהם לא רוצים לעבור בהם, שהם לא צריכים לעבור, זה לא היעד שלהם ואין להם שום חובה לעבור שם.

אורי מקלב: יש אפשרויות, יש אלטרנטיבות להמשיך את קו הרכבת הזה בצד הצפוני-מזרחי לאזורים בטוחים יותר, שמורים יותר, שהם נגישים יותר, ולמה אנחנו חייבים היום שוב להגדיל ולהרחיב את הבעיה?

אורי מקלב: תודה, אדוני.

דוד אמסלם: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב, הוא פשוט מכיר את זה מהכובע הקודם כסגן ראש העיר בעיריית ירושלים, לכן הוא חי את הנושא.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לתת את זכות הדיבור לבועז גולן.

דוד אמסלם: בועז עוקב אחרי הנושא הזה, כל נושא הבטיחות ברכבת, בבקשה בועז.

<בועז גולן: בוקר טוב, סליחה על האיחור אבל צריך לזכור - -

דוד אמסלם: סלחנו.

דוד אמסלם: תתקדם.

<בועז גולן: - - שזה כסף קטן לעומת האיחור של נוסעי הרכבת הקלה בגלל רכבות שלא מגיעות בזמן עקב הפיגועים.

<בועז גולן: אנחנו בחדשות 0404 מסקרים מזה כשנתיים את כלל פיגועי האבנים בישראל.

<בועז גולן: מי שלא יודע, אנחנו מדברים על עשרות ביום ברחבי הארץ – עשרות ביום – תבערה ואבנים.

<בועז גולן: הרכבת הקלה לצערי הפכה להיות הדובדבן שבקצפת, אם אפשר לקרוא לזה כך, מבחינת פיגועי האבנים בעיר הבירה, בירושלים, שהפכה בכלל לבירת הטרור של ישראל.

<בועז גולן: נתונים אפשר להציג מכאן עד הודעה חדשה, אבל לא זאת מטרת הדיון.

<בועז גולן: קודם כול, אין שבוע בלי פיגוע ברכבת הקלה בירושלים, באופן ודאי עובדתי.

<בועז גולן: אין שבוע.

<בועז גולן: לפעמים יש ימים שיש שני פיגועים, שלושה פיגועים ביום, יש גם הרבה פיגועים אגב שלא מדווחים, האבן פשוט לא הגיעה, וזה הולך הלאה.

<בועז גולן: גם כאן אנחנו מכירים בנושא הרכבת, הכול מתועד והכול עובדתי.

<בועז גולן: אנחנו מדברים מדי יום עם אנשים שסובלים מבעיות חרדה.

<בועז גולן: צריך לזכור שפיגוע, לא תמיד הבן אדם שנפגע, אז הוא פצוע.

<בועז גולן: כמו שאנחנו מגדירים, יש פצועי חרדה, וזה המון בישראל, ובירושלים על בסיס יומי.

<בועז גולן: אגב, גם הבוקר אוטובוס נרגם, אתם בטח מכירים, או שלא, אבל זה קורה בירושלים.

<בועז גולן: זה לא בגלל שזו הרכבת הקלה.

<בועז גולן: זה מקום נוח לזרוק.

<בועז גולן: אני בכלל בדעה שאנחנו צריכים לעבור בכל מקום בארץ בבטחה, זה בכלל לא קשור.

<בועז גולן: אני שומע פה קולות – כן לעבור שם, לא לעבור – ריבונו של עולם, זאת המדינה שלנו, זה הארץ שלנו, על מה אנחנו בכלל מדברים.

<בועז גולן: אני רוצה לעבור בכל מקום, אני אעבור.

<בועז גולן: ויש כאלה שבמכוון עוברים במקומות האלה כדי להפגין נוכחות, תשאלו את אלה שנפצעים בבית חנינא כמעט על בסיס שבועי מאבנים.

<בועז גולן: ברכבת הקלה יש נוסעים שמדווחים לנו שהם פשוט הפסיקו לנסוע.

<בועז גולן: אני לא הצד של הרכבת ואני לא הולך ליחצן אותם, זה לא ענייני ממש, אבל יש המון נוסעים שפשוט החליטו להפסיק לנסוע ברכבת הקלה.

<בועז גולן: אגב, זה לא מאז אותו הרצח, גם היו פיגועי אבנים לפני כן, אנחנו סיקרנו אותם.

<בועז גולן: מי שחושב שזה מאז, הוא טועה בגדול.

<בועז גולן: אומנם יש עלייה מאז, והעלייה הזאת נמשכת ביום-יום.

<בועז גולן: ולכן חשוב לדעת, ואני פה מביא למעשה את קול העם, לא את הקול שלי הפרטי.

<בועז גולן: אנחנו לצערנו נאלצנו להקים מוקד פיגועים – לא יודע אם אתם מכירים או לא – יש לנו קו טלפון להודעות ואנחנו מקבלים על בסיס יומי.

<בועז גולן: מהרכבת הקלה אין שבוע שאנחנו לא מקבלים, ואני אומר, יש גם אבנים, כמו שלשום שאבן שהושלכה פשוט לא פגעה ברכבת, נוסע שמדווח.

<בועז גולן: אנחנו אגב מוודאים כל דבר כדי לא לדווח סתם ולהלחיץ את הציבור.

<בועז גולן: אתם יודעים, כשאתה כותב לפעמים על אבן באיזה מקום, אנשים כבר לא נוסעים.

<בועז גולן: אני חושב שאנחנו מדברים כאן על בעיה קולקטיבית וזה לא רק הבעיה של הרכבת הקלה כי אי אפשר לפתור את הרכבת הקלה לבד, ולמצוא איזה הסדר ביטחוני כזה או אחר.

<בועז גולן: והכי מרגיז – אני אומר את זה בתור תושב ישראל – היא ממוגנת אז היא פחות נפגעת.

<בועז גולן: זה הזוי בכלל לחשוב על הכיוון הזה.

<בועז גולן: אגב, המשטרה – אנחנו עוקבים גם אחרי המשטרה – מבצעת המון מעצרים ואני אומר את זה מידע, באזור שועפט, בית חנינא, המון.

<בועז גולן: אם אני לא טועה, עד לפני כחודש וחצי היו 750 או 800.

<בועז גולן: הם עושים את העבודה במסגרת שנותנים להם.

<בועז גולן: יש שם גם מג"ב, יש שם גם משטרה, הרי אם ייתנו להם אישור אפשר יהיה לחסל את הבעיה הזאת.

<בועז גולן: הבעיה נמצאת כאן במשכן הזה.

<בועז גולן: המשכן הזה צריך לקבל החלטה ביטחונית, החלטה מעשית איך לשמור על הציבור.

<בועז גולן: לא יכול להיות שאם אני מגיע עכשיו מהקריות אני צריך לחשוב פעמיים אם לנסוע ב-443, אבל עוד פעם, זה סיפור לא לכאן, אבל זה אותו מרכיב.

<בועז גולן: צריך להבין את המרכיב הזה.

<בועז גולן: המטרה היא בכל מקום.

<בועז גולן: אגב, מי שיגלוש בפורומים ובעמודי הפייסבוק – ואני חושב שכולכם צריכים לעשות את זה – של התקשורת הערבית כאן בירושלים, ובטח מרצועת עזה שמעודדים תמיד, הם כותבים, תזרקו אבנים על הרכבת הקלה ותזרקו אבנים ב-443.

<בועז גולן: ויזרקו.

<בועז גולן: בכל פעם שמישהו מאחורי מסגד עומד או מאיזה מזנון או מאיזה מקום, הוא יזרוק את האבן, כי קל לו ואפשר לו, ופשוט הענישה – שזאת לדעתי הבעיה הגדולה ביותר, זו צורת הענישה בישראל, שהיא לא מונעת.

<בועז גולן: אגב, גם במשטרה יש תיעוד של זורק אבנים, אם אני לא טועה פעם שלישית או רביעית, נעצר וחזר, אותו אחד.

<בועז גולן: הוא היה קטין, אז תופסים אותו, עושים לו נו-נו-נו, הוא חוזר הביתה, ושום דבר לא קורה.

<בועז גולן: אני חושב שהגיע הזמן לקנוס בסכומים גבוהים.

<בועז גולן: זה קיים אגב בהקמת רעש בנושא הזה, ואנחנו יודעים שבהקמת רעש, כשקונסים הורה על מה שהבן שלו עשה, הילד לא חוזר, ויגידו את זה אנשי המשטרה.

<בועז גולן: אני חושב שפה אתם צריכים להתחיל להגדיל ראש ולמצוא ענישה ראויה.

<בועז גולן: כשפוגעים בכסף יש אפשרות לאכוף את זה, יש אפשרות לעשות דברים אבל שוב, זה לא תפקידי לתת עצות.

<בועז גולן: אנחנו לצערי רק מביאים את הנושאים האלה עד לאבן הבאה, שמן הסתם תהיה גם השבוע.

אורי מקלב: האם זה בתוואי מאוד מוגדר, זריקת האבנים על הרכבת הקלה, או שזה לאורך כל הציר?

דוד אמסלם: לא, הוא מדבר על שועפט.

<בועז גולן: 90% ו-95% אפילו, זה אזור שועפט בעיקר, בית חנינא, והיה לנו בשבוע שעבר מקרה גם הרבה לפני.

<בועז גולן: בכל מקום, רבותי, בכל מקום שיוכלו לפגע, יפגעו.

<בועז גולן: הנה, לפני דקות היה פיגוע דקירה.

<בועז גולן: בכל מקום שיוכלו לפגע, יפגעו.

<בועז גולן: אנחנו מדברים אומנם על הרכבת הקלה אבל צריך להבין את התפיסה הביטחונית המלאה.

<בועז גולן: עם ישראל זועק.

<בועז גולן: אני חושב שהגיע הזמן שיתעוררו.

<בועז גולן: אתם צריכים לראות את התגובות מדי יום – אלפים, זה לא בן אדם בודד – שמתחילים להבין מה קורה כאן.

<בועז גולן: אנחנו מדברים שוב על עשרות פיגועים מדי יום.

<בועז גולן: זה פיגועים, זה לא משחק ילדים, והגיע הזמן שכולנו נתעורר, נעשה יד אחת כדי למנוע את זה כי לציבור בישראל לא מגיע ביטחון, חובה לכולנו לתת לו את הביטחון.

דוד אמסלם: תודה רבה, בועז.

דוד אמסלם: תודה, פיני קבלו, תודה לכן ותיהנו ביום בכנסת.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לתת את זכות הדיבור למנכ"ל סיטיפס, ירון רביד, אבל לפני כן הייתי רוצה לומר כמה דברים ולצמצם את הדיון למספר נקודות שהייתי רוצה שתתייחס אליהן.

דוד אמסלם: תראו, את הסיפור של הרכבת הקלה בירושלים אני חושב שבחדר הזה אני כמעט היחיד שהובלתי מתחילת הדרך, מהרעיון ועד הביצוע הסופי.

דוד אמסלם: הקונספט סביב הרכבת היה שאין מתחרה לרכבת, זה כל הרעיון בגלל שהיה חשש כלכלי באותה נקודת זמן שבדקו את הרכבת.

דוד אמסלם: סיטיפס אפילו קיבלה רשת ביטחון של 60,000 נסיעות, היום לדעתי יש לה למעלה מ-100,000 נסיעות ביום, סך הכול זה פרויקט שהצדיק את עצמו ברמה כלכלית בצורה פנטסטית.

דוד אמסלם: הרעיון כמו שאמרתי, שזה סוג של מונופול.

דוד אמסלם: יש לו יתרונות וחסרונות, ואחד החסרונות שלו זה שאם אתה לא נותן את השירות אז אין תחליף.

דוד אמסלם: אני כרגע לא בא לסוגיית הכרטוס ואני לא בא לסוגיית השירות – עזוב, שים את זה בצד, אנחנו מדברים כרגע על נושא הביטחון והבטיחות.

דוד אמסלם: ולכן, כרגע תמונת המצב היא כזאת.

דוד אמסלם: הרכבת משרתת את השכונה הצפונית בעיר, פסגת זאב, כרגע בסביבות 60,000 תושבים.

דוד אמסלם: יש את ה-extension, עכשיו בביצוע, לדעתי תוך שנה, שנה וחצי, שנתיים גג, גם נוה יעקב מחוברת לעניין הזה.

דוד אמסלם: ברמה הרכבתית, למרות שגם היום ברמה של האוטובוסים, יש שפיכה באזור הרכבת, כל הזמן יש שאטלים בפנים השכונה.

אורי מקלב: קווים מזינים.

דוד אמסלם: הקווים המזינים, בדיוק.

דוד אמסלם: לכן, אנחנו מדברים בגדול בסופו של עניין על שירות הכרחי, מונופוליסטי כמעט, ל-100,000 איש.

דוד אמסלם: את הפקקים בשכונה אתם מכירים, את החשיבות של התחבורה הציבורית ברמה האסטרטגית במדינת ישראל אתם מכירים, אין טעם להיכנס לעניין.

דוד אמסלם: מבחינתי, סיפור הבטיחות והביטחון זה מרכיב הכרחי בשימוש בתחבורה ציבורית, זה בסיסי.

דוד אמסלם: בן אדם שלא מרגיש בטוח בתחבורה ציבורית, לא נוסע בתחבורה ציבורית.

דוד אמסלם: אז או שהוא ייסע עם הרכב, או שהוא ינסה למצוא לו פתרון אחר.

דוד אמסלם: ולכן אני אומר, בגדול אנחנו פה כלואים.

דוד אמסלם: חלק מהתושבים שאין להם רכב, הם כלואים בשירות הזה ואין להם ברירה.

דוד אמסלם: לכן, כאן הייתי מבקש ממך, ירון, תן לנו תמונת מצב לגבי נושא הבטיחות והביטחון בתוך הרכבת.

דוד אמסלם: יש הטרדות בתוך הרכבת, לא קשור כרגע לאבנים, ויש את הנושא של הפגיעה באבנים.

דוד אמסלם: זה אחד.

דוד אמסלם: פעם שנייה, הייתי מבקש לקבל נתונים לגבי הנושא של ההחזרה לשימוש.

דוד אמסלם: יש לנו כ-48 קרונות לפי ההסכם.

דוד אמסלם: 48 קרונות?

<ירון רביד: 46.

דוד אמסלם: 46 קרונות.

דוד אמסלם: ברמה האופרטיבית בסופו של דבר כשיש פגיעה בקרונות אתם מפעילים רק את הקרונות הטובים, ואז יש פגיעה ישירה ברמת השירות, ומזה נגזרת גם רמת הבטיחות, בגלל שיש צפיפות יותר גבוהה, וכולי וכולי.

דוד אמסלם: הייתי רוצה את ההתייחסות שלכם להשמשה במהירות, זאת אומרת כמה זמן לוקח לכם להשמיש את הקרון, כמה קרונות אופרטיביים היום בפעילות, וכמה זמן לוקח לכם להשמיש אותם.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ירון רביד: קודם כול, ברכות לכניסה לתפקיד.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דרך אגב, חבר שלי טוב, ירון, עבד אתנו בעירייה הרבה שנים, היה גם ברכבת ישראל, והיום מנכ"ל סיטיפס.

<ירון רביד: ותודה לחברי הכנסת.

<ירון רביד: אני רוצה קצת לעשות סדר.

<ירון רביד: אחד, אם אפשר לא להשתמש במילה "בטיחות", הרכבת בטוחה.

<ירון רביד: יש להבדיל בין ביטחון לבטיחות, ואני תיכף רוצה להתייחס גם לנושא הביטחון כי אני חושב שאנחנו נמצאים היום, בעיני לפחות, בנקודת זמן אחרת, טובה יותר.

<ירון רביד: זו לפחות התמונה שיש אצלי.

אורי מקלב: לא נכון להגיד בטיחות הנוסע?

<ירון רביד: לא.

<ירון רביד: ביטחון הנוסעים.

<ירון רביד: זה דבר אחד.

<ירון רביד: בעולם רכבתי, למילה "בטיחות" יש משמעות עצומה.

<ירון רביד: זו הערה ראשונה.

<ירון רביד: הערה שנייה.

<ירון רביד: הקרונות נבנו ואופיינו בתקופת האינתיפאדה השנייה ולכן החלונות הם ממוגני אבנים ובקבוקי תבערה.

<ירון רביד: כל האירועים של זריקות האבנים שהיו במהלך התקופה האחרונה, במהלך השנה האחרונה וגם לפני כן, אף נוסע לא נפגע, וגם את זה כדאי לזכור, זאת אומרת כשהמערכת תוכננה על-ידי המדינה הדבר הזה נלקח בחשבון.

<ירון רביד: אני רוצה להתייחס לפעילות של המשטרה באזור.

<ירון רביד: אנחנו לפחות, נמצאים גם בקשר מאוד מאוד טוב וגם מקצועי עם כל הגורמים במחוז, ממפקד המחוז ועד מפקד תחנת שפט שנמצא כאן, סנ"צ אבי כהן, ועוזי זית, קצין הרכבת ורמ"ח המבצעים.

<ירון רביד: אנחנו נמצאים בשיתוף פעולה מצוין, אנחנו בקשר יומיומי ואנחנו מקבלים את כל השירות שאנחנו צריכים על מנת שהתופעה הזאת תצומצם למינימום.

<ירון רביד: ומעבר לאותה תקופה שחווינו שהתייחסתם כאן קודם לגבי נושא של זמינות רכבות וכל מה שקשור בזה, אנחנו לא נמצאים שם היום.

<ירון רביד: אנחנו נמצאים היום, ואני גם רוצה להעיר בהקשר לזה לגבי הנושא של התחזית קדימה, אנחנו נמצאים היום במקום טוב, במקום שבו להערכתנו – שוב, אין לנו אינפורמציה מדויקת פר נוסע, אבל להערכתנו יש לא מעט תושבים מפסגת זאב שחזרו לנסוע ברכבת, המשטרה עושה את העבודה שלה לאורך ציר שועפט, ואנחנו חזרנו היום למספרי נוסעים שהיו לפני האירועים שהיו בקיץ שעבר, בקיץ 2014.

דוד אמסלם: ירון, תתייחס בבקשה למה שדיבר בועז.

<ירון רביד: אני אתייחס, אני תיכף מתייחס גם לנתונים.

<ירון רביד: לגבי הנושא של זריקות אבנים, אז שוב, גם אם יש היום עדיין מדי פעם אירועים של זריקות אבנים, אי אפשר להשוות את זה.

דוד אמסלם: מה זה מדי פעם?

<ירון רביד: אי אפשר להשוות את זה לסטטיסטיקה של הקיץ שעבר, לאזור של יולי-ספטמבר 2014.

<ירון רביד: ושוב, כמו שאמרתי, המשטרה - ואולי גם כדאי שהם ירחיבו - מטפלת בעניין הזה ואני חושב שבסך הכול היום אנחנו נמצאים במציאות טובה יותר.

זאב בנימין בגין: סליחה.

זאב בנימין בגין: אתה אומר יולי-ספטמבר שנה שעברה ושאי אפשר להשוות.

זאב בנימין בגין: בין השאר, אולי אי אפשר להשוות כי אנחנו רק עכשיו נכנסים ליולי עד ספטמבר מבחינת החופשות בבתי-הספר.

<ירון רביד: חבר הכנסת בגין, אני מנכה את העונתיות.

<ירון רביד: גם כך קיימת עונתיות ברכבת בין חורף, קיץ, סתיו, אביב.

זאב בנימין בגין: לא, לא.

זאב בנימין בגין: אני מדבר על עונתיות הקשורה בחופשה של נערים מבית-הספר.

<ירון רביד: אני מבין למה אתה מתכוון.

<ירון רביד: אני מדבר על זה שבסך הכול, בניכוי החופשה של בתי-הספר, כשאנחנו מנטרלים, אני מדבר מבחינת כמות האירועים והיקף האירועים וכל מה שקשור בזה, אנחנו לטעמי נמצאים במקום אחר.

<ירון רביד: יכול להיות שצפוי לנו קיץ קשה, אני מקווה שלא.

<ירון רביד: כרגע התמונה, כמו שאנחנו רואים אותה בחודשים האחרונים, זו תמונה של שיפור, במגמה של שיפור, ועלייה בחזרה למספרי הנוסעים שהיו לנו לפני מה שנקרא אירועי שועפט, שהתחילו ביולי שנה שעברה, בדיוק לפני שנה.

דוד אמסלם: ירון, ברשותך.

<ירון רביד: רק עוד מילה.

דוד אמסלם: אין בעיה, יש לך כמה זמן שאתה רוצה.

דוד אמסלם: מבחינת

דוד אמסלם: כם, כמה אירועי זריקות אבנים יש לכם על הרכבת, שאתם בעצם רואים פגיעה ברכבת?

דוד אמסלם: דבר אתי במספרים, במונחים חד-חד ערכיים.

<ירון רביד: אני רוצה להתייחס גם לנושא הזה כי יש גם זריקות אבנים או ניסיונות לזריקת אבנים שלא גורמים לנזק לרכבת.

<ירון רביד: כמו שאמרתי קודם, הרכבת תוכננה ואופיינה למצב כזה שגם אם נזרקה אבן והיה ניפוץ, אז השמשה - - -

דוד אמסלם: ברור, ברור.

דוד אמסלם: ירון, אנחנו מכירים את זה.

דוד אמסלם: כמה זריקות אבנים יש על הרכבת?

<ירון רביד: אנחנו אצלנו מכירים סדר גודל של כ-80 אירועים מתחילת השנה, חלקם הם כאלה שלא גרמו לנזק, וברמה של עבודה מול המשטרה, מתואמת, סדר גודל של כ-46 אירועים.

<ירון רביד: אלה המספרים המתואמים שלנו.

<ירון רביד: אני חייב שתדעו.

<ירון רביד: אנחנו עובדים ברמה כזאת שמייד כשזה קורה יש דיווח שמתקדם בשני החמ"לים – גם בחמ"ל של הרכבת שלנו, גם בחדר הבקרה, וגם מול אבי, מפקד תחנת שפט – ויש עדיין מצב שגם אם נגרם נזק, במספרים האלה, הרכבת לא נאלצת לחזור ולהפסיק את השירות, ומכאן גם הפער בין המספרים.

<ירון רביד: סדר גודל של רכבות שנפגעו ואכן היה צריך לבצע בהן תהליך של החלפת חלון, כ-46 אירועים.

דוד אמסלם: במהלך מה?

דוד אמסלם: שנה?

<ירון רביד: במהלך השנה האחרונה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, כל אירוע זריקה שובר חלון, או שאירוע אחד שובר כמה חלונות?

<ירון רביד: לא, אז אמרתי.

<ירון רביד: אחד, לא כל אבן שנזרקת גורמת לנזק ברמה כזאת שהרכבת מושבתת, ורכבות שלא מושבתות כמובן ממשיכות בשירות.

דוד אמסלם: מה זה לא מושבתות?

דוד אמסלם: אתם מפעילים את הרכבת כשהחלונות שבורים?

<ירון רביד: לא, לא, זה מה שהתייחסתי קודם.

דוד אמסלם: אני צרכן גדול של הרכבת.

<ירון רביד: זה טוב מאוד.

דוד אמסלם: אז אני אומר לך שאני נסעתי כמה פעמים עם רכבת כשהחלון סגור, ואתם כותבים.

<ירון רביד: לא, אז זה לא מאבנים.

<ירון רביד: יש לנו בלאי גם של החלונות.

דוד אמסלם: לא, לא בלאי.

דוד אמסלם: אני מספר לך, מזריקת אבן.

דוד אמסלם: אני רואה את הניפוץ של החלון.

<ירון רביד: אני אומר לך שבעיקרון יש הנחיה שאם החלון נסדק, הרכבת לא אמורה להמשיך בשירות והיא חוזרת לדפו.

<ירון רביד: יכול להיות שהייתה תקלה.

דוד אמסלם: כמה רכבות במקביל היו מושבתות כתוצאה מזה?

<ירון רביד: זה הדבר הבא שבאתי להתייחס אליו.

<ירון רביד: אין לנו היום מצב שהשירות – כמו שהתייחסת בחודשים עברו, בקיץ שעבר – שהשירות נפגע כתוצאה מזריקת אבנים.

<ירון רביד: אנחנו לא נמצאים שם היום, אנחנו עומדים היום בלוח הזמנים ובשירות לציבור.

<ירון רביד: מילה לגבי הנושא של המונופול, רק כדי שתהיה תמונה קצת יותר רחבה.

<ירון רביד: יש היום אוטובוסים, קיימים קווים של אגד שנוסעים מפסגת זאב לכיוון גבעת התחמושת, ובכלל מילה כללית על נושא המונופול.

<ירון רביד: הרעיון היה בעיקר לעשות הזנה בקווי אוטובוס לציר הראשי, זה בא ממקום תחבורתי - -

דוד אמסלם: ברור, ברור.

<ירון רביד: - - ואני עדיין חושב שהרעיון הוא נכון, ועדיין היום יש בידי המדינה אפשרות להסיע קווי אוטובוס גם בציר הקיים וגם בצירים אחרים, והיא אכן עושה את זה.

<ירון רביד: אם אתם מכירים, כל המהלך שנקרא "הפעימה הצפונית", שזה כל שינוי מערך האוטובוסים בצפון העיר, לא קרה עדיין, והשירות מתאפשר לתושבים בשתי החלופות.

<ירון רביד: סך הכול מבחינתנו, כמו שאמרתי, אם לסכם, אנחנו נמצאים בשיתוף פעולה טוב מאוד עם משטרת ישראל.

<ירון רביד: אני חושב שהמשטרה עושה עבודה מצוינת בשטח, ולדעתי אנחנו לא נמצאים בסיטואציה של 2014 וגם לא כדאי ליצור פניקה מהסוג הזה.

דוד אמסלם: לא, לא, לא קשור לפניקה.

דוד אמסלם: אנחנו עושים דיונים כשיש בעיה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותו עוד שתי שאלות, ברשותך.

דוד אמסלם: קודם כול, אני חוזר.

דוד אמסלם: כמה רכבות השבתתם כתוצאה מזה שהחלונות היו שבורים?

<ירון רביד: אין לנו היום מצב - - -

דוד אמסלם: במקביל.

דוד אמסלם: מתוך ה-46, כמה עובדות?

<ירון רביד: היום כל הקרונות עובדים, וגם באירועים הכי חריפים הגענו למצב של כשלוש, ארבע, חמש רכבות.

<ירון רביד: שוב, אתה מדבר אתי אחורה על 2014.

<ירון רביד: ב-2015 לא היה לנו מצב שקרון הושבת ולא נתן שירות.

דוד אמסלם: כמה זמן לוקח לכם לתקן את החלון?

דוד אמסלם: האם יש לכם מספיק מלאי חילוף פה או שאתם משביתים?

<ירון רביד: כן.

<ירון רביד: יש לנו חלונות במלאי.

אורי מקלב: כמה זמן לוקח להחליף חלון ברכבת?

<ירון רביד: סדר גודל של כארבע-חמש שעות.

<ירון רביד: אנחנו נמצאים גם בתהליך עבודה מול מס רכוש בנושא הזה, של פיצויים.

<ירון רביד: בסך הכול, זאת מערכת שעובדת בצורה מהירה, לפי לוחות הזמנים שאנחנו מחויבים להם.

<ירון רביד: ב-2015 לא נגרם לנו מצב שלא יכולנו להעמיד את כל המצבה של הקרונות.

דוד אמסלם: עוד שאלה, ברשותך.

דוד אמסלם: אני מחלק את הביטחון לשני חלקים.

זאב בנימין בגין: שאלת המשך.

זאב בנימין בגין: ההשבתה המעטה הזאת שהייתה, האם היא משפיעה על תדירות הנסיעה או שאתם ביתירות מסוימת?

<ירון רביד: לא, אנחנו לא ביתירות.

<ירון רביד: בחודשים שבהם הייתה השבתה במהלך 2014, גם בשעות הבוקר נפגעה התדירות.

<ירון רביד: בבוקר לפי ההסכם אנחנו מחויבים, אנחנו נותנים היום כל חמש ורבע דקות רכבת.

<ירון רביד: עוד התייחסות למה שציין כאן יושב-ראש המינהל הקהילתי.

<ירון רביד: אנחנו נמצאים בדין ודברים עם המדינה, שאני מקווה שיתקדם בימים הקרובים ויבשיל לכדי סיכום, לשנות מעט את התדירות של הרכבת.

<ירון רביד: אם תרצו, זה דיון נפרד, אבל המגמה היא כמובן לשפר את התדירות במה שמוגדר שעות השפך.

<בועז גולן: דרך אגב, בשבוע שעבר בשועפט, כשזרקו אבנים באותו יום כמה פעמים, עצרו את הרכבת למעט זמן, שלא תיכנס לשועפט.

<בועז גולן: אנחנו היינו שם.

<בועז גולן: יש עיכובים כל הזמן, צריך לשים את הדברים על השולחן.

דוד אמסלם: ברור.

דוד אמסלם: ירון, עוד שאלה ברשותך.

דוד אמסלם: אני בא לנושא הביטחון.

דוד אמסלם: יש ביטחון בתוך הרכבת, ויש מה שנקרא על התוואי עצמו.

דוד אמסלם: בזמנו לדעתי היו לכם מאבטחים בתוך הרכבת.

<ירון רביד: יש לנו גם היום מאבטחים.

<ירון רביד: המאבטחים הם לא שלנו, הם מופעלים על-ידי אגף הביטחון של עיריית ירושלים - -

דוד אמסלם: כמה מאבטחים יש?

<ירון רביד: - - באמצעות מחלקת הביטחון של עיריית ירושלים.

דוד אמסלם: הם נמצאים פה?

<אלינור סילוק: כן.

<ירון רביד: כן.

<ירון רביד: אם תרצה, אפשר להרחיב גם על זה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בנעורי שמעתי על מכונית רולס רויס שנתקעה באוטוסטרדה בבריטניה, נשברה לה הציריה.

אורי מקלב: הנהג, בעל הרכב, טלפן לחברה, אמרו לו, תחכה חצי שעה.

אורי מקלב: תוך 30 דקות נחת מסוק באוטוסטרדה, החליפו לו ציריה, אחרי כמה דקות הם כבר נסעו.

אורי מקלב: עובר חודש, עוברים חודשיים, הוא לא מקבל חשבון.

אורי מקלב: טלפן לחברה – איש ישר – תיקנתם לי.

אורי מקלב: שואלים: מה תיקנו?

אורי מקלב: הוא אומר: הציריה נשברה לי בתאריך כך וכך.

אורי מקלב: אמרו לו: ברולס רויס לא נשברת ציריה, לא היה דבר כזה.

אורי מקלב: זאת אומרת, אני מבין מאוד, ברולס רויס לא נשברת ציריה.

אורי מקלב: אני מבין דבר כזה שאתה רוצה להחזיר את האמון של הנוסעים ברכבת ואתה אומר, אצלנו אין זריקת אבנים, אצלנו לא קורה דבר, המצב הוא סבבה - -

<ירון רביד: לא זה מה שאמרתי.

אורי מקלב: - - והמצב הוא מצוין, ורק אם אנחנו קוראים לך עכשיו לוועדה לפניות הציבור ושואלים למה יש איחורים ולמה יש עיכובים ולמה יש צפיפות, אז התשובות הרשמיות שלכם זה בגלל שיש זריקות אבנים ויש השבתות ואנחנו מחכים ואנחנו לא יכולים לתת את השירות האמין.

אורי מקלב: לכן הציבור גם לא יכול לקבל אפילו את לוח הזמנים המדויק מתי יש רכבת קלה, כמו שיש באגד, אי אפשר לקבל בגלל המצב הזה.

אורי מקלב: אבל יש פער גדול.

אורי מקלב: מי שיושב עכשיו באילת ורואה אותנו, מבין מצב מסוים, אבל מי שגר בירושלים – בתוך עמי, בתוך הציבור הירושלמי – יודע שהציבור הוא ממש לא כזה.

אורי מקלב: ולכן, אני מבין את התפקיד שלך אבל בכל אופן, אדוני היושב-ראש, המצב בשטח הוא אחר.

דוד אמסלם: ברור, ברור.

אורי מקלב: אנחנו חיים במציאות, ולכן אנחנו צריכים את המענה.

אורי מקלב: צריכים לקבל מענה אמיתי לכל מה שאנחנו מעלים פה.

דוד אמסלם: בוודאי.

<ירון רביד: אם אפשר, הערה אחרונה.

<ירון רביד: הרב מקלב, לא אמרתי שאין אירועי זריקת אבנים.

<ירון רביד: אמרתי שיש זריקות אבנים, שביחס ל-2014 אנחנו נמצאים במגמת שיפור.

<ירון רביד: לא אמרתי שאין בכלל זריקות אבנים.

אורי מקלב: אמר חבר הכנסת בגין את המילה הנכונה.

אורי מקלב: ההשוואה ל-2014 היא לא רלוונטית כל כך בעניין הזה.

זאב בנימין בגין: זה נראה.

זאב בנימין בגין: נראה בספטמבר.

דוד אמסלם: זה נראה בספטמבר.

דוד אמסלם: זה בסדר, אנחנו לא יוצרים פניקה.

זאב בנימין בגין: שאלה לגבי יולי עד ספטמבר, התקוות הן טובות.

זאב בנימין בגין: אני שואל גם את המשטרה האם אתם נערכים באופן מיוחד לתקופת החופשה.

זאב בנימין בגין: בי"ת, אדוני היושב-ראש, נראה לי מוזר ששירות כזה, שבו תלויים כל כך הרבה אנשים בשעות העומס, לא ירכוש אמצעים מספיקים כדי שתהיה יתירות מזערית אבל כך שבכל זאת לא תושפע התדירות, בייחוד בשעות העומס.

זאב בנימין בגין: קשה לי לראות בכלל מפעל שעובד באיזשהו סרט נע, שאין בו יתירות כזו, ומספר הנוסעים כפי שנאמר הוא הרבה יותר מן המינימום שעליו דובר, אז השאלה היא אם זו שאלה כלכלית או אתם לא רואים צורך בכך.

דוד אמסלם: בני, זו סוגיה שאנחנו יכולים לדבר עליה שעתיים.

דוד אמסלם: יש להם חוזה, הם בנו, בעצם החוזה הוא BOT, אני מכיר אותו.

דוד אמסלם: היו בו כשלים לטעמי, אבל הם לא צד בעניין.

דוד אמסלם: הם מבקשים על כל פעולה כסף.

דוד אמסלם: שלם להם מחר, יביאו לך גם 100,000 קרונות לפה, אין בעיה.

דוד אמסלם: לכן אני לא רוצה להיכנס לזה.

דוד אמסלם: אתה צודק, יש שם בעיות הרבה יותר חמורות.

דוד אמסלם: אני חושב שכל מערכת הכרטוס היא כבר לא רלוונטית היום.

דוד אמסלם: אני ראיתי במו עיני, כמו שאמרתי זה מונופול - ברחוב יפו אין מוניות, אין כלום – ואני ראיתי איש מבוגר שבא עם כרטיס האשראי והמכונה אמרה לו שאין אפשרות.

דוד אמסלם: והוא עמד שם ושאל אותי, באתי וקניתי לו כרטיס בגלל שהבנתי שאין לו מה לעשות, הוא לא יכול להזמין מונית, הוא לא יכול ללכת ברגל, אין לו כלום, הוא תקוע.

דוד אמסלם: לכן, יש שם הרבה בעיות אחרות בכל הנושא של התפעול, אבל זה לא קשור אליהם.

זאב בנימין בגין: ההיערכות לקראת הקיץ.

דוד אמסלם: עכשיו הייתי מבקש לשמוע את סנ"צ אבי כהן, מפקד תחנת שפט, התייחסות שלך בנושא וגם תתייחס לשאלה של חבר הכנסת בגין איך אנחנו מתייחסים לסיפור של הקיץ הקרוב.

<סנ"צ אבי כהן: בוקר טוב.

<סנ"צ אבי כהן: לגבי הנתונים, כמו שהציגו אותם ולגבי כל מה שנאמר פה.

<סנ"צ אבי כהן: התחנה, המשטרה כמשטרה, עושה הרבה מאוד בשביל להחזיר את השקט ואת הביטחון לתוואי הרכבת.

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו עושים את זה ביחד עם עיריית ירושלים, שהיא אחראית על האבטחה בתוך הרכבת, עושים את זה עם החברים מטעם סיטיפס וקונקס, המפעילים והזכיינים של הרכבת.

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו עושים את זה הרבה מאוד בפעילות גלויה, אנחנו משלבים גם פעילות סמויה.

<סנ"צ אבי כהן: אומנם, ההשוואה היא לא מתבקשת אבל אם אני בודק את עצמנו לגבי ציר זמן, אנחנו רואים שיש ירידה משנה שעברה, אנחנו בדיוק היום שנה מהאירועים של "שובו אחים" והחטיפה והרצח של אותו ילד, אבו חדיר.

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו רואים ירידה בכמות האירועים לאורך ציר זמן של שנה.

<סנ"צ אבי כהן: אני חס וחלילה לא מזלזל באבן אחת, אבן אחת דינה - כמו שהגדירו אותה פה – פיגוע, ואנחנו מתייחסים לזה כמו פיגוע לכל דבר ועושים הכול על מנת שהאירוע הזה לא יקרה, אבל כשאנחנו מודדים את עצמנו על ציר זמן, שזה בדיוק שנה מהיום, אנחנו רואים שיש ירידה משמעותית בכמות יידויי האבנים.

<סנ"צ אבי כהן: מבחינת עצורים, כמו שנאמר פה יש לנו מאות עצורים שהוגשו נגדם כתבי אישום.

<סנ"צ אבי כהן: גם עם התמונות שהראיתם בהתחלה שזה שייך לימים הראשונים אחרי החטיפה של הילד, אנחנו נגיד שבסופו של יום כל מי שזרק אבנים או זרק בקבוק תבערה או פגע בתחנות רכבת בשועפט, הגענו אליו והוגש כתב אישום כנגדו.

<סנ"צ אבי כהן: לגבי מה היה בהליך המשפטי, נגעו פה בדברים האלה ולא צריך יהיה לחזור.

<סנ"צ אבי כהן: לגבי היערכות לקיץ, אנחנו כבר נמצאים בהיערכות לקיץ, אנחנו עושים את זה, אנחנו כבר נמצאים בשבועיים של הרמדאן, מבחינתנו זה איזשהו פיק מאוד משמעותי בהיערכות, ואנחנו נמצאים.

<סנ"צ אבי כהן: אני חייב לציין פה את שיתוף הפעולה שיש לנו עם העירייה ועם כולם.

<סנ"צ אבי כהן: העירייה למשל לקחה את זה כפרויקט ופתחה את בתי-הספר בשכונת שועפט, ומפעילה שם חוגים בשביל להשאיר את הילדים בבית-הספר ולא שיסתובבו סתם משועממים על תוואי הרכבת.

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו עושים פעילות יחד עם מנהלי בתי-ספר.

<סנ"צ אבי כהן: הם יורדים ומשתתפים אתנו, מכניסים את התלמידים לבית-הספר, כלומר ההסעות מגיעות, המנהלים והמורים מחכים להם שם, ויחד עם מש"ק הכפרים שלנו, יחד עם מנהיגות מקומית, מכניסים אותם לבית-ספר בשביל לא להותיר אותם בחוץ שיסתובבו על תוואי הרכבת ויחשבו לעשות כל מיני דברים אחרים חוץ מללמוד.

<בועז גולן: אני חייב רק לתקן.

<בועז גולן: רוב התמונות זה מהתקופה האחרונה, חלקן מהימים האחרונים.

<בועז גולן: זה אני העברתי את התמונות מחדשות 0404.

<בועז גולן: רוב התמונות, כולל סרטוני הווידאו, הם מהימים האחרונים.

<בועז גולן: אחד מסרטוני הווידאו הוא מהשבוע שעבר.

<בועז גולן: 90% מהתמונות שראיתם, מהחודשיים-שלושה האחרונים.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: רציתי לשאול אותך, סנ"צ אבי כהן.

דוד אמסלם: אתה מרוצה מהמצב?

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו תמיד שואפים ליותר.

דוד אמסלם: שאלתי אם אתה מרוצה.

דוד אמסלם: שואף זה תמיד - - -

<סנ"צ אבי כהן: אני תמיד שואף לעשות הרבה יותר.

דוד אמסלם: תראה, מהדיווחים שאנחנו מקבלים פה יש אחת לשבוע זריקת אבנים.

דוד אמסלם: אני מניח שברחוב יפו אין.

דוד אמסלם: איפה אתה גר בירושלים, אם מותר לשאול?

<סנ"צ אבי כהן: - - -

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אני חושב שבגילה, ברמות זה לא קורה.

דוד אמסלם: אני מניח שאם ברמות היו זורקים אבנים פעם בחודש, הייתם מזדעקים, מדוע ולמה.

דוד אמסלם: אני שואל אם אתה כמפקד תחנת שועפט, שאחראי – זה נופל בתחום הגזרה שלך, הביטחון והבטיחות של האנשים שם; של כל הצדדים, גם של התושבים וגם של הנוסעים - האם אתה קם בבוקר ואתה מבסוט מהמצב, זו השאלה שאני שואל.

<סנ"צ אבי כהן: זה לא שאלה אם אני מבסוט מהמצב.

דוד אמסלם: שאלתי אם אתה מבסוט.

<סנ"צ אבי כהן: אני לא שואל את עצמי אם אני מבסוט מהמצב, אני שואל את עצמי אם אני עושה הכול בשביל שהמצב יחזור - - -

דוד אמסלם: ומה זה הכול?

<סנ"צ אבי כהן: הכול זה כל מה שיש לי בארגז הכלים שיש לי כמפקד תחנה.

דוד אמסלם: יש לך מספיק בארגז כלים, לדעתך?

<סנ"צ אבי כהן: תמיד אפשר לקבל יותר.

דוד אמסלם: אתה הצפת את זה למעלה?

דוד אמסלם: עשיתם איזשהו דיון מערכתי אצלכם בנושא הזה?

<סנ"צ אבי כהן: אני שנייה חייב להתייחס.

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו נמצאים כשנה כבר במציאות - - -

דוד אמסלם: סלח לי שאני שואל אותך, בגלל שאתה השליח.

דוד אמסלם: עוד מעט אני אסביר גם למה.

<סנ"צ אבי כהן: אני שמח.

<סנ"צ אבי כהן: אנחנו נמצאים במציאות ביטחונית שונה, אני חושב מזה כשנה, רק בגלל האירועים שהגדרתי אותם.

<סנ"צ אבי כהן: מזרח ירושלים נמצאת באיזשהו מקום אחר מלפני כמה שנים.

<סנ"צ אבי כהן: אני חושב שהמשטרה באמת עושה מעל ומעבר, קודם כול להכיל את האירועים במקומות שלא ישליכו על מערב העיר.

<סנ"צ אבי כהן: כלומר, מי שמסתובב היום ברחוב יפו – ואתם מוזמנים להסתובב ברחוב יפו, בחוצות היוצר או בכל מקום אחר - רואים אלפי תיירים מגיעים, מטיילים, עולים לירושלים, ואף אחד כמעט, למעט דיווחים, לא שומע.

<סנ"צ אבי כהן: זה פעם אחת שאנחנו מצליחים לעשות.

<סנ"צ אבי כהן: פעם שנייה, המשטרה עושה הערכות מצב עתיות – זה עד לרמה שהשר לביטחון פנים הגיע, וכולם שותפים למאמץ שיש היום במזרח ירושלים.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: הדיון שלנו, ברשותך, הוא על הרכבת הקלה, בעיקר תוואי שועפט.

דוד אמסלם: אני שואל אותך שאלה, ושוב פעם אני חוזר על השאלה.

דוד אמסלם: אתה ענית לי שבמסגרת ארגז הכלים שיש לך, זה מה יש מה שנקרא, ואני הולך אתך.

דוד אמסלם: השאלה היא כך.

דוד אמסלם: אני, לפי תפיסת עולמי, אם יש לי אחריות בגזרה מסוימת או בנושא מסוים ואני מבין שיש בעיה אתו, אני מציף דיון למעלה.

דוד אמסלם: אני אומר, רבותי, יש 1, 2, 3, קודם כול תדעו שזה קיים.

דוד אמסלם: שנית, כדי לפתור את זה אני צריך 4, 5 ו-6.

דוד אמסלם: ואז מעניין אותי מה התשובה שקיבלת.

דוד אמסלם: אם העלית, ואם כן, מה אמרו לך.

<סנ"צ אבי כהן: הדיונים מתבצעים כל הזמן, כמו שאמרתי.

<סנ"צ אבי כהן: הדברים עולים למעלה.

דוד אמסלם: באיזה רמות?

<סנ"צ אבי כהן: ברמות עד למפקד המחוז.

דוד אמסלם: ומה התשובות שאתם מקבלים?

<סנ"צ אבי כהן: יש תעדוף של משימות, יש תעדוף של כוחות.

דוד אמסלם: לא, מעבר לתעדוף.

דוד אמסלם: אני מבין שאתה מעלה צרכים.

דוד אמסלם: הרי ברור, בסופו של דבר היות וזה בגזרה שלך, אני מניח שכשבא מישהו ומדווח לך – אבי, תקשיב, אתמול רגמו את הרכבת, שבוע שעבר רגמו – אז אתה, משהו לא מסתדר לך.

דוד אמסלם: אתה אומר, אני אחראי על הגזרה הזאת, אני חייב להביא פה ביטחון, זאת המשימה שלי.

דוד אמסלם: ואז אתה מתחיל לשבת עם החבר'ה ואתה מתחיל להבין ואתה מתחיל להכין מסמך איזה אמצעים אתה צריך כדי לפתור את הבעיה, ואתה מעלה את זה למעלה.

דוד אמסלם: אני מניח שהיה מסמך כזה, אחרת יש בעיה בניהול.

דוד אמסלם: אני אפילו לא שואל, אני בטוח שיש דבר כזה.

דוד אמסלם: השאלה היא מה ענו לך, אמרו לך: שמע, זה לא חשוב עכשיו, יש לנו בעיות במקומות אחרים?

<בועז גולן: אני יכול לדבר בשם השוטרים כי הם מדברים - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא צריך.

דוד אמסלם: בועז, תן למשטרה, בשביל זה הם פה.

<נצ"מ שמעון נחמני: ברשותך, אדוני היושב-ראש, שמי נחמני שמעון, אני רמ"ח המבצעים של משטרת ישראל.

<נצ"מ שמעון נחמני: לשאלה שלך, ואני ארחיב אחר כך כשתינתן לי ההזדמנות.

<נצ"מ שמעון נחמני: לשאלה האם אבי והתחנה או מחוז ירושלים, מקבלים את החליפה המתאימה להתמודד עם המציאות, התשובה היא כן, ואני אפרט.

<נצ"מ שמעון נחמני: מחוז ירושלים, מה-26 באוקטובר זכה על-פי החלטת ראש הממשלה, השר לביטחון הפנים והמפכ"ל, לתגבור שונה של כוחות ארציים מדי יום של 360 שוטרים.

<נצ"מ שמעון נחמני: בתחילה זה התחיל עם כ-1,000 שוטרים ולאחר מכן זה ירד ואנחנו הוספנו בחזרה את ה-360 שוטרים ליממה במחוז ירושלים, כשהתעדוף המרכזי למזרח ירושלים ולעוטף, כולל בית חנינא, כולל שועפט, כולל תוואי הרכבת, כשהכוח הזה למעשה הוא חיצוני, מגיע לעיר ירושלים, מעבר לריכוז המאמץ הפנים-מחוזי שמתקיים.

זאב בנימין בגין: אותו כוח מגיע כל יום או יחידות מתחלפות?

<נצ"מ שמעון נחמני: כל יום.

זאב בנימין בגין: אותם שוטרים?

<נצ"מ שמעון נחמני: לא.

זאב בנימין בגין: מבחינת הכרת הגזרה.

<נצ"מ שמעון נחמני: אדוני חבר הכנסת בגין, זה כוח שמגיע מבחוץ, 360 שוטרים, למהלך משימות של שבוע ימים, בכל יום ראשון הם מתחלפים.

<נצ"מ שמעון נחמני: זה כוח שלמד את המשימה, למד את השטח, למד את המציאות.

דוד אמסלם: כל שבוע הוא לומד את השטח?

<נצ"מ שמעון נחמני: לא.

<נצ"מ שמעון נחמני: זה כוח שמתחלף.

<נצ"מ שמעון נחמני: לקחנו פול של 800 והם מתחלפים ביניהם, כשהם למדו את המשימה, המפקדים אותם מפקדים, וכך מתחלפים.

<נצ"מ שמעון נחמני: יש לזה מאמץ רב אבל חשוב לומר שבשילוביות של הכוח הזה, יחד עם עיריית ירושלים, יחד עם המאבטחים, אנחנו הגענו לתוצאות שהוצגו פה כנתונים של ירידה במגמה, ירידה במספרים.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנן תוצאות, בועז התייחס אליהן, אלה תוצאות של מעצרים ותפיסות.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנה פעילות סמויה של יחידות מיוחדות שפועלות במתאר של הכפרים שמאוד לא קל לפעול שם, ומביאים לתוצאות חיוביות.

<נצ"מ שמעון נחמני: השילוביות, גם של הנהלת הרכבת וגם של עיריית ירושלים, והמשטרה, והכוחות הארציים, היא סוד מנצח למציאות.

<נצ"מ שמעון נחמני: ועובדתי, לא ציין פה ירון – 140,000 נוסעים, נוסעים ברכבת היום.

<נצ"מ שמעון נחמני: לא 60,000 כפי שסימנו בתחילת הדרך, 140,000 נוסעים ברכבת, משתמשים בה בבטחה, שזה לכולנו פה, צריך לומר, שינה משהו ומשנה משהו.

<נצ"מ שמעון נחמני: יחד עם זאת, על הביטחון הכולל ועל תחושת התושבים, שאני מזדהה אתם מאוד מאוד מאוד, גם בני משפחתי גרים באזור ואני מזדהה אתם, ועל התחושות, אין לי ויכוח אתם.

<נצ"מ שמעון נחמני: על העובדות אני יכול לומר.

<נצ"מ שמעון נחמני: העובדות זה ניתוח הזמן, מציאות אזורית, מציאות בתוך העיר ירושלים, והמגמות המשתנות עם המציאות שמחוז ירושלים מתמודד אתה יום-יום.

<נצ"מ שמעון נחמני: מפקד המחוז הוביל ומוביל תוכנית של הידברות עם המנהיגים.

<נצ"מ שמעון נחמני: עיריית ירושלים משלבת פה מאמץ רב להפעלת בני-הנוער בשעות הפנאי.

<נצ"מ שמעון נחמני: יש פה פרויקטים יפים שממתנים, מוציאים משהו יפה מתוך המציאות הלא נעימה הזו.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני חושב שבציר הזמן אנחנו נראה את המשתנה, כמובן יש הרבה משפיעים.

<נצ"מ שמעון נחמני: הוצגו פה תמונות, שאני גם לא חולק על המועדים שלהן.

<נצ"מ שמעון נחמני: זה מצב עובדתי.

<נצ"מ שמעון נחמני: במצב העובדתי ידעה משטרת ישראל, יחד עם המינהלת שמפעילה את הרכבת, האם להכניס את הרכבת לתוואי או להוציא אותה.

<נצ"מ שמעון נחמני: כל זה נבחן במידת הסיכון, וברוב הפעמים – יושב פה מפקד התחנה – המציאות לאפשר את נסיעת הרכבת, עם אבטחה כפולה ומכופלת.

<נצ"מ שמעון נחמני: זאת אומרת, לדומם קרון זה משהו שהוא לא בהינף יד.

<נצ"מ שמעון נחמני: זה בשיקול דעת של מפקד, בהתייעצות עם הנהלת הרכבת, עם מפקד המחוז, עם מארג של כוחות גדול יותר להכניס את הרכבת לתוואי, נסיעה ויציאה, מתוך אמירה אחת ברורה, שעל אף כל זה הרכבת תמשיך לנסוע בבטחה, וכך עושים.

<נצ"מ שמעון נחמני: המציאות היא לא קלה, וכולכם יודעים, ונכון כולכם גם מכירים את זה יותר קרוב, ועם המציאות הזאת אנחנו מתמודדים באמירה ברורה, שהרכבת תיסע והיא תהיה החוט המקשר או המחבר במרקם החיים בעיר ירושלים.

<נצ"מ שמעון נחמני: וזה עיקר המשימה המרכזית שמחוז ירושלים ועיריית ירושלים, וגם הנהלת הרכבת, שזה לא קל, מתמודדים עם זה ביום-יום.

<נצ"מ שמעון נחמני: אנחנו לא נמצאים בעולם אחר, אנחנו נמצאים במציאות לא קלה, ועל אף כל זה אנחנו מצליחים לעמוד ולאפשר גם לתושבים כמה שאפשר את הביטחון, שיעלו לרכבת וירדו מהרכבת.

<נצ"מ שמעון נחמני: וברשותך, אדוני היושב-ראש, אני יכול להציג לך נתונים, ונכון שזה לא נראה לעין או לא מורגש בעשייה הסמויה והגלויה, עם תוצאות חיוביות שבמעגל הזמן זה מאוד משפיע על תחושת הביטחון, ואני מאמין שזה יחזור.

אורי מקלב: כמה כתבי אישום הוגשו בשנתיים האחרונות כתוצאה מזריקת אבנים?

<נצ"מ שמעון נחמני: בנתון מדויק אני לא יכול להגיד לך על השנתיים, אני יכול להגיד לך על השנה האחרונה שאנחנו בערך עם 26 תיקים שהגשנו, וזה לא קל לאסוף ראיות בתיק של זריקת אבנים.

<נצ"מ שמעון נחמני: זו משימה מאוד קשה, זו משימה שיש בה אלמנטים של תצפיות, אלמנטים של קשר לעבירה באופן ישיר וראייתי ומפליל.

אורי מקלב: מה רף הענישה?

אורי מקלב: אולי יש לכם גם תובנות אלינו, שאנחנו צריכים להגדיל את המידה כדי שיהווה גורם הרתעה.

אורי מקלב: מכל מה שאמרת יש שני חלקים.

אורי מקלב: בעצם היישום בשטח והמניעה והענישה, ויש גם גורם הרתעה, שאלה אם הוא קיים בשטח.

אורי מקלב: פעילות יש, אולי גם פעילות חברתית לילדים ולנוער, אבל גורם ההרתעה – וזה אמר גם היושב-ראש וגם דיבר על זה בועז – הוא נראה פקטור מרכזי מאוד בכל העניין.

אורי מקלב: קשה אחרי כל נער שזורק אבנים בסופו של דבר להתמודד עם האחד, אבל גורם ההרתעה הוא הרבה יותר קולקטיבי, הרבה יותר גדול והרבה יותר רחב, ובסופו של דבר גם נותן את הנתונים.

אורי מקלב: ולכן, יכול להיות שאתה יכול גם לבוא אלינו – תשמעו, נושא הענישה, פסקי הדין מראים על ענישה מאוד מזערית שלא מהווה שום דבר, ואתם חובתכם כנבחרים לטפל בעניין הזה.

אורי מקלב: זו גם משימה שאנחנו רוצים לשמוע, אנחנו צריכים לקבל את זה מגורמי המקצוע, ולא שמענו את זה.

דוד אמסלם: זה פעם אחת, ברשותך, שמעון.

<נצ"מ שמעון נחמני: אוקיי.

דוד אמסלם: אני הייתי רוצה להרחיב את השאלה של חבר הכנסת מקלב, אני חוזר על זה.

דוד אמסלם: אל"ף, אנחנו מאוד מעריכים את עבודת המשטרה, שלא נתבלבל, מעריכים ומוקירים.

דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה אחרת שאותי היא מרתקת.

דוד אמסלם: אם הנתונים הם נכונים, שפעם בשבוע זורקים אבנים על הרכבת - - -

<בועז גולן: כל שבוע, לפחות פעם בשבוע.

דוד אמסלם: כן, לפחות פעם בשבוע.

דוד אמסלם: האם זה יעד שמשטרת ישראל חושבת שהוא נורמטיבי, וחיים אתו?

דוד אמסלם: סתם דוגמה, נניח שהיו זורקים על הרכב של השר לביטחון פנים כל חודש אבן, אני מניח שלא הייתם סובלים את זה, הייתם מגייסים את האמצעים ומפסיקים עם זה.

דוד אמסלם: השאלה היא אם הרכבת שנוסעת – והיא הנותנת, מה שאמרת, שהיא מסיעה, יש בה כ-120,000 עד 140,000 נסיעות; זה לא נוסעים, זה נסיעות, אז בוודאי ובוודאי, יש פה איזו חשיבות אסטרטגית, זה לא שני אנשים – האם אתם חיים עם מצב שזורקים לפחות פעם בשבוע אבנים על הרכבת, ואתם אומרים זה הסטנדרט, אנחנו חיים אתו, אין מה לעשות.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני אשיב גם לחבר הכנסת מקלב.

<נצ"מ שמעון נחמני: תוך כדי השיחה גם קיבלתי את הנתון המדויק לשאלתך על כתבי האישום, אז כתבי האישום בשנה שנפתחו זה 120 ולא 26, זו טעות שאני מתקן אותה פה.

אורי מקלב: על הציר הזה?

<נצ"מ שמעון נחמני: כן, על הציר הזה בתחנת שפט.

אורי מקלב: זה ראשי מאוד.

<נצ"מ שמעון נחמני: זה מאוד מתחבר גם לכמות העצורים, לפעילות, יש לזה משקל רב במעגל החוזר, לתוך העבירה החוזרת של זריקת האבנים.

<בועז גולן: 120 על הרכבת?

<בועז גולן: זריקות אבנים על הרכבת?

אורי מקלב: כן, ככה הוא אומר.

<בועז גולן: זה לא נתון שלו, שהוא אמר שיש סך הכול 80.

<קריאה: עצורים.

<קריאה: 120 עצורים זה 120 זורקי אבנים, לפחות פעם אחת.

<נצ"מ שמעון נחמני: תעשו הפרדה.

<נצ"מ שמעון נחמני: יש זריקת אבנים על הצירים ויש זריקת אבנים שהוא מדווח – מה שהוא דיווח זה 46 אבל יש זריקות אבנים שהוא לא מדווח עליהן, והן קורות על הציר וחלקן סמוך לציר.

אורי מקלב: היו זריקות אבנים, אבל לא פגעו ברכבת.

דוד אמסלם: כן, גם יכול להיות שלא על הרכבת.

<קריאה: זה אותו פיגוע.

<קריאה: בדיוק אותו פיגוע.

<נצ"מ שמעון נחמני: לכן התפיסה היא שהתייחסות לעבירה של זריקת אבנים - - -

דוד אמסלם: זה בכל מזרח ירושלים או רק בתחנת שפט?

<נצ"מ שמעון נחמני: זה רק בתחנת שפט.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני יכול לומר שהגברת הפעילות הביאה לתוצאות יותר מאשר בשאר המקומות, תוצאות יותר חיוביות, ולכן אם תרצה אדוני היושב-ראש, אנחנו נעביר לך את הנתון בהמשך בצורה מדויקת, אין עם זה שום בעיה.

<נצ"מ שמעון נחמני: השאלה על הצעות לחקיקה.

אורי מקלב: גם לגבי סף הענישה, אם יש לך נתון זה מאוד חשוב לנו, מה רמת הענישה שנותנים בכתבי האישום.

אורי מקלב: יש לזה חשיבות מאוד גדולה לנו כמחוקקים.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני אענה.

<נצ"מ שמעון נחמני: לעניין החקיקה, אנחנו יכולים לומר שאילו הייתה חקיקה מענישה, כואבת, כמו שניתנו פה דוגמאות, אותו מבצע לא היה חוזר לזה.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני יכול לומר שכל מי שנעצר באירועי אבו חדיר לפני כשנה, כבר שוחרר, ככה שלתת לכם רק בממדי הזמן לגבי אותו מבצע, הוא כבר בחוץ.

<נצ"מ שמעון נחמני: לכן, אני רוצה לומר שהצעות לחקיקה צריך לעשות בצורה סדורה, מסודרת.

רוברט אילטוב: החקיקה היא הבעייתית או החלטות בית-המשפט, זו השאלה.

רוברט אילטוב: מה הענישה המרבית במקרה של זריקת אבן?

רוברט אילטוב: יכול להיות שהחוק מתיר לתת עד שלוש שנות מאסר, והשופט משחרר או נותן שלושה חודשים, אז החקיקה היא פחות רלוונטית.

<נצ"מ שמעון נחמני: לעניין הצעות לחקיקה או הצעות בכלל, אם אתם רוצים את עמדתה של משטרת ישראל אנחנו נעביר.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני בפן המבצעי יכול לתת את התשובות פה.

<נצ"מ שמעון נחמני: לכן, גם הצעות, אני רוצה להיזהר ולא להעביר ביקורת על בית-המשפט אבל נתתי דוגמה רק את עצורי תקופת רציחתו של הנער אבו חדיר, עם כל ההשלכות.

<נצ"מ שמעון נחמני: בעניין הזה במידה ותרצו יותר נתונים או הצעות, אנחנו נעביר.

דוד אמסלם: שמעון, ברשותך, תחולת הדיון היא עד 12:00 כי אנחנו צריכים לפנות את החדר לישיבה אחרת.

דוד אמסלם: אני רוצה שתענה לי, ברשותך, בכן ולא.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני מגיע, ברשותך.

דוד אמסלם: האם אתה מרוצה מהמצב, ואם לא, מה בדעתך לעשות?

<נצ"מ שמעון נחמני: זה לא עניין אם אני מרוצה, זה עניין שאני כקצין משטרה או כשוטר במשטרת ישראל במחוז ירושלים, נשאל האם המצב הוא סביל או נדרש לו טיפול, אז תשובתי – הוא לא סביל, ונדרש לו טיפול.

<נצ"מ שמעון נחמני: נדרש לו טיפול, וכך אנחנו פועלים במנגנוני העבודה.

<נצ"מ שמעון נחמני: היום-יום, היעדים שנאמרו פה, המשימות היומיומיות, הן מוגדרות ברובן סביב אותם אירועים.

<נצ"מ שמעון נחמני: אותם שוטרים שנוספו לשוטרים במחוז ירושלים מבצעים את המשימות בהגדרה ברורה, בתדרוכי הבוקר ביציאה למשמרת, סביב אותם אירועים.

<נצ"מ שמעון נחמני: אותם אמצעים טכנולוגיים, שחלקם אני לא יכול לפרט, שמופעלים והם התוצאה לתפיסות של אותם זורקי אבנים, הם מופעלים מתוך הבנה שאנחנו לא נסבול את זה ולא ניתן לזה לקרות.

דוד אמסלם: ושוטרים על הקו בסיורים קבועים על הציר?

<נצ"מ שמעון נחמני: פועלים.

דוד אמסלם: יש לכם איזו משימת ברזל כזאת?

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם צוותים שפועלים בסיורים מופעלים - - -

דוד אמסלם: לא, שזאת המשימה שלהם, בלבד.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם, כן.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם שוטרים שמוצבים על הציר.

דוד אמסלם: כל יום, כל היום?

<נצ"מ שמעון נחמני: כל היום, במסגרת התחנה מופעלים צוותים שפועלים על הציר בגיוס הציר.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם צוותים שפועלים גם מצוות האבטחה של עיריית ירושלים, במשולב.

דוד אמסלם: עוד מעט נדבר עם עיריית ירושלים.

דוד אמסלם: אני מדבר על המשטרה.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם צוותים.

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם צוותי מג"ב, ישנם צוותי התחנה שפועלים על הציר.

דוד אמסלם: שזו המשימה שלהם, הבלעדית.

<נצ"מ שמעון נחמני: זו המשימה שלהם, לפעול על הציר.

דוד אמסלם: הבלעדית.

<נצ"מ שמעון נחמני: הבלעדית.

<נצ"מ שמעון נחמני: אני רוצה לומר, הצוותים האלה פועלים עם תוצאות מאוד חיוביות.

דוד אמסלם: ודאי.

<נצ"מ שמעון נחמני: עם תוצאות שיש לנו מה להתגאות בעשייה שלהם, עם הרבה סיכון.

דוד אמסלם: אין ספק.

דוד אמסלם: שמעון, אל תיכנס לזה, אנחנו מעריכים את זה מאוד.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את עיריית ירושלים לגבי הנושא של האבטחה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אלינור סילוק: נעים מאוד, אלינור סילוק, מנב"ט הרכבת הקלה מטעם עיריית ירושלים.

<אלינור סילוק: מה להציג?

דוד אמסלם: עיריית ירושלים אל מול משרד התחבורה בעצם לקחה על עצמה לאבטח את פנים הרכבת.

דוד אמסלם: השאלה היא קודם כול אם יש לכם את האבטחה הזאת גם היום, האם ישנה ירידה בתקציב, כן או לא, יחסית לשנים עברו.

דוד אמסלם: בדרך כלל, בחיים שלנו כשיש איזה אירוע גדול, הממשלה מתקצבת ואחרי זה כולם נרדמים, אז לאט-לאט זה יורד.

דוד אמסלם: מה המצב היום לדעתך, מה עמדתך לגבי הנושא, האם יש רמת אבטחה מספיקה, אין מספיק?

דוד אמסלם: תתייחס לנושא בכללותו.

<אלינור סילוק: קודם כול, כמו שנאמר, חבר הכנסת דודי, עיריית ירושלים לקחה על עצמה את האחריות הביטחונית על משתמשי הרכבת הקלה.

<אלינור סילוק: כמובן שכל התקציב מועבר על-ידי משרד התחבורה.

<אלינור סילוק: לשאלתך, התקציב דווקא הוגדל.

<אלינור סילוק: הוא לא הופחת, הוא הוגדל.

<אלינור סילוק: לגבי הביטחון של משתמשי הרכבת הקלה, כמו שנאמר פה, השיתוף בין עיריית ירושלים לבין משטרת ישראל לבין הזכיין הוא שיתוף פורה, אנחנו עובדים ביחד, אנחנו עושים הכול כדי שהנתונים מ-2014 – כל זריקות האבנים, כל אירועי הפרות הסדר שהיו – ירדו, וכמו שנאמר פה, עם הרגשת הביטחון קשה להתווכח אבל עם עובדות כן.

<אלינור סילוק: יש ירידה.

<אלינור סילוק: בתור אחד שמסתובב ברכבת, אתה רואה גם את תושבי פסגת זאב וגם את שאר תושבי ירושלים עולים על הרכבת, ולא סתם הרכבת עומדת על מספר של 120,000 ו-140,000 נוסעים ביום.

<קריאה: 140,000.

<אלינור סילוק: 140,000.

<אלינור סילוק: לגבי כל הסיפור של זריקת האבנים בציר שועפט.

<אלינור סילוק: בסוף, יש סיורים בשטח גם של משטרת ישראל, יש סיורים בשטח גם של מערך אבטחה.

<אלינור סילוק: אין דבר כזה שרכבת נכנסת לציר שועפט בלי סיור שמגבה אותה מבחוץ, ומאבטחים שנמצאים על כל קרון.

<אלינור סילוק: אין דבר כזה, אין אפשרות כזאת בכלל.

<אלינור סילוק: גם אם הרכבת תצטרך להמתין, הרכבת תמתין כדי שהמאבטחים יעלו.

<אלינור סילוק: הרכבת לא ממתינה אבל המאבטחים עולים.

<אלינור סילוק: יש זריקות אבנים, לא בכמויות שהיו ב-2014.

<אלינור סילוק: לדוגמה, בחודש האחרון, במאי, היו סך הכול חמישה אירועי זריקת אבנים.

דוד אמסלם: סך הכול.

<אלינור סילוק: סך הכול, חמישה - לעומת, אם אני מסתכל על שנת 2014 - סך הכול חמישה אירועים של זריקת אבנים.

<אלינור סילוק: צריך להבין, הסיפור הזה של זורקי אבנים, מדובר על ילדים.

<אלינור סילוק: הילדים שזורקים אבנים, זה משחק של חתול ועכבר, אם אני שם את הדברים על השולחן.

<אלינור סילוק: ילד שזאת השכונה שלו, מסתובב ברחוב, תופס אבן, רואה את הרכבת עוברת, זורק את האבן ובורח לתוך השכונה.

<אלינור סילוק: זה הסיפור.

דוד אמסלם: ברור.

דוד אמסלם: לא חשבנו שהסיפור הוא אחר.

<אלינור סילוק: אז אני אומר.

<אלינור סילוק: מבחינתי, צריך להסתכל גם על חצי הכוס המלאה.

<אלינור סילוק: בסוף, עושים פה מאמצים אדירים – אדירים, באמת אדירים – גם של העירייה, גם של המשטרה, גם של הזכיין, כדי שהתופעה הזאת תיעלם.

דוד אמסלם: מה התקציב השנתי של הביטחון של הרכבת?

<אלינור סילוק: עשרות מיליונים.

דוד אמסלם: עשרות?

דוד אמסלם: זה התקציב?

<קריאה: הוא אומר 29 מיליון.

דוד אמסלם: נושא האבטחה של הרכבת?

<קריאה: כן.

<קריאה: לשנה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע בקצרה את משרד התחבורה.

דוד אמסלם: מה תפקידך?

<דוד יוסף: שלום לכם.

<דוד יוסף: דוד יוסף, מנהל אגף פיקוח ובקרה, משרד התחבורה.

<דוד יוסף: אנחנו הגורם המקצועי למעשה, אבל מי שמנחה את האבטחה המקצועית זה משטרת ישראל כמובן.

<דוד יוסף: אנחנו אחראים על זה שהבקרה תעבוד, אנחנו בודקים כל מה שאנחנו משלמים, מה אנחנו מקבלים מהם בתמורה, ובזה מסתיים העניין.

דוד אמסלם: איך אתה בודק, דרך אגב?

<דוד יוסף: אנחנו בודקים על-פי סידורי עבודה.

דוד אמסלם: אתה בודק אם הבן אדם הגיע לעבודה.

דוד אמסלם: לזה אתה מתכוון?

<דוד יוסף: ברור.

<דוד יוסף: על-פי סידורי עבודה.

דוד אמסלם: איכות העבודה, אתה לא בודק.

<דוד יוסף: מקצועית לא.

<דוד יוסף: מקצועית זה משטרת ישראל, הם מחליטים, הם מנחים אותם, הם מסבירים להם איך לעבוד.

<דוד יוסף: אנחנו בודקים את הכמויות ואת כל הדברים מסביב.

דוד אמסלם: איזה סמכויות יש למאבטחים האלה?

דוד אמסלם: יש להם סמכויות מעצר?

<אלינור סילוק: לא.

<אלינור סילוק: יש להם סמכויות איכון, סמכות הזדהות לפי חוק הסדרת הביטחון 2005 – אם המשטרה תרצה להתייחס, אבל יש להם סמכויות נרחבות.

דוד אמסלם: תודה.

<דוד יוסף: אני רוצה להוסיף שהאבטחה של הרכבת, היא מיועדת לתוך הרכבת.

<דוד יוסף: אנחנו מדברים על פנים הרכבת.

<דוד יוסף: מבחוץ, כל יידוי האבנים וכל הדברים האלה, זה שייך יותר למשטרת ישראל, לאחרים, לצבא.

<דוד יוסף: מה שאנחנו אחראים זה על הבטיחות של הנוסע בתוך הרכבת.

דוד אמסלם: אמר אלינור כרגע שיש סיור חיצוני גם.

<דוד יוסף: יש סיור חיצוני אבל עדיין, מבחינתנו, המנדט שיש לנו זה בתוך הרכבת ואנחנו אחראים על מה שקורה בתוך הרכבת, וגם, לא כל מיני דברים, אנחנו אחראים על אירועי פח"ע וכאלה בתוך הרכבת.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רציתי לשאול אותך עוד שאלה קצרה, אני לא בטוח שאתה הגוף במשרד התחבורה.

דוד אמסלם: בזמנו היה בתכנון לעשות איזשהו קו עוקף מצומת יקותיאל אדם ישירות לדפו, כולל גשר, בדיוק כדי למנוע דברים מהסוג הזה.

דוד אמסלם: זה אומר שאם יש בעיה בציר הזה, הרי מראש ידעו שהוא ציר בעייתי, לא כל כך פשוט.

דוד אמסלם: והייתה תוכנית כזאת, לדעתי אפילו תוכנית תב"עית.

דוד אמסלם: השאלה היא למה זה לא קודם והאם יש כוונה בכלל לקדם את זה.

<דוד יוסף: אני מתנצל, אני לא הכתובת בעניין הזה.

<דוד יוסף: אנחנו אחראים על פיקוח ובקרה.

דוד אמסלם: אתה יודע משהו, מידע אישי, ירון?

<ירון רביד: הייתה בזמנו חלופה, אני לא יודע מה היו כל השיקולים אבל החליטו לא לקדם אותה.

<ירון רביד: רק לעדכן שבשביל לקדם חלופה כזאת כמובן צריך להעביר הליך סטטוטורי, ביצוע וכל מה שקשור בזה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש בדקה וחצי לשמוע את הייעוץ המשפטי.

דוד אמסלם: עידו, תן לנו את המצב החוקי.

<עידו בן-יצחק: לגבי השאלה שעלתה כאן בנושא ענישה על יידוי אבנים.

<עידו בן-יצחק: כיום, עקרונית, העונש לפי חוק העונשין על יידוי אבנים בנתיב תחבורה הוא 20 שנות מאסר.

<עידו בן-יצחק: אבל, הסעיף כמו שהוא מנוסח כיום דורש בעצם הוכחה של כוונה לפגוע באדם, והדרישה הזו יצרה לתביעה כמה בעיות בהגשת כתבי אישום, לכן הגישו על סעיפים אחרים.

רוברט אילטוב: זה שזורקים על הרכבת זה לא אומר שזורקים על אדם?

<קריאה: יש גם חוק להפרעה לתחבורה ציבורית.

רוברט אילטוב: זאת אומרת, הרכבת היא תמיד ריקה.

רוברט אילטוב: זאת הכוונה של המשפט.

רוברט אילטוב: עצם זה שאין שם אנשים, אפשר לזרוק על הרכבת.

<עידו בן-יצחק: חבר הכנסת אילטוב, זה מה שקורה בפועל, שצריך להוכיח.

<עידו בן-יצחק: במשפט פלילי אתה צריך להוכיח מעבר לכל ספק שהוא התכוון לפגוע באדם שהיה ברכבת.

רוברט אילטוב: מעבר לכל ספק תמיד יש שם אדם אחד.

<עידו בן-יצחק: אבל, יש הצעת חוק ממשלתית.

זאב בנימין בגין: מבדילים בין הענישה, לאו דווקא לגבי פסק הדין המרשיע.

זאב בנימין בגין: מרשיעים, אבל על יסוד סעיף אחר.

<עידו בן-יצחק: נכון.

זאב בנימין בגין: גרימת חבלה לרכוש, וגם על זה יש ענישה.

<עידו בן-יצחק: לכן הוגשה הצעת חוק ממשלתית בכנסת הקודמת, שכבר הודיעה הממשלה על כוונתה להחיל רציפות עליה בכנסת הזאת, שאומרת שיידוי אבן או חפץ אחר על כלי תחבורה נוסע, אם יש כוונה באמת לפגוע באדם זה יהיה 20 שנה, והיידוי עצמו – עשר שנות מאסר.

<עידו בן-יצחק: יש כל מיני ניואנסים, אין לי את ההצעה מולי אבל בגדול זה אמור לתת כלים נוספים להעמדה לדין.

דוד אמסלם: תודה.

אורי מקלב: לא מתייחס לקטינים.

דוד אמסלם: זה בדיוק מה שרציתי לשאול את נצ"מ שמעון נחמני.

דוד אמסלם: באמת בקצרה, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים לרוב, לפי כל התיאורים כאן, בקטינים.

דוד אמסלם: האם בכלל אתם מגישים כתבי אישום נגד הקטינים האלה?

דוד אמסלם: האם יש לכם בכלל את האופציה המשפטית להגיש נגדם כתבי אישום?

דוד אמסלם: אז נגד מי הגשתם כתבי אישום?

<נצ"מ שמעון נחמני: ישנם בגירים, ותלוי מה הגיל שלו.

<נצ"מ שמעון נחמני: אם אנחנו מדברים על נער מעל גיל 16, אנחנו כן פועלים.

<נצ"מ שמעון נחמני: חשוב לציין שמול הקטינים, בטיפול בכלל אנחנו עושים טיפול שהוא אחר, טיפול יותר מלווה, כמובן על-פי חוק.

<נצ"מ שמעון נחמני: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לפעול נגד קטינים בזמן ענישה.

דוד אמסלם: ברור, ברור.

<נצ"מ שמעון נחמני: אם זה ברור, אז נהדר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: האם מישהו רוצה לומר עוד משפט לסיום?

דוד אמסלם: חבר הכנסת בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: רק הערה שבזמן שאני הייתי בדיון לא עלתה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שאחת התופעות החיוביות שמלווה את הרכבת הקלה היא העובדה שמשתמשים בה גם ערבים רבים.

זאב בנימין בגין: אני רואה בכך חיוב רב, בין השיתוף בין האוכלוסיות, בין בהיכרות אפילו הרופפת.

זאב בנימין בגין: במגע הרופף הזה אנחנו, שרוצים לראות את ריבונות מדינת ישראל בכל ירושלים המאוחדת הלכה למעשה, צריכים לברך על התופעה הזאת.

זאב בנימין בגין: לכן אני חושב שמעבר הרכבת בשועפט ללא עקיפתה, ומתן שירות לאזרחים, או רובם אולי תושבים שאינם אזרחים, למשל בדרכם להר הרצל כתחנת ביניים בדרכם לבית-החולים הדסה בעין כרם, היא דרושה לנו ואני מציע למרות הקשיים – לעתים פשוט אי אפשר - אבל למרות הקשיים, להקפיד על השירות גם במקומות האלה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת בגין.

דוד אמסלם: האמת היא שזה בעצם הקונספט הראשוני, מפה יצאנו לדרך, ואנחנו ידענו בתחילת הדרך שיכולה להיווצר בעיה ביטחונית אבל זה בעצם הרעיון.

דוד אמסלם: אנחנו רואים את ירושלים כמקשה אחת, ערבים ויהודים, כולם נשענים על השירות הזה.

דוד אמסלם: זה שירות מאוד חיוני לציבור.

דוד אמסלם: דרך אגב, רוב האזרחים, גם ממזרח ירושלים, הם אנשים טובים שמשתמשים ברכבת ולא זורקים אבנים.

דוד אמסלם: יש איזשהו מיעוט קטן שצריך לטפל בו.

דוד אמסלם: אני מבקש לסכם את הדיון ולהתייחס לשלושה מישורים לגביו.

דוד אמסלם: קודם כול, לדעתי, משטרת ישראל צריכה להגדיר יעד שהוא קצת יותר גבוה מהיעד שהיא הגדירה לעצמה היום.

דוד אמסלם: לפי תפיסת עולמי, בשירות תחבורה ציבורית בהיקפים האלה, כמו שאמרתי שהוא גם שלושת-רבעי מונופול, אני חושב שהשאיפה צריכה להיות שלא ייזרקו אבנים בכלל.

דוד אמסלם: וזה בעצם הסד"כ, מכאן צריך להיגזר ארגז הכלים.

דוד אמסלם: אם יש הורים שלא שולחים את הילדים שלהם, כמו ששמענו, לחוגים – לא תקין.

דוד אמסלם: לא תקין.

דוד אמסלם: אני, אם הייתי מפקד המרחב שם, זה היה מטריד אותי מאוד שיש הורים, כמו שראיתם בסרטון, שלא שולחים את הילדים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על בירת ישראל.

דוד אמסלם: בירושלים יש הרבה בעיות ביטחון, בהרבה נושאים, אבל גם ברמת התעדוף יש מקומות שצריך לשים עליהם זום.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני שבמקומות שיושבים על הנתיב הקריטי של החיים האורבניים בירושלים יש בעיה.

דוד אמסלם: אז עכשיו אני לא בא להסברים אם זה בסדר - המשטרה באמת יכולה למתוח את עצמה עד גבול המעטפת שהיא יכולה, אני לא בא אליה בתלונות – אני רק אומר, המשטרה צריכה להבין שזה יעד שהיא חייבת להגדיר אותו ככזה שנמצא בטופ של היעדים.

דוד אמסלם: אני מכיר פה יעדים, אני יודע איך אני נכנס פה לכנסת, איזה רמת אבטחה יש פה.

דוד אמסלם: כשרוצים ומגדירים, זה עובד.

דוד אמסלם: זאת שאלה רק של אמצעים.

דוד אמסלם: כמו שאני אומר, יש פה לקוחות.

דוד אמסלם: תשמעו את הלקוחות, זה התושבים.

דוד אמסלם: השימוש ברכבת ילך ויעלה.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, הסיפור של הארכת הקו לפסגת זאב עוד מעט יהיה אופרטיבי ואז השימוש לא יהיה 140,000 נסיעות, זה יהיה יותר, וזה יקבל עוד יותר.

דוד אמסלם: זאת אומרת, הבעיה תלך ותתרחב פר תושב, יהיו יותר משתמשים, ואם יש יותר משתמשים יש יותר בעיות.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שאתם צריכים להגדיר את היעד כיעד יותר גבוה, ואם יש בעיה עם זה ויש בעיה באמצעים אז תפנו אלינו ואנחנו ננסה לעזור בנושא הזה כמיטב יכולתנו, גם מול המשרד לביטחון פנים והשר לביטחון פנים.

דוד אמסלם: זה כהנחת עבודה בסיסית.

דוד אמסלם: אני חושב שצריך לפעול בשלושה מישורים.

דוד אמסלם: אחד, בנושא החינוך.

דוד אמסלם: אני באמת חושב שבתי-הספר צריכים שם לחנך את הילדים בבתי-הספר, באזורים האלה, בנושא של זריקת האבנים, כמה זה חמור, כמה זה בעצם פוגע בהם עצמם כתושבים וכמה זה גם בצד האזרחי של העניין, מה שנקרא בשיעורי האזרחות.

דוד אמסלם: חשוב לשבת גם עם מנח"י בעיריית ירושלים ולתפור את הסוגיה הזאת, ולפחות שתהיה להם התייחסות בלימודים השוטפים במערכת החינוך במהלך כל השנה.

דוד אמסלם: כפי שציינתי, אני חושב שאתם צריכים לגזור ארגז כלים קצת יותר גדול, להגביר את הפיקוח ואת השיטור על הציר.

דוד אמסלם: נחמני, אנחנו יודעים שזה פונקציה של כוח-אדם.

דוד אמסלם: תשים שוטר כל מאה מטרים, לא תהיה זריקה אחת.

דוד אמסלם: תשים אותו כל קילומטר, יכול להיות פעם בחודשיים.

דוד אמסלם: תשים אותו כל 20 קילומטר, אז תקבל אותו כל יום.

דוד אמסלם: לכן אני חושב, כמו שאמרתי, אתם צריכים להגדיר לכם את היעד, היעד צריך להיות כמעט מינימום – אני לא יודע איך להגדיר אותו, האם זה אפס, או קרוב לאפס, אבל שם זה צריך להיות, ותגזרו מזה את האמצעים שאתם צריכים.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם לא צריכים להתעסק באמצעים, אתם צריכים להתעסק בנושא של ארגז הכלים שאתם צריכים.

דוד אמסלם: לא מאיפה מביאים אותם, זה כבר בעיה של השר עצמו ושל הממשלה, אבל אתם צריכים להגדיר את זה כיעד.

דוד אמסלם: אני לא רואה מישהו שיעסוק איתכם בנושא הזה ויגיד לכם שאתם לא צודקים.

דוד אמסלם: הנושא השלישי שאני חושב שהוא חשוב כאן זה נושא הענישה.

דוד אמסלם: אני מסכים ואני מקבל שרוב הזורקים זה ילדים, זה נערים, שרובם לדעתי מתחת לגיל 16, ואם לא נטפל בזה, אז פספסנו את האירוע בגדול.

דוד אמסלם: ישנן עבירות שההורים נקנסים בגין העבירה שהילדים ביצעו.

דוד אמסלם: אני הייתי מבקש מכם לשבת עם הייעוץ המשפטי שלכם, אני חושב שזה צריך לעלות ברמת המשרד לביטחון פנים עצמו, ולשקול ולבדוק את הסוגיה של ענישת ההורים בגין הילדים שלהם, בגין זריקת האבנים של הקטינים.

דוד אמסלם: אם בסופו של דבר נקדם חקיקה בנושא הזה, אני משוכנע שהנושא יצטמצם.

דוד אמסלם: לי זה ברור.

דוד אמסלם: לכן הייתי מבקש מכם באמת להוביל דיון בתוך משטרת ישראל בנושא, וגם פה הייתי מבקש שתעדכנו אותנו אם אתם צריכים את העזרה שלנו בנושא החקיקה, בבקשה.

<נצ"מ שמעון נחמני: סוגיית האמצעים ותגבור, חשוב לומר, יש החלטת ראש הממשלה בנושא ביטחון העיר ירושלים.

<נצ"מ שמעון נחמני: שם למעשה נקבעה מסגרת חזקה, רחבה מאוד, שנותנת מענה למעשה לחלק מהדברים שעלו פה בדיון.

<נצ"מ שמעון נחמני: <

דוד אמסלם: תודה, שמעון.

דוד אמסלם: רבותי, תודה רבה לכולם ואני מקווה באמת שהביטחון רק ילך ויגבר.

דוד אמסלם: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.