ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 7, 2015-06-16 11:30

אברהם נגוסה: שלום רב לכולם וברוכים הבאים לוועדה.

אברהם נגוסה: אנחנו התכנסנו היום לדון בנושא: אלימות כלפי העולים מצד מוסדות אכיפת החוק.

אברהם נגוסה: זה הנושא שלנו.

אברהם נגוסה: מוזמנים מקרים וגם ארגונים וגם נציגי משרדי הממשלה.

רוברט אילטוב: איזה משרדי ממשלה נמצאים פה?

אברהם נגוסה: הוזמנו: משטרת ישראל, משטרת ההגירה וגם נציג היועץ המשפטי לממשלה.

אברהם נגוסה: אני חושב שמח"ש גם.

אברהם נגוסה: משרד הקליטה כמובן, וגם ארגונים אחרים.

<דנה גורדון: נציגי משרד הפנים.

<דנה גורדון: ..

אברהם נגוסה: כן, נציגי משרד הפנים.

אברהם נגוסה: אלה המשרדים שרלוונטיים לדיון שלנו, והם הוזמנו.

אברהם נגוסה: הנושא בוער בחברה שלנו, ובפרט לעולים.

אברהם נגוסה: כמעט כל שבוע אנחנו חשופים, אם זה בטלוויזיה, אם זה ברשויות חברתיות - אלימות משטרתית נגד אזרחים, בפרט עולים חדשים.

אברהם נגוסה: יש מקרים - אנחנו נשמע גם מאנשים שעברו בעצמם את האלימות המשטרתית וגם יש לנו מקרים שפנו אלינו, ויכול להיות שלא הגיעו היום, וחברי הכנסת גם יודעים ופנו אליהם אנשים שהותקפו, בעיקר העולים החדשים.

אברהם נגוסה: אני אומר שאלימות זה גם כל כלל אזרחי ישראל אבל הדיון שלנו מתמקד יותר בעניין העולים.

אברהם נגוסה: ולכן, המקרים יהיו של העולים החדשים.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שגם אתמול, היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק של השוטר שנתן מכות באכזריות לחייל יוצא אתיופיה.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים, וראינו בסרטון.

אברהם נגוסה: הפער בין סגירת התיק לבין מה שראינו בסרט זה פער גדול אבל אנחנו נשמע מה הנימוקים, מה גרם לסגור את התיק.

אברהם נגוסה: התחושה היא לא תחושה קלה בקרב הקהילה.

אברהם נגוסה: אני חושב שגם בין כל אזרחי ישראל ולא רק יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אנחנו הזמנו אותם כדי לבוא ולהסביר לנו מה גרם לפער גדול כל כך ולהחלטה אחרת לגמרי ממה שציפינו.

אברהם נגוסה: תודה לעמיתיי, חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל.

אברהם נגוסה: אני אתן קודם את זכות הדיבור לח"כים.

אברהם נגוסה: אם מישהו רוצה להתבטא, בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, עמיתיי חברי הכנסת וכל האורחים, קודם כל, אני מברך שוב על הכינוס הזה, זה נושא חשוב.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד על ההתחלה שמה שאני רואה כאן מאד מדאיג אותי.

מנואל טרכטנברג: בעצם מה שמדאיג אותו זה מה שאני לא רואה.

מנואל טרכטנברג: הנוכחות מועטה מאד מנציגי החברה האתיופית, ואני חושב, אני תוהה, האם זה לא משקף אובדן אמון במערכת.

מנואל טרכטנברג: והפער בין הנוכחות כאן או הנוכחות המאוד דלילה כאן לבין ההתבטאויות מנציגי או חברי בני העדה האתיופית, ששמענו באמצעי התקשורת, הפער הוא עצום.

מנואל טרכטנברג: אני חושב לתומי שזה משקף אובדן אמון, ועל זה אנחנו צריכים לתת את הדעת.

מנואל טרכטנברג: הזכרת, אדוני היושב ראש, את העניין של סגירת התיק לגבי אותו שוטר שראינו אותו בסרטון מכה חייל.

מנואל טרכטנברג: אני הייתי מציע לעצמנו שנתבטא כך שנגיד: שוטר שמכה חייל ישראלי.

מנואל טרכטנברג: כי זה מה שקרה.

מנואל טרכטנברג: חייל ישראלי, לובש מדים של צה"ל, שבמקרה הוא שייך לאיזה שהוא מוצא.

מנואל טרכטנברג: אני חושב שאם חלילה השוטר היה מכה אותי, לא היינו מציינים שיש לי מבטא דרום-אמריקאי.

מנואל טרכטנברג: אז זה מקרה אחד שקרה השבוע.

מנואל טרכטנברג: המקרה השני הוא – שמענו על מה שקרה בקרית-מלאכי.

מנואל טרכטנברג: שמענו על כך שבגני הילדים שם לא רושמים ילדים בני העדה האתיופית וכמו כן, גם לא בנים או ילדים של מבקשי מקלט מאריתריאה.

מנואל טרכטנברג: שמענו על אחוז מסוים של ילדים שמוכנים לקבל בגני הילדים.

מנואל טרכטנברג: אחוז מסוים.

מנואל טרכטנברג: מי שיודע טיפה היסטוריה, יש מושג מאד עצוב וכאוב לעם היהודי שנקרא "נומרוס קלאוזוס" בלטינית.

מנואל טרכטנברג: זה אומר קווטה, מכסה, שבאירופה היו קובעים במקרה הטוב במוסדות להשכלה גבוהה בפרט אבל גם בגימנסיות וכולי, במקומות הטובים, כמה יהודים היו מוכנים לקבל למקומות האלה.

מנואל טרכטנברג: דרך אגב, זו לא היסטוריה כל כך רחוקה - גם בארצות-הברית הנאורה, עד לאחרי מלחמת העולם השנייה היה "נומרוס קלאוזוס" לא מפורש אבל בפועל, בטובות שבאוניברסיטאות כולל באוניברסיטה שאני קיבלתי את הדוקטורט, אוניברסיטת "הרווארד", האוניברסיטה הכי טובה בעולם.

מנואל טרכטנברג: היה "נומרוס בקלאוזוס" עד לשנות ה-50 כלפי יהודים.

מנואל טרכטנברג: ואני שומע שיש "נומרוס קלאוזוס" לא באוניברסיטה אבל יש "נומרוס קלאוזוס" בגני הילדים במדינת ישראל כלפי אזרחים שצבע עורם הוא אחר.

מנואל טרכטנברג: זה משהו שפשוט אי אפשר לעבור לסדר היום על דבר כזה.

מנואל טרכטנברג: הדעת לא סובלת אמירה כזאת, ויכולים להיות תירוצים מפה ועד הודעה חדשה.

מנואל טרכטנברג: לא יתכן שבמדינת ישראל, במדינה שלנו, של העם היהודי, שקמה בין היתר כדי שלעולם לא יהיה מצב שיהודי יעמוד מול "נומרוס קלאוזוס", שכאן יהיה "נומרוס קלאוזוס".

מנואל טרכטנברג: אני מבקש שנקרא לילד בשמו – "נומרוס קלאוזוס", עם כל הקונוטציה ההיסטורית שיש לדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: אז קרו שני הדברים האלה, אז אומרים לנו – תראה, הממשלה התעוררה, הנה, עובדה שקמה ועדת שרים בראשותו של ראש הממשלה בכבודו ובעצמו ואני אומר "כל הכבוד".

מנואל טרכטנברג: באמת אני אומר את זה אבל שלא נטעה – גם עם כל הכוונות הטובות, ואני בטוח שיש כוונות טובות, ממשלה או ועדת שרים לא יכולים לחקור לעומק מקרים מסוימים של חוסר צדק כלפי בני העדה או של אלימות משטרתית שדורשת חקירה הרבה יותר מעמיקה וכולי.

מנואל טרכטנברג: לכן, אדוני היושב ראש, אני קורא להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית על הנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: לוועדת החקירה הפרלמנטרית יש כלים כדי לחקור.

מנואל טרכטנברג: אני לא בא לחרוץ דין.

מנואל טרכטנברג: לא בכדי הרחבתי את הדיבור על ה"נומרוס קלאוזוס" ולא על המקרה של אותו שוטר.

מנואל טרכטנברג: למה?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שבעניין של ה"נומרוס קלאוזוס", רבותי, אין פה איפה להסתתר.

מנואל טרכטנברג: זו עובדה ואין בילתה.

מנואל טרכטנברג: בעניין של השוטר שהיכה – יכול להיות שיש נסיבות שאני לא מכיר אותן.

מנואל טרכטנברג: אני לא יכול לחרוץ דין.

מנואל טרכטנברג: מה אני רוצה?

מנואל טרכטנברג: שזה ייחקר.

מנואל טרכטנברג: שהאמת תצא לאור.

מנואל טרכטנברג: יכול להיות, ואני קראתי מאמר ב"ידיעות אחרונות" על העניין הזה, שכנראה שהיו נסיבות מיוחדות שם.

מנואל טרכטנברג: אני לא יכול לשפוט אבל אני גם לא יכול לקבל את העובדה שהתיק נסגר ונקודה.

מנואל טרכטנברג: יש עוד מקרים רבים כאלה.

מנואל טרכטנברג: אני אישית מעורב במקרה של יוסף סלמסה ז"ל.

מנואל טרכטנברג: יש שם סימני שאלה קשים ביותר.

מנואל טרכטנברג: האם אני יכול להטיל דופי?

מנואל טרכטנברג: להאשים?

מנואל טרכטנברג: לא, אבל אני יודע עובדה אחת: שעד שלא התחילה פעולה נמרצת, המשפחה לא ראתה את הדוח הפתולוגי.

מנואל טרכטנברג: לא ניתן להם לראות את הגופה.

מנואל טרכטנברג: איך יכול להיות דבר כזה?

מנואל טרכטנברג: רק לחץ חזק מאד הביא לאיזה שהוא הליך שעדין יש הרבה מאד סימני שאלה לגביו.

מנואל טרכטנברג: חובתה של כנסת ישראל, לא כהתרסה כלפי הממשלה, הממשלה עושה את שלה ויש חלוקת תפקידים, להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בהקדם האפשרי ולחקור את הדברים האלה.

מנואל טרכטנברג: להראות שיש כאן משהו שיטתי.

מנואל טרכטנברג: זה לא ענין רק של מקרה זה או אחר.

מנואל טרכטנברג: להוציא את האמת לאור ואז להתחיל תהליך באמת ארוך, קשה, לא פשוט, של הכלה פנימה בצורה שוויונית של בני העדה.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב ראש, במשפט – אני אומר משפט קצר ולעניין: אני חושב שהדיון הזה מאד חשוב.

יואל רזבוזוב: אנחנו לאחרונה רואים הרבה מקרים.

יואל רזבוזוב: אתמול גם שוחחתי עם השר ארדן, השר לביטחון פנים, בנושא.

יואל רזבוזוב: אני חושב שיש לנו כאן איזו שהיא דילמה – מצד אחד, אנחנו רוצים משטרה חזקה, כי אותם עולים, נגיד, קשישים, שמתקשים, יש להם חוליגנים מתחת לבית והם רוצים שתבוא משטרה ותפנה אותם ואנחנו צריכים משטרה חזקה.

יואל רזבוזוב: מצד שני, כשהמשטרה, לא כל המשטרה, יש שוטרים מסוימים שלוקחים את החוק לידיים ומתנהגים לא כפי שאנחנו מצפים, ובמיוחד כלפי העולים – ואנחנו כאן לא מתייחסים לעדה כזאת או אחרת, אנחנו מדברים על כלל העולים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שישנה בעיה של הבנה במשטרה של שוני תרבותי, ועם זה פניתי גם לשר לביטחון פנים, שיעשה הכשרה, שילמד, שתהיה הפנמה של החומר כי אני חושב שזה חשוב.

יואל רזבוזוב: זה היום "מודה" לתקוף את המשטרה.

יואל רזבוזוב: אני לא הייתי רוצה שאנחנו נצטרף לזה אבל מצד שני, אנחנו צריכים לתת פתרון כאן לעולים, כי אני חושב שהעולים מחכים שכנסת ישראל כן תפתור את הסוגיה הזאת.

יואל רזבוזוב: במקרה של קרית-מלאכי אתמול ראינו בחור ששכב על הרצפה והשתמשו בשוקר חשמלי - -

<אלי זרחין: באזיקים...

יואל רזבוזוב: - - באזיקים בכלי התקשורת.

יואל רזבוזוב: בא נגיד שאנשים נורמאליים לא שוכבים על הרצפה אז לא נעשה אותו טלית שכולה תכלת אבל המשטרה גם לא היתה צריכה, אותם שוטרים, אני חושב שיכלו למצוא דרך אחרת לטפל בעניין.

יואל רזבוזוב: אנחנו פתאום בחודש עם יותר מדי מקרים.

יואל רזבוזוב: אני קורא לוועדה, שתפנה למשטרה ולשר לביטחון פנים ברמה הרשמית, לעשות בדק בית בתוך המשטרה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבעיקר שיהיו מודעים ושיחששו, שיודעים שמטפלים בעולה, סימן שצריך לנהוג אחרת.

יואל רזבוזוב: זה מה שאנחנו מבקשים.

יואל רזבוזוב: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת רוברט אילטוב.

רוברט אילטוב: כבוד היושב ראש, תודה.

רוברט אילטוב: אני מצטרף לחלק מהדברים של פרופסור מנו טרכטנברג, והוא צודק שבנוגע לעולים, ובמיוחד בנוגע לעולים מאתיופיה וחבר העמים מופעל כוח בלתי סביר בזמן מעצרים, ולא מעט אנשים נפגעים פיסית מאותו כוח בלתי סביר, והטיפול בקבוצות עולים הוא טיפול יותר אגרסיבי מסיבות שאינן ברורות.

רוברט אילטוב: אנחנו שומעים הרבה מהתקשורת אבל יש הרבה יותר מקרים שלא מגיעים לתקשורת.

רוברט אילטוב: להערכתנו, כ-2000 תלונות מוגשות בשנה למח"ש על אלימות שוטרים.

רוברט אילטוב: חלק גדול מהן כנגד עולים.

רוברט אילטוב: אנחנו ניסינו לבדוק פה, במערכות של ה-מ.מ.מ, מחלקת המחקר של הכנסת, אם יש נתונים.

רוברט אילטוב: מ-2008 לא הוגשו לכנסת נתונים, לא על ידי מח"ש ולא על ידי המשטרה.

רוברט אילטוב: לפחות אין ברשותם.

רוברט אילטוב: אני יודע שוועדת הביקורת טיפלה בסוגיה וגם לשם הנתונים לא הובאו.

רוברט אילטוב: להערכתי, זו פגיעה חמורה בפעילות הכנסת כמפקחת על פעילות הממשלה.

רוברט אילטוב: גופי ממשלה חייבים לתת דין וחשבון על הפעילות.

רוברט אילטוב: לפי נתונים שהצלחתי למצוא, ויכול להיות שהם נתונים לא מדויקים אבל הם מאד קרובים לאמת: כ-2000 פניות היו למח"ש בשנה הקודמת במקרי אלימות משטרתית, מהם רק כ-25 פניות הגיעו לידי כתבי אישום, שזה פחות מאחוז אחד.

רוברט אילטוב: אחוז אחד.

רוברט אילטוב: כלומר, מסתבר שהציבור מגיש תלונות שווא.

רוברט אילטוב: 99 אחוז מהתלונות, זה תלונות שהן לא רלוונטיות בכלל, ורק כ-10 תיקים מורשעים, שזה פחות מאחוז.

רוברט אילטוב: זה פשוט מגוחך.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שהציבור לא יודע לזהות שהוא מותקף ולא יודע שהמדינה יודעת לטפל בהתקפות על הציבור.

רוברט אילטוב: צריך להבין ש-2000 פניות אלה הן מהציבור.

רוברט אילטוב: זה הרבה מאד אנשים.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שהמחלקה לחקירות שוטרים מגישה כל כך מעט כתבי אישום, ולא רק כדי להאשים אותם אלא כדי לבחון את זה במערכת המשפטית, בתוך כותלי בית המשפט.

רוברט אילטוב: כלומר, התיקים האלה לא מגיעים בכלל לבית המשפט, לא נבחנים ברמה משפטית מול שופטים שהם שופטים, שזה המקצוע שלהם והבדיקה שלהם מכרעת בסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: הדברים האלה לא מגיעים לכנסת.

רוברט אילטוב: לא רק לא מגיעים לבית המשפט, הנתונים לא מגיעים לכנסת ונמנעים מחברי הכנסת הכלים לטפל ולבחון את הסוגיות.

רוברט אילטוב: אני כמעט בטוח שוועדת חקירה פרלמנטרית, הממשלה לא תיתן להעביר אותה אבל אתה, כיושב ראש הוועדה וגם כחבר קואליציה, יכול להעביר מהלכים פה ולהוביל נושאים פה ואנחנו נהיה לצדך עניינית, לא כאופוזיציה או כקואליציה.

רוברט אילטוב: , כי חשוב לנו שלום הציבור.

רוברט אילטוב: המשטרה צריכה קודם כל לשמור על שלום הציבור ולא לתקוף את הציבור.

רוברט אילטוב: במקרים האלה, במיוחד בכל הקשור לעולים החדשים מאתיופיה ומחבר העמים - המשטרה תוקפת את הציבור, ואנחנו צריכים למנוע את המתקפה הזאת.

רוברט אילטוב: יש מקרים שהמתקפה מוצדקת אבל יש מקרים שהמתקפה לא מוצדקת.

רוברט אילטוב: המשטרה צריכה למצוא פתרון איך לעשות מעצרים מבלי לתקוף את האנשים שהיא מתכוונת לעצור.

רוברט אילטוב: אנחנו יודעים שגם כשיש מעצרים ביטחוניים או מבצעים אחרים, יש כללים ויש כלים, והטיפול הוא טיפול שצריך להיות ענייני ולא חייב להיות עם אלימות יתר.

רוברט אילטוב: בטח שלא עם אלימות יתר.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שמ-2008, לא מח"ש ולא המשטרה, לא הציגו נתונים לכנסת ישראל, לאף אחת מהוועדות, כולל הוועדה לביקורת המדינה.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: תודה אדוני.

סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד לך שאנחנו, כולנו, כל חברי הכנסת, אלה שנמצאים היום בוועדה, משרדי הממשלה, משרד העלייה והקליטה, המשרד לביטחון פנים, ארגוני העולים וכל הישראלים - צפינו בתמונה הקשה ביותר, המדאיגה ביותר, כאשר חייל, יוצא אתיופיה, עולה לשעבר, קיבל מכות רצח על האדמה וכולנו, כל המדינה ראתה את זה.

סופה לנדבר: רבותי, מה עוד צריכים כדי להוכיח מה קרה שם, במקרה הזה?

סופה לנדבר: לא במקרה כל העדה, כל הצעירים של העדה, בכל הערים, יצאו להפגנות.

סופה לנדבר: זה לא היה מקרי.

סופה לנדבר: זה זועק, זה זועם, זה פשוט יוצא מהלב.

סופה לנדבר: אנחנו שנינו היינו בישיבה אצל ראש הממשלה כאשר הוא ביקש סליחה מטעם הממשלה, מטעם עצמו, מול החייל הזה, שהיה שם, בישיבה, וכל הארגונים שנמצאים כאן והרבה יותר היו בישיבה הזאת.

סופה לנדבר: אני לפחות חשבתי שהעונש לשוטרים שנתנו מכות רצח לחייל, לא בגלל שאנחנו רוצים דם אלא צדק, צדק חברתי.

סופה לנדבר: אנחנו היינו בהפגנה ביום חמישי שעבר, אני הייתי שם.

סופה לנדבר: היו לא מעט עולים והיתה בחורה דווקא ממדינות חבר העמים.

סופה לנדבר: בחורה שקיבלה מכות, בחורה שכמעט שברו לה את הראש, בחורה שאחרי זה אושפזה בבית חולים עם תפרים על הראש.

סופה לנדבר: אני ראיתי וזעמתי.

סופה לנדבר: בחורה צעירה - -

מנואל טרכטנברג: בחורה נכה.

סופה לנדבר: - - בחורה צעירה עם נכות, רזה מאד.

סופה לנדבר: אם הבחורה הזאת, צריכים לתת מכות, צריכים להתנפל עליה, אז - -

אברהם נגוסה: "פתחו" לה את הראש.

סופה לנדבר: - - כן, היא היתה אחר כך מאושפזת, ואני ראיתי תפרים על הראש.

סופה לנדבר: אני אומרת שהיו שם לא מעט עולים שבכל התקופות נפגעו ונפצעו על ידי אלימות של שוטרים.

סופה לנדבר: אני אומרת שהעולים יצאו להפגנות לא סתם.

סופה לנדבר: אנחנו, כחברי כנסת וכחברים בוועדה, לא צריכים נקמה.

סופה לנדבר: אנחנו רוצים כאן צדק, ואם העולים לא מסוגלים – אנחנו, יחד אתך, נדרוש את הצדק.

סופה לנדבר: אם זאת חקירה אז חקירה, אם זה דברים אחרים אז דברים אחרים.

סופה לנדבר: יש לנו כלים כאן, בכנסת.

סופה לנדבר: אנחנו לא נעזוב את המשרד לביטחון פנים עד שלא נבין שאלימות נגד עולים, יש מול זה גם תנאים שלנו כחברי כנסת.

אברהם נגוסה: הזמנו את הבחורה, היא מאשקלון, היא לא יכלה להגיע.

סופה לנדבר: היא מפחדת.

סופה לנדבר: היא גם בקושי הגיעה לאשקלון ולמקום המגורים שלה, אז כאשר אנחנו פנינו לשר לביטחון פנים הוא אמר שהיתה שם טעות במודיעין.

סופה לנדבר: אז אני אומרת: אני נדהמתי מהתשובה של השר.

סופה לנדבר: כן, הם חשבו שיש ברכב סמים אבל מזה שהם חשבו שיש שם סמים להתנפל על בחורה צעירה ונכה – יש פער עצום, רבותי.

סופה לנדבר: אני ראיתי את העולים בהפגנה הזאת כואבים, מאוכזבים, כועסים, ואני חושבת שהם צודקים.

סופה לנדבר: אנחנו גם ראינו וגם שמענו על מקרה ביום ראשון בקרית-מלאכי.

סופה לנדבר: אני לא כל כך מסכימה, אני לא יודעת מה קרה שם וגם לא רוצה לדעת אבל כאשר בן אדם עם אזיקים על הידיים והרגליים שוכב על הרצפה – שוקים חשמליים?

סופה לנדבר: מה קרה?

סופה לנדבר: אתם יודעים איפה עושים את זה ולמה עושים את זה.

סופה לנדבר: עכשיו, יש כמה מקרים גם בבאר-שבע בזמן האחרון - עד שמשטרה הגיעה, כמעט הרגו עולים שם.

סופה לנדבר: אנחנו דורשים ואנחנו ניתן, והעולים יכולים להיות רגועים - אנחנו לא נעזוב את משטרת ישראל.

סופה לנדבר: אנחנו עם משטרת ישראל, כאשר המשטרה מתנהגת כמו שצריך.

סופה לנדבר: וכאשר חלילה וחס משטרת ישראל לא יודעת להתנהג, ומתנהגת באגרסיביות - אנחנו לא ניתן לפגוע בעולים.

סופה לנדבר: הם יותר חלשים מכולם, לעתים קרובות אין להם שפה, ואם מגיע להם עונש – מגיע עונש.

סופה לנדבר: אבל אגרסיביות ואלימות – לא בביתנו.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו לא נסכים עם האלימות של משטרת ישראל, ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, אני ממליצה לך כמו שממליצים חברי הכנסת שיושבים יחד אתנו היום בישיבה: אנחנו שותפים שלך.

סופה לנדבר: עד שלא יהיה כאן צדק, אנחנו לא ניתן לפגוע בעולים.

סופה לנדבר: ואם העולים לא מסוגלים מול משטרת ישראל, אנחנו, כחברי כנסת, כן מסוגלים.

סופה לנדבר: אנחנו דורשים חקירה, ואנחנו דורשים תשובות ברורות.

סופה לנדבר: מה קרה אתמול עם החייל יוצא אתיופיה - אני לא מבינה את ההחלטה הזאת.

סופה לנדבר: אני גם לא מבינה איך שוטרים, שנתנו לו מכות רצח, לא קיבלו עונש.

סופה לנדבר: לא בגלל שאנחנו רוצים לראות פה דם אלא בגלל שמגיע להם.

סופה לנדבר: אני לא חושבת שלשוטרים כאלה יש מקום במשטרת ישראל, ובגלל זה אני לא מבינה למה זה קרה ואיך זה קרה.

סופה לנדבר: אני פשוט דורשת חקירה, ואנחנו כולנו נצטרף כי לא ניתן לפגוע בעולים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב ראש, אני שמעתי דברים לא פשוטים של עמיתי, אבל אני רוצה להתחיל דווקא משיחת טלפון שקיבלתי אחרי דיון במליאה, כאשר שלושה חברי כנסת – אני, קסניה סבטלובה ויואל רזבוזוב העלינו שאילתה דחופה למליאה, ודיברנו על המקרה של אשקלון, על הזוג שנפצע ונפגע מהתנהגות של השוטרים.

טלי פלוסקוב: רובכם מכירים אותי קודם, אני הייתי ראש עיריית ערד ועבדתי בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם המשטרה במקרים לא פשוטים יום יום.

טלי פלוסקוב: למחרת הדיון בכנסת קיבלתי טלפון ממפקד מרחב הדרום, כאשר הוא אומר לי: טלי, בגלל שראיתי את שמך בדיון, החלטתי כן להרים טלפון ולהסביר לך מה קרה שם, ואני היום יכול לספר את הכל כי הכל פתוח.

טלי פלוסקוב: הוא סיפר לי את המקרה.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שבגלל שאני העברתי ביקורת קשה על המשטרה, גם מחובתנו לשמוע את הצד השני.

טלי פלוסקוב: אז המקרה הוא כזה: נכון, הם קיבלו מודיעין על כך שהרכב שבו נכחו שני האנשים שאנחנו מכירים אותם, מעביר סמים מלוד לאשקלון.

טלי פלוסקוב: כדי לעצור את הרכב ולא לגרום לנזקים מסביב, המשטרה ייצרה פקק תנועה כך שכל הרכבים נעמדו בצד כי לא יכלו לזוז.

טלי פלוסקוב: שני אנשים מטעם המשטרה נגשו לרכב, ביקשו לפתוח את הרכב, קיבלו סירוב.

טלי פלוסקוב: קיבלו סירוב ועוד הם ניסו איך שהוא לברוח מהם.

טלי פלוסקוב: יחד עם זה, בשלב השני הם עדין נתקעו בתנועה.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת מי כאן נציג המשטרה ואולי אתה יודע קצת יותר, אני יודעת מה סיפרו לי - -

<אבי פרנקל: מה שאת אומרת זה נכון מאד.

רוברט אילטוב: למה שזה לא ייבדק בבית המשפט?

טלי פלוסקוב: שניה, שניה.

טלי פלוסקוב: תנו לי לספר, אני חושבת שזה נכון לספר ואחר כך, אני אגיד מה אני חושבת, בסדר?

טלי פלוסקוב: אני פשוט רוצה לשים את המקרה כי אני הייתי זאת שיזמתי דיון נגד המשטרה.

טלי פלוסקוב: ואז, ברגע שהם שוב עצרו בפקק, שוב ביקשו מהם לצאת מהרכב והם שוב סירבו.

טלי פלוסקוב: אז מה המשטרה עושה?

טלי פלוסקוב: יש להם איזה כלי מיוחד כדי לפוצץ את השמשה הקדמית של הרכב, וזה מה שהם עשו.

טלי פלוסקוב: מה לעשות?

טלי פלוסקוב: מהזכוכית שהתפוצצה הילדה הזאת, שאת מתארת אותה מסכנה - אני עוד פעם, אני מרחמת, אני לא במקום של להצדיק.

טלי פלוסקוב: אני כרגע מתארת את המצב - מהזכוכית היא נפצעה בראש, וכמובן נאלצו לתת לה טיפול רפואי.

טלי פלוסקוב: כאשר עצרו, כשהרכב נפתח, המשטרה לא מצאה שום דבר.

טלי פלוסקוב: נכון, עשו חיפוש ולא מצאו שום דבר אבל כמו שאתם יודעים, המשטרה שלנו גם יודעת לעשות את העבודה שלה - הם המשיכו כנראה במעקב אחרי, ויצא מצב שאותו בחור שישב באוטו, אחרי המקרה, יומיים אחרי המקרה, שלוש פעמים מכר סמים לשוטר.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת לאיזה שוטר, לשוטר.

טלי פלוסקוב: שלוש פעמים תפסו אותו על מכירת סמים.

טלי פלוסקוב: כמובן שהבחור נעצר, אני גם הבנתי שהוא קיבל הארכת מעצר, אני לא יודעת מה קורה נכון להרגע אבל זה המצב וזה מה שהוסבר לי.

טלי פלוסקוב: אז אנחנו כאן, כמובן, כדי להגן על האזרחים שלנו.

טלי פלוסקוב: זה מתפקידנו וזה נכון, ותמיד נהיה שם לצדם אבל אנחנו גם כאן כדי להגן על המשטרה שלנו.

טלי פלוסקוב: המשטרה שעושה את העבודה שלה.

טלי פלוסקוב: אף אחד מאתנו לא היה רוצה שאותו בחור ימכור את הסם הזה לילד שלי או שלכם או של מישהו אחר.

טלי פלוסקוב: ובכלל, בנושא הסמים אנחנו מכירים ויודעים מה קורה במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: לכן, אני אומרת שוב - -

רוברט אילטוב: הגברת מכרה גם סמים?

טלי פלוסקוב: דקה בבקשה.

טלי פלוסקוב: רוברט, אני לא הפרעתי לך - -

סופה לנדבר: זאת הגרסה של המשטרה והגרסה של הבחורה ושל מי שהיה שם, גרסה אחרת לגמרי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני לא הפרעתי לכם ואני לא מתכוונת להתווכח אתכם כי אני כאן לא פרקליטה של המשטרה ולא של הילדים.

טלי פלוסקוב: אני פשוט מספרת לכם מה שסיפרו לי, ואני חושבת שמחובתנו לדעת.

טלי פלוסקוב: זה הכל.

טלי פלוסקוב: יחד עם זה, ופה אני עוברת לצד השני, יכול להיות שהמשטרה פעלה נכון אבל במקרה הזה - ואנחנו שומעים על ריבוי המקרים, ופה אני מצטרפת לכל האמירות שלכם ואני אתכם לגמרי, על כך שיש סימנים של התנהלות של המשטרה שונה או יותר נכון מוגברת כלפי העולים, ולא חשוב מי העולה.

טלי פלוסקוב: אנחנו שומעים פה על יוצאי אתיופיה, אנחנו שומעים על חבר העמים.

טלי פלוסקוב: לכן, אני אומרת וגם אני שוחחתי עם השר לביטחון פנים, השר ארדן, וגם אני אמרתי לו שאני מכירה את המקרה, שמעתי מהשוטרים אבל יחד עם זאת, התופעה שקורית היום היא תופעה לא תקינה.

טלי פלוסקוב: היא תופעה שצריך איך שהוא לחשוב איך מרגיעים את הרוחות במשטרה.

טלי פלוסקוב: אני אמרתי גם לשר, ואמרתי מעל הבמה – אם השוטרים עייפים ואין להם עצבים לאנשים, שילכו לשבוע חופש ואחר כך, שיגיעו ויעשו את העבודה שלהם בסובלנות וסבלנות כי מה לעשות?

טלי פלוסקוב: זאת לא עבודה קלה, ואנחנו מבינים שהרבה פעמים, לצערי הרב, הם נתקעים דווקא עם המקרים שהם צריכים להפעיל את הכוח אבל פה צריך להיות היגיון, וצריך לדעת איפה להגביל את הכוח המופרז בינינו, שאנחנו חושבים שהיה במקרים האחרונים שאנחנו שומעים עליהם.

טלי פלוסקוב: לכן, אני אומרת שוב, אני מאד רוצה להגיד משפט: אני גאה במשטרה של מדינת ישראל, במשטרת ישראל, ואני חושבת שיש הרבה מקרים שאנחנו באמת גאים במעשים של המשטרה.

טלי פלוסקוב: יחד עם זאת, אני באמת רוצה שהאזרחים שלי תמיד ירגישו שהמשטרה לא נגדם אלא לצדם, ואם הם זקוקים לעזרתה, המשטרה תהיה לידם.

טלי פלוסקוב: כשהם צריכים לקבל על הראש, שיקבלו על הראש אבל כשאתה בטוח שאתה עושה צעד נכון ושווה.

טלי פלוסקוב: ופה אני חוזרת ואומרת: אנחנו יושבים פה בישיבה של ועדת הקליטה, ולא סתם הנושא עלה בוועדת הקליטה.

טלי פלוסקוב: ולכן, אני אומרת ומבקשת להעביר את המסר מכאן - עשינו את זה כבר אבל בכל אופן, אני לא יודעת אם ועדה פרלמנטרית תקום פה, אני לא יודעת מה יהיה ההמשך.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סופה לנדבר, יש לה ניסיון גדול בתחום הזה ואולי היא אפילו תלמד אותנו מה הכלים שיש לנו, שאנחנו עוד לא יודעים.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהמשטרה צריכה לדעת איפה הגבול.

טלי פלוסקוב: ואם היא תדע איפה הגבול, אנחנו לא נחזור לכאן לדיונים מסוג זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יצחק הרצוג: הנושא הזה הוא נושא כאוב מאד.

יצחק הרצוג: אני עקבתי אחרי הפרשה של המכות והאלימות באשקלון יחד עם חברת הכנסת סבטלובה.

יצחק הרצוג: זה חלחל והגיע לכל הרשתות החברתיות באותו יום ותפס תאוצה, גם אם לכאורה המשטרה אומרת: פעלנו בתום לב, למרות שזו עובדה שכולם מחכים, אני מבין שהיתה טענה של טעות ואני בכלל לא מצדיק את זה.

יצחק הרצוג: העניין הוא שהתחושות של הקבוצות באוכלוסייה הן שהמשטרה נוקטת אלימות מיוחדת כלפי קבוצות מיעוט, כאילו מתייגת אותם.

יצחק הרצוג: זו תחושה מאד סובייקטיבית פסיכולוגית מוכרת - -

רוברט אילטוב: קבוצות עולים.

יצחק הרצוג: נכון, קבוצות עולים, אתה צודק אבל כביכול זה איזה מבט אוטומטי - אתה רואה אדם כהה עור, הוא עבריין מועד.

יצחק הרצוג: אתה רואה עולה חדש, הוא סוחר סמים מחבר העמים.

יצחק הרצוג: זו התחושה.

יצחק הרצוג: זה ענין של חינוך של מערכת אכיפת החוק, וזה מחייב גם יד קשה כנגד האלימים.

יצחק הרצוג: ההערות של חבר הכנסת אילטוב על מח"ש הן מאד מוצדקות בעיניי.

יצחק הרצוג: חייבות בירור עומק אבל אני אומר שבמערכת אכיפת החוק היה נכון לראות האם אין איזו שהיא נטייה מראש, בתת-מודע, לכל מה שהוא כביכול שונה ממה שנתפס בנורמה למרות שזה בכלל לא הנורמה כי כולנו מדינה של עולים בדור כזה או אחר, כל אחד מאתנו בא ממקום אחר ואנחנו חייבים להקפיד לתת לכל אזרח ואזרחית תחושה עמוקה של שוויון והסתכלות שווה בפני החוק.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, על הדיון הזה.

דב חנין: אני הקשבתי בקשב רב לדברי חברתנו, חברת הכנסת פלוסקוב, והיא צודקת.

דב חנין: ישנם מקרים שבהם באמת יש עילה לחקירת משטרה, ויכול להיות שהמשטרה בסדר.

דב חנין: אנחנו הרי לא באים, אף אחד מאתנו פה, בחדר, לא בא בטענה שאומרת שהמשטרה היא תמיד לא בסדר ולכן, טוב היא עשתה שהיא מפנה את תשומת ליבנו למצבים שבהם באמת גם אם יש טענות כלפי המשטרה, למשטרה יש תשובות טובות וצריך להאזין להן בקשב רב.

דב חנין: אבל התמונה הכללית היא בכל זאת תמונה מאד מדאיגה - ואנחנו מדברים באמת על דברים שאי אפשר להשלים אתם, עם איזה שהוא סוג של תיוג סטריאוטיפי שכנראה נמצא במשטרה, ושנפגעים ממנו אנשים לפעמים יוצאי אתיופיה ולפעמים יוצאי ארצות חבר העמים ולפעמים ערבים.

דב חנין: וכל התיוגים הסטריאוטיפים האלה הם דבר איום ונורא כי בתיוג סטריאוטיפי נפגעים אנשים שלא עשו שום דבר, וגם אם הם עשו משהו קטן, הם סופגים מכה ותגובה שלגמרי לא פרופורציונאלית לאותו דבר קטן שאולי הם עשו.

דב חנין: לכן, אדוני היושב ראש, אני חושב שטוב עושה הוועדה שהיא דנה בנושא הזה, וטוב שאנחנו, באופן קבוע, נדרוש תשובות מהמשטרה על ההתנהלות הזאת, וטוב גם שהציבור משמיע את קולו ושהוא לא משלים עם זה שתיוגים סטריאוטיפים במדינת ישראל, בשנת 2015 עדין קיימים ועדין יש להם כל כך הרבה כוח.

דב חנין: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד: אני הקשבתי עם הרבה תשומת לב לחברת הכנסת פלוסקוב.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, טלי, תשמעי: יכול להיות ששברו את הזכוכית קדימה, אבל איך היא קיבלה מכות מאחורה?

טלי פלוסקוב: סופה, אני לא מגינה על המשטרה.

טלי פלוסקוב: סיפרתי לכם מה שסיפרו לי.

סופה לנדבר: אני אומרת שכאשר אני צריכה להגיד תודה ובראבו למשטרה, אני אומרת.

סופה לנדבר: ואם תפסו את הבחור עם סמים, מצוין.

סופה לנדבר: אני נגד אלימות במשטרה ואני נגד אלימות נגד עולים, ואנחנו לא ניתן לזה יד.

סופה לנדבר: רבותי, אנחנו יכולים למחוק את הדברים ולהגיד: לא היה ולא קרה.

סופה לנדבר: כן, זה היה.

סופה לנדבר: כן, זה קורה.

סופה לנדבר: ואנחנו נגד אלימות, ואנחנו, כחברי כנסת, חייבים להגיד פה בקול רם:

סופה לנדבר: אנחנו נגד אלימות במשטרה נגד עולים ולא ניתן לזה יד.

טלי פלוסקוב: אם הבנת אחרת, אני בדיוק אתך.

סופה לנדבר: אני פשוט אומרת לך שכאשר שוברים זכוכית מקדימה, איך היא מקבלת מכות מאחורה?

אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל במקרים – יש לנו מקרה אחד שהוא יציג.

אברהם נגוסה: המקרה השני, הם תכף ייכנסו, היו תקועים בדרך.

אברהם נגוסה: טמסגן, המשפחה שלו, אח שלו, עולה חדש שמתגורר במרכז קליטה בבאר-שבע, קיבל מכות באכזריות על ידי משטרת ההגירה.

אברהם נגוסה: עולה חדש, אזרח ישראלי, קיבל מכות באכזריות, הפעם על ידי משטרת ההגירה.

אברהם נגוסה: - -

רוברט אילטוב: גם טעות מודיעינית.

רוברט אילטוב: ..

אברהם נגוסה: בואו נשמע.

אברהם נגוסה: קודם כל נשמע את המקרה.

אברהם נגוסה: את הפרטים יש לי פה, של הקורבן, אבל אנחנו נשמע מאח שלו כי הוא לא יכול היה להגיע היום מבאר-שבע.

אברהם נגוסה: טמסגן.

<טמסגן באייך: אני רציתי לדבר באמהרית.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: אני אתרגם.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: הוא מברך אותי, מברך את חברי הוועדה.

אברהם נגוסה: מברך גם את הארגונים הפועלים וגם את משרדי הממשלה, כולל המשטרה.

אברהם נגוסה: הוא אומר שגם יש שוטרים טובים שעוזרים לנו ומגנים עלינו.

אברהם נגוסה: - -

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - אחי עלה והתגורר במרכז קליטה "אבין", ולאחר מכן הוא רכש דירה בבאר-שבע ועבר לגור בבאר-שבע.

אברהם נגוסה: חודש לאחר שהוא התחיל להתגורר בבאר-שבע, הוא קיבל מכות.

אברהם נגוסה: השוטרים באו וקשרו את הידיים והרגליים שלו ונתנו לו מכות קשות.

אברהם נגוסה: הוא היה בדרך לעבודה - -

<קריאה: שעתיים הרביצו לו וזרקו אותו שם.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - לאחר שהוא קיבל מכות קשות, הוא פשוט התעלף, ולא יכלו להכניס אותו לאוטו והשאירו אותו שם והלכו והתלוננו למשטרה שהוא תקף אותם.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - זה היה ב-29.4.2015.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - עדין הוא נמצא בטיפול רפואי.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - יש שבעה בני משפחה שהוא מפרנס אותם, והם היום בלי שום סיוע כי הוא בטיפול רפואי.

אברהם נגוסה: פנינו למשרד עורך-דין ולגורמים שיעזרו לנו, אף אחד לא עזר לנו והוא בטיפול רפואי והמשפחה נשארה בלי מפרנס.

מנואל טרכטנברג: מתי זה קרה?

אברהם נגוסה: ב-29 באפריל, לפני חודשיים.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

סופה לנדבר: למה זה קרה?

סופה לנדבר: מה קרה שם?

סופה לנדבר: מה הם אמרו?

סופה לנדבר: למה הוא אשם?

<טמסגן באייך: שאלו אותו: מי אתה?

<טמסגן באייך: סודני או - - -.

<טמסגן באייך: הוא אמר להם אני לא סודני, אני ישראלי.

<טמסגן באייך: הם תפסו אותו אחרי זה.

<טמסגן באייך: מה אני אגיד להם?

<טמסגן באייך: באמת, - - -

אברהם נגוסה: שאלתי את מר טמסגן למה הוא לא הוציא את תעודת הזהות והראה להם שהוא ישראלי.

אברהם נגוסה: הוא אומר שבכלל לא שאלו אותו.

אברהם נגוסה: מיד הגיעו ותקפו אותו בלי לבקש להזדהות.

<קריאה: באותו זמן הוא רצה להראות להם תעודת זהות, והם לא הקשיבו.

<קריאה: זה מה שאני יודע.

אברהם נגוסה: יש פה נציג של משרד הפנים?

<קריאה: כן.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - אנחנו לא רוצים לעשות באמת הפגנה אבל לא היתה לנו ברירה.

אברהם נגוסה: כל הזמן מנצלים את זה שאנחנו שותקים, אז רואים אותנו כאילו שאנחנו לא מבינים או לא מרגישים את הכאב.

אברהם נגוסה: לכן, היום לדוגמה, אותה משפחה נשארת בלי שום סיוע, בלי שום תמיכה כי ראש המשפחה בטיפול רפואי.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים פתרון אחד ולתמיד, ואי אפשר להמשיך בצורה כזאת שתוקפים אותנו, וזה מה שהוא אומר.

<טמסגן באייך: נושא דברים באמהרית.

אברהם נגוסה: - - כשבאים ומתלוננים, הם לא שומעים אותנו ולא מקבלים אותנו.

אברהם נגוסה: איך דבר כזה קורה?

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עוד מקרה, הם הגיעו, המשפחה.

אברהם נגוסה: אולי נשמע באמת את נציג משרד הפנים, משטרת ההגירה - מר מוטי ברקוביץ, מנהל האכיפה וזרים ברשות האוכלוסין.

<מוטי ברקוביץ: שלום לכולם.

<מוטי ברקוביץ: אדוני היושב ראש, חברים, ראשית, אני אגיד שהמקרה שבו מדובר הועבר למשטרה, הפרקליטות והמשטרה, כך שאנחנו מנועים, אנחנו ממש לא יודעים מה תוצאות החקירה המשטרתית.

<מוטי ברקוביץ: אני אומר שהמקרה נחקר עכשיו על ידי המשטרה, נמצא עכשיו בהחלטה.

<מוטי ברקוביץ: לא יודעים מה ההחלטה, עדין אין החלטה לגבי המקרה עצמו.

אברהם נגוסה: תשאיר את ההחלטה לגורמים המתאימים.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע ממך.

סופה לנדבר: - - -

<מוטי ברקוביץ: אנחנו מדברים על מקרה שאירע ב-29.4.2015, על ידי צוות אכיפה שפעל בבאר-שבע.

<מוטי ברקוביץ: צוות אכיפה של מינהל אכיפה וזרים ברשות האוכלוסין.

<מוטי ברקוביץ: תפקידו לאתר שוהים בלתי-חוקיים.

<מוטי ברקוביץ: במסגרת תפקידו, במסגרת סיור שגרתי שהוא ביצע, הוא זיהה שניים שעמדו ביחד ונראו לו כשוהים שלא כחוק.

<מוטי ברקוביץ: הצוות ניגש לשניים האלה, כשהוא מזוהה היטב – חלקם לבושים במדים של פקחים ואחרים, מי שלא היה במדים, היה מזוהה באמצעות כובע זיהוי.

<מוטי ברקוביץ: הציגו את עצמם בפני השניים.

<מוטי ברקוביץ: בקשו מהשניים להזדהות, דברו אתם בעברית ובאנגלית ובקשו מהם להזדהות.

<מוטי ברקוביץ: הראשון הוציא מסמכים והזדהה כנתין זר סודני, ששוהה בישראל כחוק ושוחרר מיד.

<מוטי ברקוביץ: השני סירב לשתף פעולה.

<מוטי ברקוביץ: - -

סופה לנדבר: סליחה, אתה יודע אנגלית?

<מוטי ברקוביץ: שניה, תני לי להמשיך.

אברהם נגוסה: זה לא הקורבן, זה אח שלו.

אברהם נגוסה: הקורבן לא יכול היה להגיע.

<מוטי ברקוביץ: - - כשהצוות התרשם שיכול להיות שהאדם שמולם אינו דובר את השפה ולא מבין מה הם רוצים, הרימו טלפון לפקח אחר שלא היה אתם וביקשו ממנו לבקש מהבחור באמהרית ובטיגרית להזדהות.

<מוטי ברקוביץ: הצוות נתקל בהתנגדות מצד האדם, הוא סירב להזדהות, החל להשתולל, סירב לשתף פעולה.

<מוטי ברקוביץ: הצוות לא כל כך הצליח לתקשר אתו כי הוא כל הזמן היה במין לחץ כזה, במגמת השתוללות.

<מוטי ברקוביץ: הצוות אכן אזק את האדם, אזק כחלק מהליך שגרתי - כשמבקשים מאדם להזדהות והאדם שמבקשים ממנו להזדהות משתולל ומתנגד התנגדות אקטיבית לפעולה - אזק אותו ותוך כדי הצליח להגיע לארנק שהיה אצלו, הוציא את הארנק, איתר תעודת זהות, זיהה שמדובר בישראלי ומיד שחרר אותו.

<מוטי ברקוביץ: - -

אברהם נגוסה: מיד שחרר אותו?

אברהם נגוסה: אחרי שנתנו לו הרבה מכות.

אברהם נגוסה: אני גם שמעתי במקרה באותו יום, שהמעסיק שלו מתאר, והוא אמר שהוא אמר להם שהוא מכיר אותו, הוא היה עובד שלו.

אברהם נגוסה: המעסיק שלו לשעבר, הוא סיפר את זה ברדיו.

<מוטי ברקוביץ: ברשותך, אני אספר את זה מהזווית של הפקחים: שוב, האדם נאזק, זאת עובדה.

<מוטי ברקוביץ: במהלך האזוק, סביר להניח שהופעל כנגדו כוח.

<מוטי ברקוביץ: לא נתנו לו מכות, אנחנו לא נותנים מכות.

<מוטי ברקוביץ: אנחנו לא מכירים מה זה לתת מכות.

<מוטי ברקוביץ: סביר להניח שבמהלך פעולת האזוק הופעל כוח - -

<רוני אקלה: אז הוא סתם הלך לבית חולים?

<מוטי ברקוביץ: שניה.

<מוטי ברקוביץ: אני אסיים: שחרר אותו האדם ונמלט מהמקום תוך שהוא משאיר בכלל את הארנק שלו אצל הפקחים.

<מוטי ברקוביץ: הפקחים נגשו לתחנת המשטרה, הגישו תלונה כנגד האדם על הפרעה לעובד ציבור במילוי תפקידו.

<מוטי ברקוביץ: בו בזמן האדם הזה, הבחור, היה גם הוא בתחנת המשטרה והגיש תלונה הדדית כנגד הפקחים.

<מוטי ברקוביץ: כל הגורמים נחקרו על ידי המשטרה.

<מוטי ברקוביץ: נכון להיום, פעולת המשטרה עדין לא הסתיימה אז אין לנו מסקנות.

מנואל טרכטנברג: מוטי, אתה אחראי על היחידה הזאת, שתחתיה עובדים הפקחים האלה?

<מוטי ברקוביץ: לא, אני סגן המנהל של היחידה.

מנואל טרכטנברג: תראה, אני מאד נזהר שלא להוציא דיבה ולשפוט, בטח לא שוטר ולא כל בן אדם אחר.

מנואל טרכטנברג: שמעת אותי בהתחלה, שהייתי מאד זהיר בעניין המכות של החייל, שהסרטון שלו גרם למחאה.

מנואל טרכטנברג: אבל אני רוצה באמת לשאול אותך ברצינות, אני גם מבין את הקושי שאתה נמצא בו: אתה מספר פה גרסה, אתה לא היית שם, אתה שמעת את הגרסה הזאת.

מנואל טרכטנברג: מה ההסבר שלך להתנהגות של אותו בחור?

מנואל טרכטנברג: הרי לפי התיאור הזה, הבן אדם הזה, ותסלחו לי, צריך להיות פסיכי מוחלט.

מנואל טרכטנברג: הרי אתה יודע, באים שני פקחים, מבקשים להזדהות, יש לו תעודת זהות בכיס, אוקי?

מנואל טרכטנברג: יכול להיות שהוא באמת פסיכופת או צריך להיות פה משהו כל כך לא סביר מבחינת ההתנהגות של הבן אדם, הוא פגע בעצמו.

מנואל טרכטנברג: אם באה המשטרה אלי ומכל סיבה מבקשת שאני אזדהה, יכול להיות שאני אכעס.

מנואל טרכטנברג: אתה יודע מה?

מנואל טרכטנברג: זה קורה לי לפעמים בבדיקות בנתב"ג, שאני כועס על כל מיני שאלות.

מנואל טרכטנברג: בסדר, אבל בסוף אתה מבין את הסיטואציה.

מנואל טרכטנברג: אתה מוציא תעודת זהות, יש לך תעודת זהות - -

רוברט אילטוב: לא מרביצים לך בנתב"ג.

מנואל טרכטנברג: - - יש מידת הסבירות של הגרסה, שפשוט לא מתיישבת עם השכל הישר אבל על ההתחלה אתה מבין?

מנואל טרכטנברג: אתה חייב לתת לעצמך דין וחשבון על השאלות האלה.

מנואל טרכטנברג: מה אני אומר?

מנואל טרכטנברג: אני לא הייתי שם, אתה לא היית שם.

מנואל טרכטנברג: אנחנו יודעים בוודאות של 99 אחוז מהנתונים שלו, שהמקרה הזה לא יגיע למיצוי.

מנואל טרכטנברג: לא יגיע.

מנואל טרכטנברג: 99 אחוז.

מנואל טרכטנברג: יש אחוז אחד – לא יגיע למיצוי.

מנואל טרכטנברג: הרי מה הולך לקרות?

מנואל טרכטנברג: היועץ המשפטי לממשלה, עומד בפניו חומר.

מנואל טרכטנברג: יש את הגרסה כתובה בעברית רהוטה, לפי כללים של הפקחים.

מנואל טרכטנברג: מולם יש אדם ששמעת את האח שלו מדבר אמהרית.

מנואל טרכטנברג: מה הוא יגיד?

מנואל טרכטנברג: אני לא השתוללתי?

מנואל טרכטנברג: סליחה על הטון.

מנואל טרכטנברג: מה אתה חושב בסיטואציה הכל כך לא סימטרית הזאת?

מנואל טרכטנברג: האם אתה חושד באמת, עם כל הכוונות הטובות ואני לא מטיל כרגע ספק, ועם כל הלב אני אומר את זה.

מנואל טרכטנברג: אני לא מטיל ספק לרגע על היושרה שלך ועל הכוונות הטובות שלך ושל אלה שעובדים אתך ושל מי שיושב לידך, קצין בכיר במשטרה.

מנואל טרכטנברג: באמת, יש לי את כל הכבוד, אמתי, אבל זה לא יכול לקרות.

מנואל טרכטנברג: אין מצב שבסיטואציה הקיימת הצדק יכול לצאת לאור.

מנואל טרכטנברג: אין מצב כזה, עם כל הכוונות הטובות.

מנואל טרכטנברג: כמו כן, מלכתחילה, התיאור לא סביר בעליל.

מנואל טרכטנברג: אני הייתי מבקש ממך, תגיד לי בעצמך, האם אתה חושב: מה ההסבר הפסיכולוגי שלך?

מנואל טרכטנברג: הסיטואציה של הסמים זו סיטואציה אחרת כי שם, באמת, אני יכול להבין שאם הבחור עוסק בסמים אז הוא לא רצה לצאת מהאוטו וכולי וכולי.

מנואל טרכטנברג: צריך להיזהר.

מנואל טרכטנברג: אבל בסיטואציה הזאת, שאתה מתאר, האם אתה יכול להסביר את זה?

<קריאה: הבחור רק שנתיים בארץ, הוא לא דובר את השפה, הוא לא - - -

סופה לנדבר: הוא לא דובר עברית, הוא לא דובר אנגלית.

רוברט אילטוב: דרך אגב, דרך אגב, מהיום הראשון העולים החדשים - - - אז אם הפקח ניגש אליו - -

סופה לנדבר: מוטי, אתה ואני בסיטואציה הזאת: אתה יוצא אתיופיה, הבחור שהזיהוי היה לא נכון, ואני ניגשת אליך כשוטרת ואומרת לך: תוציא תעודת זהות, אם יש לך.

סופה לנדבר: ואתה מתחיל להסתובב, לצעוק, הרי אני מרגישה שגם אתה מרגיש לא נוח, ואתה בדיוק יודע.

סופה לנדבר: במקרה הזה, כמו בהמון מקרים, אנחנו מרגישים לא נוח.

סופה לנדבר: אני חושבת כאזרח, אתה פשוט יודע שמה שקרה שם - הרי כאשר פונים לבן אדם, ואני לא סתם שאלתי את אח שלו אם הוא דובר אנגלית?

סופה לנדבר: אח שלו דובר אנגלית?

סופה לנדבר: לא דובר אנגלית.

סופה לנדבר: הוא מבין עברית?

סופה לנדבר: לא מבין עברית.

סופה לנדבר: אז פנו אליו ולא נתנו לו תרגום אלמנטרי.

<מוטי ברקוביץ: תראו, רבותי, אני מזכיר שבסיטואציה שם היו שניים, היו שני אנשים: הראשון הזדהה ושוחרר מיד.

<מוטי ברקוביץ: אני מבין מה שאתה אומר אבל - -

<קריאה: אולי הוא מדבר אנגלית.

סופה לנדבר: השני פשוט לא מבין.

<מוטי ברקוביץ: הראשון זוהה ושוחרר מיד.

<מוטי ברקוביץ: הראשון היה נתין זר - - -

<טמסגן באייך: זה לא נכון.

<מוטי ברקוביץ: רגע.

<מוטי ברקוביץ: חבר הכנסת שאל שאלה, תן לי לענות.

<מוטי ברקוביץ: מאחר ואדוני אמר נכון, לא אני הייתי שם ולא אתה היית שם, יש לנו את הגרסה הכתובה של הפקחים, אני מאמין במה שהם כתבו.

<מוטי ברקוביץ: אני יודע, אני מכיר את העובדים ואת שיטות העבודה, אני יודע שהעובדים לא מפעילים אלימות, לא כנגד זרים ולא כנגד - -

מנואל טרכטנברג: אני שאלתי אותך שאלה אחרת, לא שאלתי אותך אם אתה מאמין או לא.

מנואל טרכטנברג: אני בטוח שאתה מאמין בכנות אבל שאלתי שאלה אחרת - על הסבירות של הגרסה במובן של מה ההסבר - -

<מוטי ברקוביץ: אדוני, אם האדם הראשון זוהה ושוחרר, אני מניח שאם האדם השני היה מזדהה - -

מנואל טרכטנברג: אבל מה ההסבר להתנהגות שלו?

<מוטי ברקוביץ: אין לי הסבר למה הוא לא הזדהה.

<מוטי ברקוביץ: אני לא יודע מה הניע אותו.

מנואל טרכטנברג: אתה מבין?

מנואל טרכטנברג: אז יש משהו לא סביר בתיאור של המצב.

מנואל טרכטנברג: לא רק לא להזדהות, להשתולל עד כדי כך שזה הצדיק אזיקים ומכות.

<מוטי ברקוביץ: זה הצדיק אזיקים - -

<טמסגן באייך: התמונות פה, אפשר לראות את זה.

<טמסגן באייך: הוא לא הלך סתם לבית חולים.

<טמסגן באייך: אתה משקר.

<טמסגן באייך: על מה הוא הלך לבית חולים?

<מוטי ברקוביץ: אזקו אותו, זה נכון.

<מוטי ברקוביץ: במהלך פעולת אזיקה - - - אי אשר לאזוק אדם - -

סופה לנדבר: הוא סתם איבד את ההכרה.

סופה לנדבר: ..

אברהם נגוסה: יש לנו פה תעודה רפואית, של רופא שבדק וטיפל בו והיתה תפירה.

אברהם נגוסה: נאלצו לעשות תפירה בידו שנפגעה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול: כמה שוטרים נפצעו מהכוח הזה שהשתולל?

<מוטי ברקוביץ: אין לי תשובה על השאלה הזאת.

<מוטי ברקוביץ: אני לא ידוע.

<מוטי ברקוביץ: אמרתי ולא הכחשתי ואמרתי שוב בתחילת דבריי – האיש נאזק במהלך הפעילות.

<מוטי ברקוביץ: במהלך פעילות אזיקה של אדם מופעל כוח סביר על מנת לאזוק אותו.

<מוטי ברקוביץ: כשצוות הפקחים מרגיש שלא ניתן לבצע את הפעולה באופן אחר, על פי הנוהל הקיים, על פי הנוהל המפורסם וכל הכללים המותרים, הוא נאזק.

<מוטי ברקוביץ: גם במקרה הזה הוא נאזק.

<מוטי ברקוביץ: עובדתית, ברגע שהצליחו לזהות אותו הוא שוחרר מיד.

<מוטי ברקוביץ: כך הגרסה שבידי אומרת, שברגע שניתן היה לזהות אותו הוא שוחרר מיד.

אברהם נגוסה: לא, לפי מה שהוא סיפר, השאירו אותו שם על האדמה ואפילו לא לקחו אותו לבית החולים לקבל טיפול.

אברהם נגוסה: פשוט השאיר אותו שם.

<מוטי ברקוביץ: הגרסה שנמסרה לי על ידי הפקחים אומרת שברגע שהוא זוהה – הוא שוחרר.

<קריאות: - - -

אברהם נגוסה: סיימת, אדוני?

<נירית אלקלעי: אני המבקרת הפנימית של רשות האוכלוסין.

<נירית אלקלעי: אני רוצה רק להעיר שהתיק - אני יודעת שיש הרבה תגובות והרבה אמוציות כאן - התיק נחקר עדין במשטרה.

<נירית אלקלעי: אני רוצה לסבר את האוזן לגבי מקרים דומים שבהם היו תלונות לגבי פקחים של רשות האוכלוסין, לגבי הפעלת אלימות כלפי נתינים זרים אחרים, לא כלפי יוצאי העדה האתיופית.

<נירית אלקלעי: התיקים האלה כן נבדקו על ידי המשטרה, כן הוגשו כתבי אישום כנגד פקחים שפעלו בניגוד לסמכותם או חרגו מסמכותם, ויש לנו מספר עובדים שבתי משפט קבעו שהם פעלו שלא כשורה, והעובדים האלה כבר לא נמצאים בעבודה.

מנואל טרכטנברג: מה האחוז של המקרים?

מנואל טרכטנברג: שמענו פה קודם נתון, וזו גם שאלה טובה למה אין נתונים, סטטיסטיקות פורמאליות, בדוקות, שנמסרות לוועדות הכנסת, מה אחוז המקרים שבהם מוגשת תלונה למח"ש או אליכם?

מנואל טרכטנברג: כמה נבדקים, כמה מגיעים לכתב אישום וכולי וכולי.

מנואל טרכטנברג: על פי מה ששמענו קודם, חצי אחוז, בסופו של דבר, מגיע לבית המשפט או אחוז, להרשעה.

מנואל טרכטנברג: לכן, אני אומר שעם כל הצער של מה שאני אומר עכשיו, אני לא נותן אמון בתהליך שלכם אלא אם כן תוכיחו לי אחרת.

מנואל טרכטנברג: לא שלכם, של המשטרה.

מנואל טרכטנברג: ומה שאתם צריכים להבין זה שיש פה לאור חוסר הסבירות הקיצונית של התיאור, ואני לא מתווכח אתך מוטי, על העניין שהיה צריך להפעיל כוח בעת האיזוק של החשוד.

מנואל טרכטנברג: בסדר.

מנואל טרכטנברג: אבל אין לך הסבר – אם מה שהפקחים אומרים הוא נכון, אני, מה שהייתי עושה, הייתי מאשפז את הבן–אדם הזה בבית חולים לחולה נפש לחיים כי הוא פסיכי.

מנואל טרכטנברג: כלומר, אתה היית מתנהג בצורה כזאת?

מנואל טרכטנברג: אני הייתי מתנהג בצורה כזאת?

מנואל טרכטנברג: הם בני אדם כמונו.

מנואל טרכטנברג: ולכן, אם יש פה התנהגות שהיא בלתי סבירה בעליל, אתה לא יכול לקבל את זה ביסודה של הגרסה.

מנואל טרכטנברג: הרי הכל מתחיל משם, מהפנייה, מהמגע הראשון שאדם מתבקש להזדהות.

מנואל טרכטנברג: זו ההתחלה.

מנואל טרכטנברג: זו נקודת המגע הראשונה.

מנואל טרכטנברג: אם הסיפור משם ואילך הוא בלתי סביר בעליל – נניח שהבן-אדם באמת לא רצה להזדהות, תשאל את עצמך למה.

מנואל טרכטנברג: אתה מבין?

מנואל טרכטנברג: המעבר מהנקודה הראשונה של המגע ועד לתוצאה – המעבר הזה עובר דרך לא סבירה בעליל, וזו הבעיה שיש לי עם כל הסיפור הזה.

מנואל טרכטנברג: פעם שנייה – על הנתונים שאמרנו, על חוסר האמון המוחלט ביכולת של המערכת לבדוק את עצמה ולהגיע לצדק.

מנואל טרכטנברג: לא רק לצדק, צדק זה צד אחד של המטבע.

מנואל טרכטנברג: הצד השני הוא הרתעה בשינוי התנהגות, וזה מה שאין לנו כאן.

<נירית אלקלעי: חבר הכנסת טרכטנברג, אני רוצה רק להעיר שבאותה סיטואציה, ההתנהגות שלו, שאני לא מוצאת כרגע איזה הסבר פסיכולוגי ללמה – אני גם לא פסיכולוגית בהכשרתי וגם לא מוטי אבל מבחינת הפקחים שהיו באותה סיטואציה, אדם שמתנהג באופן שבו האדם הזה התנהג, מעורר בהם חשד.

<נירית אלקלעי: - -

מנואל טרכטנברג: לא, אני רוצה לעצור אותך בנקודה הזאת – את מקבלת את הגרסה שלהם כנתון, ואני אומר שהקטע הזה של הגרסה זה הכי בעייתי.

סופה לנדבר: יכול להיות שהפקחים וההגירה צריכים לעבור בדיקות של פסיכולוגים מפני שבסיטואציה הזאת, עולה חדש שנמצא כאן, במדינת ישראל, לא דובר עברית, לא דובר אנגלית, וניגשים אליו עם כוח, אז הוא עונה בצורה של הגנה.

סופה לנדבר: אני חושבת שאם את תראי את המסמכים הרפואיים שלו, לא חיבקו אותו שם.

<נירית אלקלעי: אני לא חולקת שלא חיבקו אותו, אני רק רוצה להגיד שהתפקיד שלהם הוא לזהות.

<נירית אלקלעי: אם תרשו לי רק להשלים את המשפט כי נקטעתי כמה פעמים, אני אודה לך.

<נירית אלקלעי: הסיטואציה היתה של שני נתינים שנחשדו כשוהים בלתי חוקיים בארץ.

<נירית אלקלעי: הנתין הראשון נבדק ושוחרר, היה בסדר גמור.

<נירית אלקלעי: האדם השני, זה נקרא "נתין זר", ההתנהגות שלו עוררה את חשדם שמדובר אכן בשוהה שלא כחוק - -

מנואל טרכטנברג: אבל על זה אני כופר, על החלק הזה של הגרסה.

מנואל טרכטנברג: מה שאצלכם צריך לעורר חשד על הגרסה, זה הקטע הזה כי זה לא סביר.

מנואל טרכטנברג: אדם שיש לו תעודת זהות ישראלית, הדבר האחרון שהוא יעשה - הוא לא יוציא את זה מהכיס, כשהוא יודע מה קורה - -

<נירית אלקלעי: אבל הם לא יודעים את זה - - -

סופה לנדבר: עד שלא נותנים מכות הם לא יודעים את זה.

<קריאה: תפתחו את העיניים, די.

<קריאה: עד כאן.

<קריאה: די.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת, פרופסור יוסי יונה, הצטרף אלינו והוא צריך לצאת לוועדה אחרת.

אברהם נגוסה: בואו ניתן לו להתייחס לעניין.

סופה לנדבר: אנחנו מבקשים מהזוג שהגיע לדבר.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, שתי נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן בהמשך לדבריו של פרופסור טרכטנברג, שהלך: אני חושב שרבים מאתנו מכירים את החוויה.

יוסי יונה: אני לא צריך להיות יוצא אתיופיה כדי לדעת במה מדובר, ואני אתייחס גם אחר כך לדרכים שצריכים להתמודד עם הסוגיה הזאת.

יוסי יונה: כשאני מגיע לשדה התעופה, אז יש את ה"פרופיילינג", וכפי שאתם יכולים להסתכל עלי, מי שלא מכיר אותי, הוא לא יודע אם אני יהודי או ערבי או תורכי.

יוסי יונה: אז יש "פרופיילינג".

יוסי יונה: אני יכול להגיד: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: ה"פרופיילינג" קיים וישנן הצדקות לכך שמי שרוצה לעשות בידוק ביטחוני – המון פעמים זה קשור באמת בנקודה הספציפית הזאת, איך הגברת או השוטר פונה אליך.

יוסי יונה: האם הוא פונה אליך מתוך כבוד: סליחה אדוני, אתה יודע, אנחנו עושים כאן בידוק ביטחוני ואני נאלץ לבקש ממך תעודת זהות או לשאול לשמך.

יוסי יונה: ואז היחס יכול להיות לחלוטין הפוך: בבקשה אדוני, הנה תעודת זהות.

יוסי יונה: לפעמים אתם רואים איזה שהוא יחס שהוא כזה שוללני אפריורי.

יוסי יונה: שוללני.

יוסי יונה: ועכשיו, אני יכול להבין את האדם הזה – שלפעמים בא הפיתוי להגיד: אתה יודע מה?

יוסי יונה: לא רוצה לתת תעודת זהות.

יוסי יונה: לא בגלל שאני לא רוצה אלא בגלל שנקודת החיכוך הראשונית - -

סופה לנדבר: זלזול כזה.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: הזלזול, חוסר הכבוד האנושי הזה, שביחד אתו פונים אל האדם, מעורר בו מיד התנגדות.

יוסי יונה: אתה מכבד את ה"פרופיילינג", ומכבד את זה שיש צורך בבידוק ביטחוני ואתה אומר, עדיין יש פה מקום לעניין האנושי, שזה מוביל אותי לנקודה השנייה, שפרופסור טרכטנברג דיבר עליה, ואני פונה כאן לנציגים הרשמיים של המשטרה ועוד, כי אני מעורב מזה גם בצד שני, בסוגיות הללו, דרך קולגה שלי באוניברסיטה, גיא בן פורת, ממדיניות ציבורית, שהוא מומחה מאד גדול בכל התחום הזה שנקרא רב-תרבותיות ושיטור.

יוסי יונה: הוא עשה פרויקט מאד גדול בקנדה, על הקודים המאד מאד מעניינים ומאד פרוגרסיביים ומאד הומאניים, שמשטרת קנדה מכילה או מטמיעה באופן שבו השוטרים עוברים השתלמות.

יוסי יונה: גם שם זאת ארץ מאד הטרוגנית, רב-גזעית, ונקודות החיכוך הן בעייתיות.

יוסי יונה: אנחנו יודעים הרי – תמונת הרקע שלנו, ואני אומר את זה בכאב ובצער וממש לא בשביעות רצון, שאנחנו חברה שמאופיינת במידה מאד רבה של חוסר סובלנות נימות גזעניות מאד מאד בוטות.

יוסי יונה: ולכן, כאשר יש את ההקשר הזה, וגם השוטרים עם המציאות הקשה שלהם – לכו תדעו, המשכורות הזעומות והלחץ שיש להם בבית, וכולם כועסים על כולם, וזה מתפרק על החלשים ביותר בחברה הישראלית.

יוסי יונה: אז לא שיש לזה הצדקה, חס וחלילה.

יוסי יונה: אני בא ואומר, ואני חושב, ודיברתי גם עם חלק מהבכירים של שמטרת ישראל – עד כמה יש לכם נכונות?

יוסי יונה: אני באמת רוצה לומר במובן של preventative medicine, רפואה מונעת, שלא גיליתי את הנכונות המספקת כדי לבוא ולהגיד: תראו איך אנחנו מטמיעים.

יוסי יונה: הרצף או מספר המקרים שמדווח הוא כבר בלתי סביר - -

רוברט אילטוב: בתקשורת.

רוברט אילטוב: יש הרבה מקרים שלא מדווחים.

יוסי יונה: - - כן.

יוסי יונה: אנחנו נגיד שלכל דבר יש הסבר והצדקה, לכל דבר יש הסבר והצדקה, עד שזה הופך להיות בלתי סביר והכל בסדר, וזה בסופו של דבר אשמתו של האזרח שהוא התייחס בחוסר כבוד לנושא המדים.

יוסי יונה: לא, זה גובל באמת באי-סבירות.

יוסי יונה: אבל אני לא בא מהמקום הזה של רק לבוא ולהגיד: אוקי, תראו.

יוסי יונה: .. מה שהייתי רוצה לשמוע מהנציגים של המשטרה זה לא רק העניין של המגננה הזאת הטבעית, שיש להם איזה אינטרס מובנה להגן על עצמם אלא לבוא ולהגיד: תראו, באיזה שהוא מקום אנחנו כן לוקחים אחריות, ומה אנחנו מוכנים לעשות.

יוסי יונה: מהם הצעדים שאנחנו עושים מבחינת השתלמות של שוטרים, שהיא מאד משמעותית, כדי להעביר להם את כל הנושא הזה של המאפיין הרב-תרבותי של החברה הישראלית.

יוסי יונה: להתמודד עם סוגיות של גזענות, ואני רוצה להגיד את זה חד-משמעית: אף אחד לא פטור מזה.

יוסי יונה: כולנו, יש לנו את השד הגזעני הזה ששוכן לו באיזה שהוא מקום והוא מתפרץ – המזרחים כלפי האשכנזים, האשכנזים כלפי מזרחים, השחורים כלפי לבנים ולבנים כלפי שחורים.

יוסי יונה: זה שם, זה גועש, זה רועש.

יוסי יונה: אנחנו לא יכולים תחת המסווה הזה שאנחנו עם יהודי אחד, ולכן אין בעיות.

יוסי יונה: יש בעיות.

יוסי יונה: ואז השאלה היא אם אנחנו מספיק בוגרים להגיד: תראו, חברה ישראלית יקרה, כולנו אברים מאבריה, יש לנו את הבעיות הללו.

יוסי יונה: אנחנו מוכנים באומץ ובגלוי להתמודד אתן.

יוסי יונה: יש גזענות מאד מאד קשה כנגד יוצאי אתיופיה במידה מאד רבה ואולי באופן אקסקלוסיבי בגלל צבע עורם.

יוסי יונה: נו, באמת, מה, זה לא ברור?

יוסי יונה: קיימת גזענות.

יוסי יונה: אז עכשיו, כשקיימת גזענות, אז סביר מאד להניח שלפעמים הגזענות הזאת מתורגמת גם לאלימות.

יוסי יונה: אז אם זה היה בחיכוך עם השוטרים ואם זה חיכוך עם שוכרי בתים ואם זה חיכוך עם בעלי עסקים שלא רוצים להעסיק אותם, ושוכרי דירות שלא משכירים להם, ושוטרים, שאתם יודעים מה?

יוסי יונה: מתנכלים להם לפעמים.

יוסי יונה: זאת אומרת, בכל אחת מנקודות החיכוך, המופעים של הגזענות, יש להם את הפנים הייחודיות שלהם.

יוסי יונה: זה ברור.

יוסי יונה: אנחנו צריכים לבוא ולהגיד: אוקי, אנחנו אזרחי ישראל, מתוך אהבה למקום הזה, יודעים שיש לנו את הבעיות הללו ואנחנו צריכים באומץ ולראות נוכחה את המציאות ולהגיד: בואו נלך לשלב הבא לפני שאנחנו מתנצלים וזה כן נכון, ולא נכון.

יוסי יונה: יש לנו בעיה.

יוסי יונה: יש לנו בעיה, בואו נבוא ונגיד מה אנחנו עושים כדי להתמודד אתה, כדי להגיע למקום טוב יותר כי האפולוגטיקה הזאת, המתמשכת, היא לא תסייע לנו.

יוסי יונה: זאת אומרת, מה שאני רוצה לומר ובכך אני מסיים את דבריי, סליחה שאני לוקח יותר מדי זמן, אם אני לוקח יותר מדי זמן, דבר מאד פשוט: השלב הוא שהסבירות היא כן, קיימת אלימות בלתי-סבירה, שהוא דיס-פרופורציונאלית.

יוסי יונה: היא קיימת.

יוסי יונה: הדבר הטוב ביותר שאנחנו נבוא ונאמר גם מבחינת השוטרים: היא קיימת, כי גם אתם לא פטורים כמו שאני לא פטור מנימות גזעניות פה ושם.

יוסי יונה: איך אנחנו עכשיו פועלים כדי להגיע למקום טוב יותר משם, כדי להגיד: בסדר, חטאתי, עוויתי, עכשיו אני רוצה להיות בן אדם טוב יותר, עכשיו אני רוצה להיות גוף יותר.

יוסי יונה: אני חושב שלשם אנחנו צריכים ללכת.

יוסי יונה: ולכן, כל עוד אין את ההכרה הזאת ולא הודאה באשמה במובן של איזה שהוא מירוק המצפון אלא זה שלב הכרחי כדי להגיע למקום טוב יותר.

יוסי יונה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מציע, עורכת דין טרונש, אולי תתייחסי אחרי שנציג את המקרה השני.

אברהם נגוסה: בסדר?

אברהם נגוסה: ואז אנחנו ניכנס לדיון.

<איליה שטכין: ערב טוב רבותי.

<איליה שטכין: ב-8 למרס משטרת ישראל הגיעו אלי לבית עם צו חיפוש.

<איליה שטכין: בסדר, מקרה נורמאלי על כך שיש לי בבית מסמכים מזויפים, ואני זייפן הכי גדול בארץ כנראה.

<איליה שטכין: לכן, יש חשש סביר, יכול להיות כי השוטרים ראו שיש לי עבר פלילי אבל הם לא ראו שבאותו זמן לא היה לי כסף לשכור עורך דין והגעתי לעסקת טיעון עם הפרקליטות.

<איליה שטכין: את זה הם לא ראו.

<איליה שטכין: ב-8 למרס אני לא הייתי בביתי, הייתי בצפון, וגם באותו זמן, באותה תקופה רבתי עם החברה לחיים שלי כי בישראל, מה לעשות, יש בעיה אם אתה לא יהודי, אתה לא יכול להתחתן.

<איליה שטכין: בגלל החובות שלי, אני לא יכול לצאת מהארץ ולהתחתן בקפריסין או איפה שהוא בחוץ לארץ, אז באמת באותו רגע רבנו.

<איליה שטכין: ב-8 למרס, על הבוקר, מתנה ליום האישה הבין-לאומי, מתנה כזאת מגיעה לאשתי?

<איליה שטכין: אשתי ישנה בבית עירומה כי היא רגילה ככה.

<איליה שטכין: נגיד שהדלתות היו פתוחות בבית, שהאישה נמצאת בבית שלושה ימים לבד, בית קרקע, ללא סורגים.

<איליה שטכין: נגיד והדלת היתה פתוחה, נכנסים אליה ארבעה חבר'ה, לא מציגים את עצמם ובלי כובעים כמובן, כי עכשיו אדוני יגיד שהם היו עם כובעי זיהוי איזה שהם, - -

אברהם נגוסה: אבל לבשו מדים?

<ויאולטה קורוטין: לא.

<ויאולטה קורוטין: על אזרחי - -

<איליה שטכין: לא, הם על אזרחי.

<איליה שטכין: יש לזה תיעוד, כמובן.

<איליה שטכין: הם היו עם מצלמה - -

אברהם נגוסה: איך ידעתם שהם שוטרים?

<איליה שטכין: אף אחד לא ידע.

<איליה שטכין: זאת הבעיה.

<איליה שטכין: הם נכנסים לתוך החדר, מתחילים למשוך בשמיכה, לצעוק.

<איליה שטכין: והיא עירומה, אומרת: צאו רגע מהחדר, חברים.

<איליה שטכין: בסדר, לא הבנתי מי אתם, צאו מהחדר, צאו לי מפה.

<איליה שטכין: - -

<ויאולטה קורוטין: צאו לי מהבית לגמרי.

<ויאולטה קורוטין: פרצתם לי לתוך הבית, צאו לי מהבית.

<איליה שטכין: - - רק אחרי שהיא יוצאת והתלבשה, אחד מציץ, פותח את הדלת.

<איליה שטכין: אישה נשואה - -

<ויאולטה קורוטין: וצוחקים עלי תוך כדי.

<איליה שטכין: - - תוך כדי צוחקים, משפילים אותה.

<איליה שטכין: למה?

<איליה שטכין: למה כל הנושא הזה היה, אני לא הבנתי.

<איליה שטכין: וכמובן שיש הקלטות, אני תכף אציג את זה לנשים בלבד.

<איליה שטכין: אני מצטער אדוני.

סופה לנדבר: אני ראיתי את ההקלטות.

<איליה שטכין: - - גברתי ראתה את ההקלטות האלה.

<איליה שטכין: כל הסיפור הזה, מתוך ניתוח של הקלטות הווידאו, מתוך ניתוח של הסיפור, יכול היה להיגמר אחרת ואני אדבר גם על הפתרון של הבעיה אחר כך, אבל זה הסתיים בכל שהיא אומרת: אני אצלם את כל החיפוש שלכם.

<איליה שטכין: סבבה, מצטערת, יש לכם צו חיפוש, זכותי לצלם את החיפוש.

<איליה שטכין: אני לא רוצה שני עדים, אני לא רוצה להתבייש מול השכנים שלי.

<איליה שטכין: מותר לי, אני רוצה לצלם.

<איליה שטכין: הגיעה תוך כדי חיפוש, מגיע SMS, אני מזכיר לנציגי משטרת ישראל שאף אחד לא הודיע לה: גברתי, אסור לך להשתמש בטלפון או מותר לה לסמס, מותר לה לדבר.

<איליה שטכין: היא לא אורחת, היא לא צריכה גם לדעת את זה - -

<ויאולטה קורוטין: וזה לא מובן מאליו.

<איליה שטכין: - - וזה לא מובן מאליו.

<איליה שטכין: לא כל יום מגיעים שוטרים לכל אחד מאתנו.

<איליה שטכין: זה לא מובן מאליו שמותר או אסור להשתמש בפלאפון.

<איליה שטכין: אותו רגע אותו שוטר, במקום לבקש ממנה: שימי את הטלפון על "מצב טיסה" על מנת שלא תדברי, אסור לך גברתי, באותו רגע הוא תופס לה את הפלאפון בכוח, מתחיל לצעוק עליה, מתחיל להשפיל אותה, ויש לזה הקלטות כמובן.

<איליה שטכין: זה לא דיבורים באוויר.

<איליה שטכין: אוזק אותה בלי שהוא מתנגדת.

<איליה שטכין: היא אומרת: אני לא אתן לך את הטלפון מכיוון שזכותי לצלם.

<איליה שטכין: היא חוזרת על הזכות שלה.

<איליה שטכין: חוזרת על הזכות שלה עוד פעם: אני רוצה לצלם את החיפוש, אני לא רוצה להיות עם הגב לחיפוש.

<איליה שטכין: הוא אומר לה: עכשיו את עצורה.

<איליה שטכין: מותר לי.

<איליה שטכין: את מפריעה לי בחיפוש.

<איליה שטכין: הוא אוזק אותה בכוח, למרות שהיא לא מתנגדת.

<איליה שטכין: עוד פעם, הוא אוזק אותה עם ידיים מאחורי הגב - -

סופה לנדבר: עירומה.

<איליה שטכין: לא, היא לא עירומה, היא כבר התלבשה.

<איליה שטכין: נתנו לה להתלבש.

<איליה שטכין: תודה, באמת, שעשו לה טובה ונתנו לה להתלבש.

<איליה שטכין: - - אוזק אותה עם ידיים מאחורי הגב, למרות שהנהלים, לפי דעתי, מה שאני חיפשתי בתוך הנהלים של המשטרה, לא חייב לאזוק את האישה עם ידיים מאחורי הגב.

<איליה שטכין: כלל לא חייב.

<איליה שטכין: ב.

<איליה שטכין: מתי שהיא אומרת: אני רוצה לראות את החיפוש, דרישה הכי בסיסית של אזרח תמים.

<איליה שטכין: אני רוצה לראות מה אתה עושה.

<איליה שטכין: אולי עכשיו תכניס לי את הסמים?

<איליה שטכין: אז אני רוצה להגיד באיזו שנייה הכנסת לי את הסמים, אני רוצה לעצור באותו רגע את החיפוש - -

אברהם נגוסה: הציגו לך צו חיפוש?

<איליה שטכין: כן.

<ויאולטה קורוטין: הם הביאו לי צו חיפוש.

<ויאולטה קורוטין: ברגע שהתלבשתי, תרשו לי להראות איך זה היה: יש לנו צו חיפוש בנפנוף הצו.

<איליה שטכין: לא הציגו את עצמם, לא כלום.

<איליה שטכין: הם פשוט התחילו לנפנף לה עם הדף מול העיניים: יש לנו צו חיפוש.

<איליה שטכין: מי אתם, מה אתם, מאיזו יחידה, מה שלומכם?

<איליה שטכין: לא "בוקר טוב", לא "גברתי, סליחה שהערנו אותך".

<איליה שטכין: - -

<ויאולטה קורוטין: עד כמה שידוע לי, שוטר, תעודה, מי אתה, מה אתה, למה באת הנה?

<ויאולטה קורוטין: בלי זה, - -

<איליה שטכין: דרך אגב, יש פה עורכי דין, נכון?

אברהם נגוסה: יושבת לידך.

<איליה שטכין: מצוין.

<איליה שטכין: תזכירי לי בבקשה, גם אדוני השוטר, אתה יודע יותר טוב: מה אומר א"א, מתי ששוטר ניגש לאזרח על אזרחי, הדבר הראשון שהוא חייב לעשות לפי החוק?

<אלי זרחין: הוא חייב לחבוש כובע לפי החוק.

<איליה שטכין: איזה כובע?

<אלי זרחין: כובע של השמטרה.

<איליה שטכין: הוא בלי כובע - -

<אלי זרחין: לא, הוא לא יכול לבוא בלי כובע.

<אלי זרחין: אם הוא על אזרחי, הוא חייב להיות עם כובע.

<אלי זרחין: זה מנוגד לחוק.

<ויאולטה קורוטין: הוא היה בלי כובע.

<איליה שטכין: הם באים בלי כובע.

<איליה שטכין: חוץ מזה, ממתי כובע זה תעודת זהות?

אברהם נגוסה: אדוני, תסיימו.

אברהם נגוסה: אם סיימתם, אנחנו הולכים לשאול אותם, הם הולכים להסביר את זה.

<איליה שטכין: אוקי.

<איליה שטכין: יש לי עוד כמה הערות במקרה הספציפי הזה.

<איליה שטכין: אני לא אומר סיטואציה כי "סיטואציה" זה בלועזית.

<איליה שטכין: במקרה הספציפי, מה שאני ראיתי וניתחתי את הקלטות האלה – אנשים מגיעים והסיפור ממשיך בכך שאני ניגש לאותם שוטרים ואני אומר לו: תגיד לי, אתה היית בבית.

<איליה שטכין: הכל היה יכול להיגמר אחרת אם היית מציג את התעודה, אם היית מתנהג בנימוס.

<איליה שטכין: במקום לקבל תשובה, סליחה, אני פעלתי לא כמו בן אדם, אני פעלתי כמו חיה במקרה הזה, סליחה באמת.

<איליה שטכין: סליחה.

<איליה שטכין: הוא ענה: אני פעלתי לפי החוק.

<איליה שטכין: כשהוצאתי את האישור להפגנה, ישבתי מול מפקד מחוז לכיש וגם אותו שאלתי את אותה שאלה.

<איליה שטכין: אמרתי לו שיש הרגשה בקהל, בין האנשים, אנשים לא מאמינים לכם.

<איליה שטכין: במקום להגיד: בסדר, אנחנו נדע איך לפתור את הבעיה, אולי משהו באמת לא בסדר פה, הוא אומר: אנחנו פועלים לפי החוק.

<איליה שטכין: עם הרגשות קשה לי להתאמץ.

<איליה שטכין: זה מה שקורה אצלנו, חברים.

<איליה שטכין: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני אתן לעורכת הדין טרונש טלי דג'ין, מארגון "טבקה", סיוע משפטי וסנגור קהילתי.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לשמוע את המקרים.

אברהם נגוסה: גם אם את מכירה את המקרה אנחנו נשמע, לפני שאנחנו הולכים לנציג המשטרה.

<טרונש טלי דג'ין: ברשותך, אדוני היושב ראש, אני אשמח להתייחס לשני דברים: אחד מהם זה המקרה של אח של טמסגן שסופר כאן.

<טרונש טלי דג'ין: אני במקרה מכירה את התיק הזה כי הוא הגיע אלי מספר שבועות אחרי המקרה לסיוע משפטי.

<טרונש טלי דג'ין: אני פגשתי אותו.

<טרונש טלי דג'ין: צר לי לאכזב אותך, מוטי, הגרסה שלו שונה לחלוטין מהגרסה שסיפרת כאן.

<טרונש טלי דג'ין: הוא הלך לבד.

<טרונש טלי דג'ין: התנפלו עליו באמצע הדרך, במפתיע.

<טרונש טלי דג'ין: השאלה היחידה שנשאלה: אתה אריתראי או סודני?

<טרונש טלי דג'ין: שאלת הזהות, ההצגה של תעודת הזהות לא עלתה על הפרק בכלל.

<טרונש טלי דג'ין: צר לי להגיד לך שהאלימות שהופעלה רחוקה מאד מלהיות סבירה.

<טרונש טלי דג'ין: מספר שבועות אחרי זה הוא הגיע אלי כשכולו עדין חבול, בידיים שלו וברגל.

<טרונש טלי דג'ין: כרגע, התיק נמצא בחקירה של המשטרה, ואני אשמח מאד לקבל את הפרטים של הפקחים האלה, זה מאד יעזור לי לקדם את התיק, ברשותך.

<טרונש טלי דג'ין: זו ההתייחסות שלי למקרה של ואללה.

<טרונש טלי דג'ין: ברשותכם, עשרות מקרים מגיעים לפתחה של "טבקה" במקרים של אלימות שוטרים אבל יש משהו שמטריד אותי הרבה יותר היום מאשר התיקים הפרטניים שנמצאים ב"טבקה", וזה סגירת התיק של דמאס על ידי היועץ המשפטי, ואני הבנתי שיש פה נציגים של משרד המשפטים.

<טרונש טלי דג'ין: אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלהם אחר כך.

<טרונש טלי דג'ין: המקרה של דמאס, זה תיק שמסמל את זעקתם של יוצאי אתיופיה על האלימות שמופעלת כלפיהם חדשות לבקרים.

<טרונש טלי דג'ין: התיק הזה גרר אחריו מחאה גדולה של יוצאי אתיופיה, גרר דיונים רבים גם בכנסת וגם בקרב רשויות אכיפת החוק, מתוך הבנה שאכן מדובר בהתנהגות פסולה, היה רצון באמת לטפל בסוגיות האלה.

<טרונש טלי דג'ין: סגירת התיק של דמאס, בהחלטה שלא יעמידו לדין פלילי את השוטר המכה – מבחינתנו מהווה סטירת לחי מצלצלת לכל הדיונים שהתקיימו בעניין הזה ונעשים, כדי להגביר את האמון של יוצאי אתיופיה במערכת אכיפת החוק והציבור בכלל.

<טרונש טלי דג'ין: יותר מזה, ההחלטה לסגור את התיק גורמת לנו לחשוב שזה מהווה בעצם במה לשוטרים אחרים להתנהג באותה צורה.

<טרונש טלי דג'ין: זה בסדר, תכו, אנחנו נגן עליכם אחר כך.

<טרונש טלי דג'ין: אחרי מקרה כזה, נשאלת השאלה איזו דרגת אלימות צריך להפעיל כדי להמליץ להעמיד שוטר מכה לדין פלילי.

<טרונש טלי דג'ין: אני קוראת לנציגות של משרד המשפטים מעל במה זו, שיביאו את התיק הזה לבחינה מחודשת בפני הגורמים הרלוונטיים בגלל נסיבותיו המיוחדות, ובגלל שבאמצעות התיק הזה זעקתם של יוצאי אתיופיה יצאה כלפי חוץ.

<טרונש טלי דג'ין: אם ההחלטה הזאת תישאר על כנה כפי שהיא, אני אומרת – איזה תיקים אני אביא בפני מח"ש, שבאמת יביאו לדין שוטרים שסרחו?

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מיד כששמעתי על ההחלטה, אני גם כתבתי מכתב ליועץ המשפטי לממשלה, לבחון מחדש.

אברהם נגוסה: זה לא יתכן.

אברהם נגוסה: יש מרחק כל כך גדול בין מה שראינו למה - אבל ישנו פה עורך-דין יצחק רונן, שהוא יסביר לנו.

אברהם נגוסה: אבל לפני זה, אני רוצה לתת לאלי זרחין.

<אלי זרחין: תודה רבה דאוני היושב ראש.

<אלי זרחין: אנחנו מאד מתחברים להצעה של פרופסור טרכטנברג, להקים ועדה פרלמנטרית.

<אלי זרחין: אני חושב שחברי הכנסת צריכים לקבל כלים חוקיים לחקור את האלימות של המשטרה, ויש לא מעט אלימות.

<אלי זרחין: משרד המשפטים זה גוף עוין כלפי האזרחים.

<אלי זרחין: מח"ש סוגר יותר מ-90 אחוז מהתיקים מחוסר ענין לציבור.

<אלי זרחין: תסביר לי: אם אזרח נפגע מאלימות שוטרים ומגיש תלונה למח"ש, והתיק נסגר מחוסר עניין לציבור, אז למה יש ענין לציבור?

<אלי זרחין: המקרה שטלי הבהירה כאן, זה כמו שטלי הבהירה עם כמה נקודות קטנות: שוטר שמגיע לאוטו באזרחות, חייב ללבוש כובע של שוטר.

<אלי זרחין: השוטרים שהגיעו לאוטו באשקלון לא לבשו כובעים.

<אלי זרחין: אנשים ישבו באוטו, ראו אזרחים שמנסים לפתוח את הדלת, הם פחדו לפתוח.

<אלי זרחין: שברו את החלון עם פטיש.

<אלי זרחין: עם אותו פטיש הרביצו גם לבחורה בראש וגם לבחור.

<אלי זרחין: אז זה לא בדיוק כמו שמספר מפקד המחוז.

<אלי זרחין: אדוני היושב ראש, אני רוצה להעלות עוד נושא אחד שאנחנו מדברים עליו מעט – אלימות של שוטרים כלפי ילדים, נערים קטינים.

<אלי זרחין: גם רוני וגם אנחנו מקבלים המון תלונות של בני נוער, שנפגעים מאלימות שוטרים.

<אלי זרחין: אני אגיד לך - נער בן 15,16, כשבאים אליו שוטרים, הוא לא מפעיל אלימות נגד השוטרים.

<אלי זרחין: השוטרים לא ישקרו – אחר כך הוא תקף אותנו.

<אלי זרחין: נער בן 15,16 מפחד מהשוטרים, הוא לא תוקף אותם והוא מיד מקבל מכות, בלי שלום ובלי שום דבר.

<אלי זרחין: ויש הרבה מאד מקרים של אלימות שוטרים כלפי בני נוער, ואני רוצה גם להעלות את זה על סדר היום, אדוני היושב ראש.

<אלי זרחין: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: רוני אקלה, מנכ"ל הפרויקט הלאומי, בבקשה.

<רוני אקלה: תודה אדוני היושב ראש.

<רוני אקלה: תראו, אני חושב שאנחנו צריכים משטרה חזקה אבל משטרה חכמה, שיודעת לבצע את העבודה על פי חוק.

<רוני אקלה: אני לא רוצה משטרה שהיא חזקה על חלשים, והיא מתעללת ואחר כך מגינה על עצמה, כמו ששמענו כרגע.

<רוני אקלה: אם היה קורה הדבר הזה בחוץ לארץ, באירופה, באמריקה, יהודי שנדקר על ידי האחר – כל מדינת ישראל היתה נזעקת והיתה זועקת כדי למגר את התופעה הזאת.

<רוני אקלה: לא יכול להיות שבני הקהילה האתיופים מקבלים מכות, ובגלל שאין מישהו שיגן עליהם, נסגרים תיקים בגלל חוסר עניין לציבור.

<רוני אקלה: זה לא יכול להיות.

<רוני אקלה: מוטי, אני חושב שכדאי גם לחשוב, וזו לא בושה, שגם משטרת ההגירה וגם המשטרה, שתעבור הכשרה כדי שיהיו לה כלים להתמודד.

<רוני אקלה: אנחנו נתקלים כל יום.

<רוני אקלה: אני מפעיל 17 מרכזי נוער.

<רוני אקלה: בכל שכונה, איפה שהילדים נמצאים, היום מפחדים.

<רוני אקלה: אני חושב שהילדים האלה הם השוטרים של מחר.

<רוני אקלה: אם אנחנו מפחדים מהמשטרה היום, מה יהיה מחר?

<רוני אקלה: הדברים האלה מאד מדאיגים.

<רוני אקלה: אנחנו, כרגע, מתמודדים בעצמנו בצורה כזאת או אחרת.

<רוני אקלה: ההתמודדות שלנו זה לא בינינו לבין עצמנו.

<רוני אקלה: תראו, מה אחרים אומרים לנו?

<רוני אקלה: שהשחור מוכה על ידי לבן?

<רוני אקלה: אתה יודע כמה שאלות היו לי ב"סקיי-ניוז" ו"בבי.

<רוני אקלה: בי.

<רוני אקלה: סי" ובמקומות אחרים על התופעות האלה?

<רוני אקלה: אנחנו מגנים על האנשים – אני לא אומר שזה כל השוטרים.

<רוני אקלה: רבותי, יש מבני הקהילה שמשרתים במשטרת ישראל ויש גם בהגירה, אני יודע את זה.

<רוני אקלה: לא יכול להיות שכולם אותו דבר אבל בתוככם יש אנשים כאלה, ואותם צריך להוקיע.

<רוני אקלה: מכפישים אתכם ומכפישים את מדינת ישראל.

<רוני אקלה: חבל על כולנו כי המאמצים שאנחנו עושים, במקרה אחד זה הולך לתהום.

<רוני אקלה: אני חושב שיש אפשרות לעבוד עם בני הקהילה.

<רוני אקלה: הבחור שדיבר על אח שלו – תראה, אני גם הייתי עולה חדש.

<רוני אקלה: באותה תקופה גם שאלו אותנו שאלות, כשהסתובבנו כאן, בירושלים.

<רוני אקלה: אבל השאלות היו אחרות לגמרי ולא ככה, בצורה כזאת - -

<דוד יאסו: הגישה היתה אחרת.

<רוני אקלה: - - הגישה היתה אחרת, לא בגישה של תקיפה.

<רוני אקלה: לא בגישה של: אני בעל הכוח ואתה, מי אתה בכלל?

<רוני אקלה: אתה החלש.

<רוני אקלה: זאת לא הדרך.

<רוני אקלה: אנחנו מדברים בינינו לבין עצמנו, תאמין לי.

אברהם נגוסה: נא לסכם, רוני.

<רוני אקלה: אני מציע שגם השוטרים וגם מח"ש, אם יש להם קושי כל שהוא, אנחנו מוכנים להתגייס ולתת הסברה גם לכם.

<רוני אקלה: אני זוכר את עצמי שהייתי קב"ן בצבא, וכל המפקדים שהיו במערכת הצבאית, כל אלה שביחידות אמרו לי: אצלי לא קורה כלום, אצלי אין בעיות.

<רוני אקלה: בסוף כשעשינו בדיקה גילינו שהבעיות העיקריות היו דווקא אצלם.

<רוני אקלה: להכחיש זה לא למצוא פתרון לבעיה.

<רוני אקלה: צריך לעשות, לבדוק את עצמנו, ואם צריך לתת גם כלים לאותם אנשים כדי שיוכלו להתמודד.

<רוני אקלה: אבל התיאורים האלה ששמעתי, אני לא חושב שהם משכנעים אותי לגמרי.

<רוני אקלה: תדעו שהיום, בני נוער מהקהילה האתיופית וגם אחרים, מפחדים מהמשטרה, וכשרואים משטרה רצים ומסתתרים וזה חבל.

<רוני אקלה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני פונה לסגן ניצב אבי פרנקל, מ"מ מחלקת משמעת במשרד הביטחון.

אברהם נגוסה: אני אשמח שתתייחס לכל השאלות שעלו ולאחר מכן, נציג משרד המשפטים יסביר לנו גם איך סגרו את התיק.

<אבי פרנקל: אז התבקשנו להתייחס לשני המקרים - המקרה פה, שהביאו, אני לא מכיר אותו, הוא לא היה ברשימה שהתבקשנו להתייחס אליה.

<אבי פרנקל: אני אשמח לשמוע את הפרטים ולדעת על מה מדובר אבל אין לי מושג כרגע, אני לא מכיר את הדבר.

<איליה שטכין: כשיסתיים הדיון אני אראה לך.

<אבי פרנקל: בסדר, אבל אני לא יכול משנייה לשנייה לתת לך תשובה.

אברהם נגוסה: אנחנו מבקשים לקבל בהקדם - לאחר הבדיקה תעביר לנו את הממצאים לאחר הבדיקה.

אברהם נגוסה: תודה.

<אבי פרנקל: מאה אחוז.

<אבי פרנקל: יש לנו את הסיפור שצולם, שכולם מכירים אותו – הסיפור של דמאס.

<אבי פרנקל: בענין הזה, השוטר נחקר במח"ש והחומרים הועברו.

<אבי פרנקל: נערך לא שימוע, כל ההמלצות דרך הגורמים בתוך המשטרה, מחלקת משמעת, היועץ המשפטי.

<אבי פרנקל: ובסופו של דבר, ראש אגף משאבי אנוש החליטה לפטר את השוטר הזה.

<אבי פרנקל: הוא פוטר מהמשטרה.

<אבי פרנקל: - -

<אלי זרחין: אבל החזירו אותו אחר כך.

<אלי זרחין: כך נאמר בחדשות.

<אבי פרנקל: מה פתאום?

<אבי פרנקל: זה ממש לא מדויק.

<אבי פרנקל: הוא לא חזר - -

אברהם נגוסה: הוא רוצה לחזור אבל הוא עוד לא חזר.

<אבי פרנקל: - - הוא פוטר ממשטרת ישראל.

<אבי פרנקל: החייל הגיש תביעה אזרחית, השוטר, מן הסתם, הגיש עתירה מינהלית על זה שפטרו אותו, ועם כל הדברים האלה אנחנו נטפל בהם אבל כל מקרה, הוא ממש לא חוזר למשטרת ישראל כרגע.

<אבי פרנקל: אני אומר "כרגע" כי אני לא יודע מה בית משפט יגיד אם תהיה עתירה.

<אבי פרנקל: בכל מקרה, הוא פוטר.

<אבי פרנקל: המקרה השני, של הסיפור מאשקלון – העובדות שאני מכיר מהסיפור של אשקלון זה כמו שסיפרה פה חברת הכנסת טלי, שאכן היה מידע מודיעיני והוא סירב להישמע להוראות.

<אבי פרנקל: האם הבלשים היו כן או לא עם כובעי זיהוי כשהם ביקשו ממנו - -

<אלי זרחין: הם צילמו אותם.

<אלי זרחין: ..

<אבי פרנקל: - - אני לא אומר "כן" ולא אומר "לא".

<אבי פרנקל: לא הייתי שם, אני לא יודע.

<אבי פרנקל: אני כן יודע שהאירוע הזה נחקר במח"ש.

<אבי פרנקל: מי שמוסמך, על פי חוק לחקור, זה מח"ש.

<אבי פרנקל: מח"ש חוקרים.

<אבי פרנקל: אנחנו כן יודעים כעובדה, שאותו בחור נעצר כמה ימים אחר כך מוכר מנות סם, זה תועד.

<אבי פרנקל: אז החשד לא היה חשד סתם.

<אבי פרנקל: באותו רגע באמת לא היו סמים באוטו.

<אבי פרנקל: נערכה בדיקה מדוקדקת ולא היו סמים באוטו.

<אבי פרנקל: השאלה האם נכון או לא להיכנס לרכב עם פטיש כשהבן אדם מסרב לעצור היא שאלה שנבדקת כרגע על ידי מח"ש.

<אבי פרנקל: עד כאן המקרים הספציפיים.

<אבי פרנקל: אני רוצה לעבור למשהו כללי יותר – בעקבות האירוע עם דמאס, המשטרה הקימה צוות גדול שנפגש הרבה פעמים עם נציגי קהילה.

<אבי פרנקל: חלק מהאנשים שיושבים פה ישבו אתנו.

<אבי פרנקל: היו הרבה פגישות, עשרות שעות ישבנו בחודש וחצי חודשיים האחרונים.

<אבי פרנקל: המפכ"ל היה מעורב בזה.

<אבי פרנקל: הקימו צוות שבראשו עמדה ראש אגף משאבי אנוש.

<אבי פרנקל: יש הרבה מסקנות לצוות הזה אבל אני רוצה להתייחס בעיקר למה שעלה פה על ידי חלק גדול מחברי הכנסת – פרופסור יוסי יונה, יואל רזבוזוב ועוד, לגבי הנושא של החברה הרב-תרבותית.

<אבי פרנקל: - -

אברהם נגוסה: אולי לפני זה, תן לנו דיווח על הצוות שאתה דברת עליו.

אברהם נגוסה: אני מכיר אותו - -

<אבי פרנקל: נכון.

<אבי פרנקל: גם אדוני היה חלק מהצוות.

אברהם נגוסה: לא, אני הייתי בהתחלה בפגישה אבל לא חלק מהצוות.

אברהם נגוסה: בהתחלה, בהקמתו, אני הייתי בפגישה אבל בעבודה של הצוות לא השתתפתי.

אברהם נגוסה: לכן, אני רוצה לדעת, לאור האמירה של המפכ"ל היוצא, שהוא אמר בתקשורת חד-משמעית שמשטרת ישראל עשתה את עבודתה בצורה נכונה, לא היו שום פגמים וכל המקרים היו תקינים.

אברהם נגוסה: האם זה נכון?

<אבי פרנקל: הוא דיבר על משהו מאד ספציפי.

<אבי פרנקל: מה ששאלו - -

אברהם נגוסה: לא, על המקרים שבקשנו.

<אבי פרנקל: אני הייתי שם, אבל היו עוד אנשים שהיו שם, אני לא היחיד.

<אבי פרנקל: השאלה היתה לגבי בדיקה של תיקי נוער.

<אבי פרנקל: נאמר שאנחנו הולכים לפתוח תיקים כדי לבדוק, וביקשנו לקבל תלונות על "תיקים חיים", תיקים שלא נמצאים עכשיו בהליך משפטי אלא תיקים בחקירה - אמרנו שאנחנו הולכים לבדוק אותם.

<אבי פרנקל: בקשנו שכל מי שחושב שהתיק שנפתח נגדו היה לא נכון, שהיתה שם אלימות, שהיה שם טיוח, שקר, כל מה שלא יהיה, שיגישו לנו תלונה.

<אבי פרנקל: חוץ מאשר שלוש תלונות מארגון "טבקה", לא קיבלנו אף פניה.

<אבי פרנקל: בכל זאת נבדקו, ויש לי פה את המספרים: נבדקו 287 תיקי נוער.

<אבי פרנקל: אנחנו מדברים על 287 תיקי נוער שנפתחו, "תיקים חיים".

<אבי פרנקל: בתיקים האלה, כיוון שאין לנו תלונה על מה שנבדק, אז נבדקו הדברים הטכניים: האם הזכויות של האנשים מולאו?

<אבי פרנקל: האם הורים היו בחקירה?

<אבי פרנקל: האם שמרו על השעות?

<אבי פרנקל: יש הוראות מיוחדות לגבי נוהל, איך אתה חוקר אותו.

<אבי פרנקל: זה לא כמו חקירה של בגירים.

<אבי פרנקל: זאת הבדיקה.

<אבי פרנקל: זאת לא היתה בדיקה שאומרת: בא נפתח את התיק לגמרי מהבחינה הזאת של בא נשמע גרסה חדשה של החשוד, ונראה האם הגרסה של החשוד היא כמו הגרסה שיש לנו בתיק.

<אבי פרנקל: אנשים לא פנו, אף אחד לא ביקש את זה.

<אבי פרנקל: וזאת היתה ההתייחסות של המפכ"ל, לתיקים האלה.

<אבי פרנקל: עליהם אנחנו מדברים.

<אבי פרנקל: גם בתיקים האלה יש 64 חבר'ה שהופנו להליכים אחרים, הופנו לקד"ם, הופנו למיל"ה, ואנחנו הולכים כנראה לסגור את התיקים האלה, אבל זה סיפור אחר.

<אבי פרנקל: זאת היתה ההתייחסות של המפכ"ל.

<אבי פרנקל: המפכ"ל גם אמר שהיה שיפור יתר.

<אבי פרנקל: אז המפכ"ל לא אמר שהכל בסדר.

<אבי פרנקל: זה לא מה שהוא אמר.

<אבי פרנקל: אני חוזר לצוות הזה: אחת המסקנות העיקריות שהיו בצוות זה לגבי חברה רב-תרבותית.

<אבי פרנקל: עבודה נכונה יותר של המשטרה בתוך חברה רב-תרבותית, זה יהיה כחלק ממערכי השיעור בתוך המכללה.

<אבי פרנקל: אנחנו מדברים על דברים - אני לא איש חינוך אז קשה לי להגיד את זה בצורה מדויקת אבל יש שלושה נושאים עיקריים שעובדים עליהם: מודעות עצמית תרבותית של השוטרים עצמם.

<אבי פרנקל: ששוטר שמשרת בחברה רב-תרבותית, ההטיות האישיות של כל שוטר כשהוא עושה את העבודה שלו.

<אבי פרנקל: יש את הנושא השני של רכישת ידע תרבותי - הכרת האחר.

<אבי פרנקל: להכיר את כל חלקי החברה הישראלית, ויש לנו הרבה מאד, פסיפס גדול של תרבויות בתוך החברה הישראלית.

<אבי פרנקל: והדבר השלישי, שהוא פועל יוצא של שני הדברים הראשונים זה פיתוח מיומנויות תרבותיות.

<אבי פרנקל: לפתח מיומנויות לטפל באוכלוסייה על בסיס שני הדברים האלה שאמרנו.

<אבי פרנקל: הדברים האלה התחילו מה-18 במאי, התחילו לעבוד עליהם במכללה בכל ההכשרות של משטרת ישראל.

<אבי פרנקל: יש לנו מכללה חדשה, שכל ההכשרות מרוכזות שם.

<אבי פרנקל: יש שם בסביבות 1500-2000 שוטרים בכל זמן נתון, ובכל ההכשרות יעברו את ההכשרה הזאת, ההכשרה הרב-תרבותית.

<אבי פרנקל: חוץ מזה, יש צוות קהילה ומשטרה, שהדבר העיקרי שאפשר להגיד על הצוות הזה זה אחריות משותפת של הקהילה יחד עם המשטרה, כשאנחנו מדברים על פעילות קהילתית מצמצמת פשיעה.

<אבי פרנקל: יהיה חיבור מאד גדול, ב-23 תחנות, שהן תחנות ליבה, תחנות שהוגדרו כתחנות שבהן יש אוכלוסייה מובחנת, גדולה, של יוצאי אתיופיה, ושם המשטרה המקומית יחד עם הקהילה יעבדו יחד, ילכו יחד לאירועים תחת כיפת השמיים, כל אירועי האלכוהול עם קטינים, אלה האירועים שבדרך כלל מסלימים – שיהיו מלווים על ידי אנשים מתוך הקהילה כדי שנוכל להגיע לתוצאות הרבה יותר טובות בדברים האלה.

<אבי פרנקל: אני מקווה.

<אבי פרנקל: הצוות השלישי היה לגבי פעולות חקירה ומשפט – זה מה שהזכרתי קודם.

<אבי פרנקל: אני מקווה שביחד אנחנו נצליח להגיע למקום הרבה יותר טוב, ואני יכול להצטרף מילה במילה למה שאמרה חברת הכנסת סופה לנדבר: אנחנו נגד אלימות במשטרה נגד עולים.

<אבי פרנקל: it goes without saying.

אברהם נגוסה: כרגע מי שמפעיל אלימות זה משטרת ישראל.

<אבי פרנקל: אדוני, בחלק מהמקרים משטרת ישראל מפעילה אלימות, ובמקרים שהיא מפעילה אלימות זה המקום שלנו לפטר אנשים.

<אבי פרנקל: אלימות היא לא רק מצד אחד, יש גם מקרים מהצד השני.

<אבי פרנקל: מה לעשות?

<אבי פרנקל: זאת המציאות שלנו, ככה אנחנו חיים במדינה הזאת ומי שחושב אחרת – טועה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני הולך לעורך-דין יצחק רונן, הממונה על עניינים פליליים במחלקה לחקירות שוטרים, משרד המשפטים.

אברהם נגוסה: אנחנו מצפים לשמוע ממך בעניין החלטת היועץ המשפטי לממשלה על סגירת התיק של השוטר שהרביץ באכזריות לחייל יוצא אתיופיה.

<קריאה: ואולי גם למה דווקא במקרה הזה הוא התערב?

<קריאה: אף פעם הוא לא התערב במקרים כאלה.

<יצחק רונן: צהרים טובים כבוד היושב ראש, חברים נכבדים, ברשותכם, אני רוצה לפתוח באמירה כללית: אנחנו, במח"ש, כמו גם במשרד המשפטים כולו, בעבודה היומיומית שלנו רואים דבר אחד, ודבר אחד בלבד, וזה ראיות - -

אברהם נגוסה: סליחה, עורך דין רונן, לא זיהיתי אותך.

אברהם נגוסה: אתה היית מורה שלי, אני צריך להגיד.

אברהם נגוסה: מרצה שלי במשפטים.

<יצחק רונן: זה נכון.

<יצחק רונן: קודם כל, אני מרגיש שהצלחתי אם קצת תרמתי במשהו.

<יצחק רונן: זה קרה לפני כמה שנים ואני שמח לראות אותך.

<יצחק רונן: פתחתי באמירה כללית שאנחנו, במח"ש במשרד המשפטים, העבודה המקצועית שלנו, אנחנו רואים רק דבר אחד וזה ראיות.

<יצחק רונן: רבותי, אנחנו אדישים לחלוטין לגזע, לצבע, לדת.

<יצחק רונן: מגיעה תלונה, אנחנו מטפלים בה ומיד אני אציג נתונים, שאני כבר אומר שהנתונים שנשמעו כאן אין בינם ובין המציאות ולא כלום.

<יצחק רונן: הם פשוט נתונים שאין להם שום אחיזה.

<יצחק רונן: אני מיד אתקן את הטעויות, שלצערי יש, כולל לחברי כנסת נכבדים, וכל התיקים שלנו נבחנים על פי ראיות.

<יצחק רונן: אנחנו אמרנו ואנחנו חוזרים ואומרים: כולם היו בנינו.

<יצחק רונן: אגב, נאמר פה - יש שוטרים מהעדה האתיופית ויש שוטרים ממגזרים אחרים, אנחנו תמיד בודקים אך ורק ראיות.

<יצחק רונן: אלה הכלים שלנו, כמשפטנים, יש.

<יצחק רונן: כמו שאמר יפה פרופסור טרכטנברג, אין שום קשר למוצא, אם הוא דרום אמריקאי או מהעדה האתיופית וכיוצא באלה.

<יצחק רונן: התיק שדובר עליו מאשקלון - אני כבר אומר: התיק הזה נחקר, הוא כרגע בחקירה.

<יצחק רונן: אנחנו לא יודעים מה יהיו תוצאות החקירה ואני לא מכיר את פרטיו אבל אני יכול לומר לכם שבוודאי, אני מניח, בזהירות המתבקשת, שהנוהל של לנפץ את החלונות הוא לא נוהל שמכוון רק ליוצאי חבר העמים.

<יצחק רונן: זה נוהל שככה המשטרה פועלת.

<יצחק רונן: אני מכיר את הנוהל הזה כבר מלפני 15 שנה.

<יצחק רונן: זה מה שהם עושים.

<יצחק רונן: אם זה נכון או לא נכון, זה ייבדק וזה ייחקר.

<יצחק רונן: אחרי החקירה, אני מבטיח לכם שהתוצאות יפורסמו.

<יצחק רונן: דיברו פה קצת על נתונים, ואני באמת רוצה להעמיד דברים על דיוקם: ראשית, הנתונים, בניגוד למה שנאמר כאן, פורסמו והם מפורסמים.

<יצחק רונן: זה לא נתונים סודיים.

<יצחק רונן: אנחנו מדברים עליהם.

<יצחק רונן: בכל פורום שאני מרצה, אני מדבר עליהם.

<יצחק רונן: יש שקפים, יש לנו חוברת שמציגה את הנתונים האלה.

<יצחק רונן: בשנת 2014, כ-1000 שוטרים נחקרו.

<יצחק רונן: יש 30,000 שוטרים – כ-1000 שוטרים נחקרו.

<יצחק רונן: - -

<אלי זרחין: כמה תלונות היו בשנת 2014?

<יצחק רונן: רגע.

<יצחק רונן: - - מתוך ה-732 תיקים, 30 אחוז מהם הועמדו לדין.

<יצחק רונן: כלומר, 30 אחוז מהשוטרים הללו הועמדו לדין פלילי או משמעתי ובניגוד למה שנאמר כאן, על אחוז אחד יש 80 אחוז הרשעות.

<יצחק רונן: 80 אחוז הרשעות.

<יצחק רונן: אלה נתונים שאפשר להציג אותם, יש לי שמות לתיקים האלה.

<יצחק רונן: - -

<איליה שטכין: אדוני שאל שאלה - -

<יצחק רונן: רגע, ברשות אדוני אני רק אסיים ואחר כך אשמח, בשביל זה באתי.

<יצחק רונן: - - זה באמת מספר שאין לו אח ורע, ואנחנו תמידי אומרים ומח"ש הוכיחה את זה: מח"ש לא נרתעת לחקור ולא נרתעת להעמיד לדין והפרשות האחרונות מוכיחות את זה.

<יצחק רונן: כשצריך אנחנו שם, ואם זה לא הולך לבית משפט וצריך להגיש ערעור – אנחנו מגישים ערעור אבל תמיד בודקים, לפי מה שתמיד אנחנו עושים, את התשתית הראייתית ואת העניין הציבורי.

<יצחק רונן: תמיד.

<יצחק רונן: לגבי התיק של החייל, של מר פיקאדה בחולין, של דימאס – היועץ המשפטי בעצמו קיבל את המלצת פרקליט המדינה והוחלט, אחרי שראו את הסרט, וגם אני ראיתי את הסרט.

<יצחק רונן: כשרואים אותו פעם ראשונה, צריכים לראות אותו שוב.

<יצחק רונן: אני באמת מציע לכם ומזמין אתכם - ראו את הסרט הזה עשרות פעמים - -

אברהם נגוסה: אותו סרט או יש משהו התחלתי שאנחנו לא יודעים?

<יצחק רונן: אותו סרט בדיוק.

<יצחק רונן: ראו אותו עשרות פעמים ולבסוף הוחלט, אתם ראיתם את הודעת הדוברות של משרד המשפטים, וזאת ההחלטה של היועץ המשפטי לממשלה.

<יצחק רונן: ההודעה היא "ברחל בתך הקטנה" – כתוב בדיוק מה רואים בסרט, מה קרה שם.

<יצחק רונן: אם רוצים, אני אחזור על מה שנאמר שם - -

אברהם נגוסה: כן, אני אשמח, בקיצור.

<יצחק רונן: - - בהודעת הדוברות נאמר שרואים את זה בסרטון, שהשוטר מבקש מהחייל שעבר שם עם אופניו להתפנות מהמקום, והוא לא מתפנה מהמקום.

<יצחק רונן: רואים את זה בסרטון.

<יצחק רונן: הוא מבקש ממנו פעם אחת, הוא מבקש ממנו פעם שנייה ומבקש ממנו פעם שלישית, והוא לא מתפנה מהמקום.

<יצחק רונן: בשלב מסוים השוטר מרים את האופניים, מסובב את האופניים ודוחף את אותו חייל.

<יצחק רונן: רואים את זה במצלמות ולא צריך אפילו סלואו-מושן.

<קריאות: - - -

<יצחק רונן: - - בתגובה, אחרי שהשוטר דוחף אותו, וצריך לראות את הסרט הזה גם בהילוך איטי כי קשה לראות אותו בפעם אחת, בתגובה, וזה נאמר בהודעת הדוברות, החייל מכה במכת אגרוף את השוטר בפניו.

<יצחק רונן: בשלב הזה - -

אברהם נגוסה: בסרט הזה?

<יצחק רונן: כן.

<יצחק רונן: אני אשמח להראות לאדוני את הסרט בהילוך איטי.

<יצחק רונן: צריך לראות אותו בהילוך איטי כי קשה לראות אותו, הזווית היא קשה.

<יצחק רונן: זו מצלמת אבטחה.

<יצחק רונן: החייל מכה, זה נאמר בהודעת הדוברות, היא לפני.

<יצחק רונן: החייל מכה את השוטר בפניו אך בשלב הזה השוטר מכה את החייל במכת אגרוף חזרה.

<יצחק רונן: בסופו של דבר - -

אברהם נגוסה: האם החייל לא מנסה להגן על עצמו כאשר השוטר דוחף אותו?

<יצחק רונן: - - בסופו של ענין, מהתשתית הראייתית, ממה שרואים, ההחלטה – ואתם מבינים שזו לא החלטה כלאחר יד.

<יצחק רונן: לא סתם האדון שאל על המעורבות של היועץ.

<יצחק רונן: היועץ התערב בתיק הזה בעצמו.

<יצחק רונן: בסופו של ענין הוחלט שהתיק הזה, מבחינה פלילית, לא מגישים אותו במישור הפלילי אלא הוא ילך לבחינה משמעתית.

<יצחק רונן: אני מזכיר, אגב, וזה נאמר – השוטר פוטר.

אברהם נגוסה: סליחה שאני קוטע אותך – אתם יודעים שהם פיטרו אותו.

<יצחק רונן: כן.

אברהם נגוסה: מה המשמעות של משמעת - -

<דוד דהן: הוא לא פוטר.

אברהם נגוסה: הוא פוטר.

<דוד דהן: הוא פוטר על ידי המפכ"ל אבל בפועל הוא לא יכול לפטר אותו.

<אבי פרנקל: הוא פוטר.

<דוד דהן: היו טיעונים אחרים שהעלו כאן - -

<יצחק רונן: - - אז אנחנו יודעים שבדיונים לפעמים יש עובדות לא מדויקות - -

<דוד דהן: אבל מבחינת התקנון של המשטרה הוא לא יכול היה לפטר אותו.

אברהם נגוסה: זה מינהלי, למה לא?

<אלי זרחין: אדוני, 730 תיקים שחקרתם, מתוך כמה תלונות זה היה?

<יצחק רונן: אני רק אשלים: העובדה, לשאלת אדוני היושב ראש - הדין מאפשר העמדה לדין משמעתי גם אחרי תום השירות, יש תקופה כזאת.

<יצחק רונן: יש לזה משמעות.

<יצחק רונן: יש מחלקה שלמה במטה הארצי שיבחנו את הדבר הזה.

<יצחק רונן: אנחנו בוחנים את זה כמו תמיד.

<יצחק רונן: יבחנו ויגיעו למסקנות אבל כרגע, השוטר פוטר.

<יצחק רונן: זה שהוא פוטר, זה לא מונע לבחון את עניינו משמעתית, כולל להעמיד אותו לדין משמעתי למרות שהוא כבר לא שוטר, זה כתוב בדין.

<יצחק רונן: עכשיו, אנחנו בשבוע שעבר נפגשנו עם ארגון "טבקה".

<יצחק רונן: אנחנו הזמנו אותם להציף - -

<טרונש טלי דג'ין: אנחנו יזמנו את הפגישה, סליחה.

<יצחק רונן: - - זה מבורך, אנחנו מברכים על זה.

<יצחק רונן: בלי קשר לדיון הזה, הפגישה לא קשורה לדיון הזה בכלל.

<יצחק רונן: אנחנו תמיד מברכים את כל הארגונים שמסייעים לנו.

<יצחק רונן: גם צריך להנגיש את הדברים האלה לפעמים.

<יצחק רונן: הזמנו את הארגון, אם יש לו תלונות או טענות, נבחן.

<יצחק רונן: זה לא אני אומר את זה, אומר את זה מנהל המחלקה לחקירות שוטרים.

<יצחק רונן: אנחנו שמנו רפרנט, איש קשר.

<יצחק רונן: המזכירה הראשית שלנו תהיה אשת קשר עם ארגון "טבקה".

<יצחק רונן: יותר מזה, אם רוצים לקיים דיון רציני כי קשה בפורום כזה עכשיו לראות בסלולרי – אני ראיתי את הסרט שהם מראים יותר מפעם אחת.

<יצחק רונן: אנחנו מזמינים גם למשפחה, גם לארגונים, כל מי שחפץ, אנחנו מזמינים אותו למשרד של האינסטנציה הכי גבוהה אצלנו, מנהל מח"ש ועשינו את זה בתיקים אחרים.

<יצחק רונן: הוא ישב כמה שצריך ויסביר ויענה על כל השאלות הקשות כי צריך לראות בווידאו ולא דרך סלולארי, ולראות ולהסביר את ההחלטה הזאת.

<יצחק רונן: אז אני מזמין את כל מי שמעוניין לעשות את זה.

<יצחק רונן: עשינו את זה במקומות אחרים, באוכלוסיות אחרות, עם תיקים רגישים כאלה ואחרים.

<יצחק רונן: בסרט הזה, לפי החלטת היועץ המשפטי לממשלה ושוב, העובדה שהיועץ נדרש לזה זה רק מלמד - וזה גרם למה שזה גרם והיועץ נתן לזה את מלא התשומות.

<יצחק רונן: לא כל תיק זוכה לכזה דבר, מה שרק צריך לגרום לכולנו להרגיש טוב יותר במובן הזה שזה לא בדיקה רגילה.

<יצחק רונן: זו בדיקה שעברה את כל ההירארכיה שלנו.

<רוני אקלה: אתם גם בדקתם את התיקים - -

<יצחק רונן: לגבי התיקים, תיקים אחרים – אגב, יש לנו "תיקים חיים" כאלה, שלפעמים המתלוננים היו אתיופים ואנחנו העמדנו לדין והלכנו לבית משפט כשהראיות היו כאלה שהצדיקו.

<יצחק רונן: יש לנו תיקים כאלה.

<יצחק רונן: אגב, כולל היום בבתי משפט.

<יצחק רונן: ושוב, אני אומר שיש שוטרים מתוך הארגון הענק הזה, רוב רובם של השוטרים עושים עבודתם נאמנה יומם וליל.

<יצחק רונן: מי שפעל לא כדין, בין אם זה פלילי ובין אם זה משמעתי, אנחנו הראשונים לעשות את זה.

<יצחק רונן: והנתונים הם לא 1 אחוז.

<יצחק רונן: זה נתונים מאד גבוהים יחסית לארגון של 30,000, זה נתונים מאד גבוהים.

<יצחק רונן: תעשו את המתמטיקה ותראו את המשמעות של 1000 שוטרים נחקרים במח"ש.

אברהם נגוסה: תודה.

<אלי זרחין: אדוני אתה לא ענית – 730 תיקים מתוך כמה תלונות בכל 2014?

<יצחק רונן: צריך לזכור שלמח"ש מגיעות אלפי תלונות כאשר רק כ-1500 מהן לא מגלות על פני הדברים עבירה פלילית כמו למשל שלשוטר לא היה כובע.

<יצחק רונן: לשוטר לא היה כובע – זו לא עבירה פלילית שהולכים אתה לבית משפט פלילי.

<יצחק רונן: או למשל שהשוטר הסתכל עלי לא יפה או דיבר אלי לא יפה – זו לא עבירה פלילית.

<יצחק רונן: זה יכול להיות עבירה משמעתית.

<יצחק רונן: ולכן, יש אלפי תלונות כאלה שאנחנו מסתכלים עליהן, והן אפריורי לא מגלות בכלל עבירה.

<יצחק רונן: מתוך אלה שמגלות עבירה, על פני הדברים, אנחנו עושים עבודה של בדיקה.

<יצחק רונן: אנחנו בודקים, אנחנו מקבלים את כל החומר המשטרתי.

<יצחק רונן: אנחנו בודקים עם מצלמות, בודקים עדים ומתוך כל אלה נולדו השבע מאות ומשהו תיקים שנחקרו, ומתוכם ה-30 אחוז הועמדו לדין.

<יצחק רונן: זה מספרים – אני הייתי לא מעט שנים בפרקליטות, כמעט 12 שנה.

<יצחק רונן: אנחנו הרי שייכים לפרקליטות.

<יצחק רונן: תשוו את זה החוצה לאוכלוסייה ותראו שהמספרים האלה, אני לא רוצה להגיד "מרשימים".

<יצחק רונן: מהצד השני הם כמובן מעידים על דברים פחות טובים אבל מבחינת הבדיקה שלנו, אנחנו לא חוששים לבדוק ותמיד נבדוק.

<יצחק רונן: אם יש קצה חוט, אנחנו הולכים אתו עד הסוף כשצריך.

<יצחק רונן: ואגב, כמו שאנחנו לא חוששים שהמשטרה פעלה כדין ואנחנו סוגרים תיקים מחוסר אשמה לפעמים.

<יצחק רונן: למה?

<יצחק רונן: כי השוטר פעל כדין לחלוטין.

<יצחק רונן: כמו שאנחנו לא חוששים לעשות את זה, אנחנו לא חוששים להעמיד שוטר לדין פלילי, ולבקש לעתי עונשים די מרתיעים.

<אלישע פלד: לאותם 70 אחוז שלא פתחתם תיקים, שזה בערך 500 תלונות שעברו את תנאי הסף, יש להם זכות ערר?

<יצחק רונן: קודם כל, לשאלת אדוני – 17 אחוז מהם הם חוסר אשמה.

<יצחק רונן: כלומר, למרות שהיתה תלונה, השוטרים פעלו כדין.

<יצחק רונן: אני רק מזכיר בסוגריים שבחלק מהתלונות, מבחינת האזרח, הוא חווה כשלצורך הענין אוזקים מישהו ומורידים אותו לקרקע ומסובבים לו את היד מאחורי הגב ומניחים עליו את הברך, זו פעולה כדין כשצריך לאזוק מישהו, והוא מרגיש את זה כתקיפה לכל דבר ועניין.

<יצחק רונן: זה סובייקטיבי.

<יצחק רונן: התיקים הללו, חלק מהם, 17 אחוז נסגרים מחוסר אשמה.

<יצחק רונן: 34 אחוז נסגרים מחוסר ראיות כי יש מקרים, כמו בפרקליטות, שאין לנו ראיות.

<יצחק רונן: לשאלתך, תמיד יש זכות ערר.

<יצחק רונן: מקבלים את זה המתלוננים במכתב, יש נוהל מסודר, אנחנו פועלים לפי החוק.

<יצחק רונן: כמו שאתה יכול לערור על החלטת פרקליטות מחוז איקס, אנחנו בדיוק כמו הפרקליטות.

<יצחק רונן: השם שלנו הוא "מחלקה לחקירות שוטרים" אבל אנחנו פרקליטות לכל דבר ועניין.

<יצחק רונן: ואגב, אם כבר העלית את ענין הערר, זה נתון חשוב: הבקרה הנוספת – פרומיל של העררים, אני לא זוכר את המספר המדויק אבל אפס נקודה שלושים ומשהו מהעררים מתקבלים.

<יצחק רונן: מי שבוחן את העררים זה פרקליטות המדינה, זה המשנים ליועץ המשפטי לממשלה והיועץ המשפטי לממשלה.

<קריאה: כמה עולה להגיש ערר?

<יצחק רונן: אין לי מושג.

<יצחק רונן: אגב, עולה לך להגיש – אתה תשלח מכתב בפקס, זה ערר.

<יצחק רונן: זה לא עולה, בלי כסף.

<אלישע פלד: המכתב של יושב ראש הוועדה ליועץ המשפטי לממשלה על סגירת התיק, זה נחשב לערר.

<יצחק רונן: יאמין לי אדוני – כשכבוד היושב ראש פונה ליועץ המשפטי לממשלה, הוא בטוח מסתכל על זה בשבע עיניים ויבחן את זה, ואני בטוח שהוא ייתן תשובה.

<יצחק רונן: אגב, לא צריך את כבוד היושב ראש.

<יצחק רונן: שאלו פה, אנחנו מקבלים לפעמים דף עם שרבוט של: למה סגרתם, לא מוצא חן בעיניי.

<יצחק רונן: למרות שאין נימוקים, אנחנו לא טכנוקרטים.

<יצחק רונן: מבחינתנו זה ערר ואנחנו מעבירים את זה עם חוות דעת למעלה.

<יצחק רונן: זאת חובתנו.

<יצחק רונן: , אנחנו עובדי ציבור בסופו של ענין.

אברהם נגוסה: יש לי שאלה אחת, ואז נעבור לנציג משרד הקליטה: אנחנו יודעים בכמה מקרים שהמשטרה - אחרי שהבן אדם נתפס ושיתף פעולה במעצר - למה עושים לו שוקר חשמלי?

<יצחק רונן: אני אומר כי אדוני שאל שאלה כללית.

<יצחק רונן: אנחנו, גם לענייני הטייזר, השוקר החשמלי, זה כלי שהוא בשימוש של המשטרה.

<יצחק רונן: בחלק מהמקרים השימוש בו הוא כדין לחלוטין והתיקים האלה נסגרים אחרי שנבדקים.

<יצחק רונן: יש הליך בדיקה שלם, בודקים את המכשיר עצמו, בודקים עדים וכיו"ב, בודקים ממצאים רפואיים.

<יצחק רונן: בחלק מהמקרים יש חריגה.

<יצחק רונן: אנחנו העמדנו לדין, כולל בבית המשפט המחוזי בתל-אביב, תיק על שימוש בטייזר שגבל בהתעללות.

<יצחק רונן: אנחנו חתמנו על כתב האישום והגשנו את התיק הזה.

<דוד דהן: זה לא הוקפא?

<יצחק רונן: לא בתיק הספציפי שאני מדבר עליו.

<יצחק רונן: ולכן, אנחנו צריכים לראות את הסיטואציה.

<יצחק רונן: זה אף פעם לא מצטלם יפה כשמישהו מקבל מכת חשמל.

<יצחק רונן: אני לא רוצה להזמין אתכם לנסות את זה על עצמכם אבל מי שניסה את זה על עצמו יכול להבין - זה דבר לא נעים בעליל אבל לפעמים, השימוש הזה מוצדק למרות שהוא לא נעים כי הוא כלי נוסף בידי המשטרה במקרים המתאימים כדי לא להשתמש בכוח מיותר, באלה וכדומה.

<יצחק רונן: זה סוג של כוח שלפעמים הוא נדרש ולפעמים הוא מבוצע.

<יצחק רונן: אנחנו בודקים כל תיק כזה כמו תלונה.

<דוד דהן: - - - שימוש בטייזר בזמנו.

<דוד דהן: שימוש בטייזר בזמנו – אני רק אענה לאדון שציין שבזמנו השימוש בטייזר הוקפא על ידי המפכ"ל.

<דוד דהן: למה הוא הוקפא?

<דוד דהן: כי מי שראה בטלוויזיה, הראו סרטון שבו שומעים - -

<דוד דהן: היה דיון בכנסת.

<דוד דהן: היה פה דיון בכנסת ושומעים את הפעולה של הטייזר, את ההפעלה באיזה 15 לחיצות.

<דוד דהן: אנחנו בדקנו את התיק הזה והיתה ישיבה פה, בכנסת, על העניין הזה וכולם נרעשו, לכאורה בצדק, כשאנחנו בדקנו את זה גילינו את הדבר הבא – לקחו את הסרטון ושתלו לתוכו קולות של טייזר.

<דוד דהן: המחלקה לחקירות שוטרים, כמו שהיא מעמידה לדין שוטרים, התפקיד שלה לא פחות חשוב להגיד שהשוטרים פעלו כדין, והתיק הזה נסגר מחוסר אשמה כי הסרטון הזה היה מפוברק.

<דוד דהן: אנחנו, אגב, שלחנו הודעת דוברות והיא לא זכתה להתייחסות כי שבועיים אחרי, את מי זה מעניין?

<דוד דהן: כולל את ועדת הכנסת, שניסינו להסביר שעל הדיון שהיה קודם, אולי תכנסו עוד פעם ותראו שבמקרה הזה זאת תלונת שווא.

<דוד דהן: ומאז, הטייזר חזר לפעולה ויש נוהל מסודר של הפעלתו.

<דוד דהן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: דוד יאסו, מנהל אגף במשרד הקליטה של יוצאי אתיופיה.

<דוד יאסו: תודה אדוני היושב ראש.

<דוד יאסו: חברים, מוזמנים, אני לא רוצה לדבר כמנהל אגף.

<דוד יאסו: סיבה אחת היא שלא מזמן חזרתי והסיבה השנייה היא כי הנושא הוא לא של משרד הקליטה או משרד החינוך או משרד כזה או אחר.

<דוד יאסו: הנושא בוער יותר דווקא ממקום שממנו אני מצפה, שיש לי ביטחון.

<דוד יאסו: אני סגן-אלוף במילואים.

<דוד יאסו: אני מכיר את היחידה שלך, שהקימו אותה אותם אנשים, חבריי לנשק.

<דוד יאסו: גם סייעתי לגייס אנשים לפעילות.

<דוד יאסו: עשינו פעולה יוצאת מן הכלל גם עם הצבא, גם עם הרבנות ולימים גם עם המשטרה.

<דוד יאסו: אבל זה שאומרים לי, ואני אסביר לך בדיוק לגבי הסרט הזה – הבחור שפוטר הלך למשרד מסוים, שמתמחה בנושא של סרטונים.

<דוד יאסו: קיצר, הוריד את האיטיות.

<דוד יאסו: זה בדיוק.

<דוד יאסו: העביר את זה למח"ש, ומח"ש הלך בעניין של האיטיות והגיע בדיוק האגרוף.

<דוד יאסו: זה לא היה אגרוף כדי להתגונן.

<דוד יאסו: ובדיוק מח"ש לקח את זה ולא לקח את הסרט האמתי.

<דוד יאסו: תראה את הסרט האמתי – יש מומחיות במדיה של היום וזה בדיוק מה שהם עשו.

<דוד יאסו: ועל פי זה מח"ש קיבל את ההחלטה.

<דוד יאסו: כל הסבר, חסר - -

אברהם נגוסה: זה חמור מה שאתה אומר.

אברהם נגוסה: יש פה כוונה של - -

<דוד יאסו: טיוח.

<דוד יאסו: כן, מטייחים.

<דוד יאסו: אני אומר לך את הדברים האלה, וזה גם מה שמופץ כרגע.

<דוד יאסו: - - - הוא הגיש את ההגנה שלו בבית המשפט שהוא רוצה לחזור.

<אלישע פלד: זה גם הכשלת שוטר במילוי תפקידו.

<דוד יאסו: פעם שנייה אני נפגע במדינת ישראל שזאת ארצי.

<דוד יאסו: אני הלכתי מאתיופיה לסודן, ובסודן חיכיתי עוד שנה ושלושה חודשים כדי להגיע לפה.

<דוד יאסו: ומה שעשיתי זה להתגייס ליחידה הכי קרבית שיכול להיות.

<דוד יאסו: אני היום עושה מילואים.

<דוד יאסו: אם אני אצטרך להיות הקורבן למדינת ישראל, אני אהיה הקורבן הראשון אבל פרשת הדם פגעה בי.

<דוד יאסו: פעם שנייה שהמערכת שצריכה להגן עלי, בית המשפט, מח"ש בוגד בי.

<דוד יאסו: בי זה הקהילה.

<דוד יאסו: אתם לא יודעים מה אתם עושים בדבר הזה.

<דוד יאסו: תראו מה יהיה מחר בבוקר.

<דוד יאסו: לא אנחנו, לא אני ולא רוני, אולי הבוגרים שנמצאים פה, שהלכנו מאתיופיה לסודן – כדי שאנשים יצאו להפגנה.

<דוד יאסו: אנחנו לא יוצאים.

<דוד יאסו: מי שיוצא זה אותם הילדים שנולדו פה, אותם אלה שמשרתים פה.

<דוד יאסו: בגלל שהוא אתיופי חשבתי שהוא נתין זר ואז באתי לראיין אותו.

<דוד יאסו: העולה הזה, אני מכיר אותו באופן אישי.

<דוד יאסו: שנתיים הוא בארץ, לא מדבר עברית.

<דוד יאסו: שנתיים... אתה יודע מה?

<דוד יאסו: אם שוטר במדים היה עומד מולו, אף על פי שהוא לא יודע לדבר עברית הוא היה מוציא לו.

<דוד יאסו: אף שוטר לא היה לידו במקרה הזה.

<דוד יאסו: אני באר-שבעי.

<דוד יאסו: אף אחד לא היה שם.

<דוד יאסו: אתה יודע מה?

<דוד יאסו: עוד דבר – אם אלה שנותנים את האלימות, לצורך העניין, משטרת ההגירה, הם אלה שהלכו והתלוננו.

<דוד יאסו: זה שהגיש תלונה ראשונה, עליו מתנפלים.

<דוד יאסו: זה שאתה בא אחר כך, פסה.

<דוד יאסו: אם העולה היה הולך ראשון ומגיש את התלונה, זה היה אחרת.

<דוד יאסו: - -

אברהם נגוסה: הוא היה זרוק על האדמה.

<דוד יאסו: בדיוק.

<דוד יאסו: תסתכלו על האצבעות שלו ברגליים.

<דוד יאסו: מה פתאום הרגל צריכה לדמם?

<דוד יאסו: טיפה הבנה.

<דוד יאסו: לא רוצים כלום.

<דוד יאסו: טיפה הקשבה.

<דוד יאסו: אני לא שונה.

<דוד יאסו: אבי, עליו השלום, בפנימייה שלמדתי, רבנו.

<דוד יאסו: המדריך, במקום שיפריד, הרביץ לנו והחזרנו לו.

<דוד יאסו: הזמינו את ההורים והסברנו לאבא, המדריך מסביר והמנהל אומר לו: תשמע, תביא סכין ותביא את היד שלך ואת היד שלי, בא נחתוך ונראה מה יש בפנים.

<דוד יאסו: הוא אומר: זה דם.

<דוד יאסו: איזה צבע יש לו? צבע אדום.

<דוד יאסו: אז מה ההבדל ביננו?

<דוד יאסו: זה אותו דם.

<דוד יאסו: אנחנו קשורים בדם, ואם לא היינו קשורים בדם, לא היינו עולים לפה.

<דוד יאסו: גם אתם, כל אחד שנמצא מרוסיה, מאתיופיה, מתימן, מאיפה שאתם רוצים.

<דוד יאסו: אל תסתכלו על הצבע, תקשיבו קצת.

<דוד יאסו: תקשיבו, תקשיבו.

<דוד יאסו: רוני אמר: השוטר שבא שאל אותי בגישה אחרת.

<דוד יאסו: אני לא צריך ללמוד את החברה הישראלית, החברה הישראלית יש לה בעיה כנראה - אתם צריכים להכיר את התרבות שלי.

<דוד יאסו: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

<יצחק רונן: כבוד היושב ראש, לגבי הסרט, רק שתנוח דעתו – אנחנו מספיק מנוסים באירועים האלה, אנחנו מתעסקים בתיקים פליליים יותר מורכבים מאלה.

<יצחק רונן: הסרט שתפסנו הוא סרט ממצלמות האבטחה.

<יצחק רונן: הסרט נבדק, זה לא הסרט שהחייל הביא ואין שום עריכה - -

<דוד יאסו: השוטר הביא.

<יצחק רונן: יש סרטים של מצלמת האבטחה, שניהם אצלנו.

<יצחק רונן: התיק לא אתי אבל התיק אצלנו כולל הסרט.

אברהם נגוסה: אבל האם בכלל הוא הגיש סרט?

<יצחק רונן: לא ממנו קיבלנו את זה.

<יצחק רונן: קיבלנו את זה ממצלמות האבטחה.

<דוד יאסו: מהעורך דין שלו, בסדר.

<איליה שטכין: דרך אגב, יש שני סרטונים, כמו שאני ראיתי: מתי שיש את התקיפה של האופניים והחייל קצת נשען החוצה, ובשני יש את הקטע שבא אחר כך, שהוא דוחף אותו.

<איליה שטכין: הוא לא דוחף אותו, הוא מנסה להיתפס בו.

<איליה שטכין: תבדקו את זה, חברים.

אברהם נגוסה: אנחנו מבקשים לבדוק את הסרט עוד פעם ולקבל את ממצאי הבדיקה.

אברהם נגוסה: זה מאד חשוב, כי זו לא פעם ראשונה הטענה זאת.

אברהם נגוסה: הרבה גורמים טענו גם את הדבר הזה - -

<יצחק רונן: אין לי ספק שהיועץ המשפטי בוודאי ישיב לאדוני.

<יצחק רונן: אני בטוח בעניין הזה.

<קריאה: אנחנו גם בדקנו את הסרט במעבדות שלנו, וזה סותר את כל מה שאתה אומר.

<אלי זרחין: אתה צריך לקבל החלטה להקים ועדה פרלמנטרית.

<קריאה: הייתי צריך להביא את זה לכאן.

<יצחק רונן: אתה לא מצפה לקיים דיון עם 80 איש... ולכן, אני מזמין את כולם.

<יצחק רונן: אנחנו נשב ונקשיב בקשב רב ונסביר ונראה.

<יצחק רונן: יכול להיות שתשתכנעו.

<יצחק רונן: אגב, גם אם מישהו לא ישתכנע, לפחות אנחנו ניתן את הכבוד הראוי למי שיפנה, המשפחה או ארגונים אחרים.

<יצחק רונן: אני מבטיח לכם שהדלת של מנהל מח"ש, אפילו לא של המשרד שלי, פתוחה וזו הזמנה ממנו.

<יצחק רונן: תנצלו אותה.

אברהם נגוסה: תודה.

<יצחק טיים: יום שני הולך להיות יום היסטורי בישראל.

<יצחק טיים: אני שייך לחבר'ה מהעמותה שארגנו את ההפגנות בימים האחרונים, בחודשים האחרונים.

<יצחק טיים: אני פעיל שכונות באשקלון.

<יצחק טיים: יום שני הולך להיות יום מכונן בישראל לפי דעתי.

<יצחק טיים: אני אומר לכם שלצערי הרב, אני מפחד כי הולך להיות אסון.

<יצחק טיים: אנשים הבינו שעד שלא יקרה אסון – וזה גם מבוגרים וגם צעירים וגם זקנים, לא יהיה שום פתרון.

<יצחק טיים: ואני בטוח שאחרי יום שני, היועץ המשפטי לממשלה יחזור בו.

<יצחק טיים: לצערי הרב הגענו למצב הזה.

<יצחק טיים: פה, סליחה על הביטוי, אני מרגיש שמבזבזים בו כספי ציבור וזמן, ושום דבר לא יצא מפה החוצה, ועם כל הכבוד, העדה שלי, הקהילה שלי, ישראלים ממוצא אתיופי, לא מאמינים באף אחד מכם.

<יצחק טיים: אין אמון.

<יצחק טיים: נגמר הסיפור.

<יצחק טיים: אני צבר ולצערי הרב אני מדבר ככה.

<יצחק טיים: הייתי בצבא, הייתי לוחם ועשית את כל מה שאני צריך לעשות לפי הספר, אפילו טיפה יותר טוב מהישראלי הממוצע, אבל אין אמון, נגמר.

<יצחק טיים: אין לי מילים ואני מתבייש.

<אלישע פלד: אדוני היושב ראש, אני באתי לעניין אחר – יש לי פגישה עם היושב ראש אבל הבאתי לו מודעה מהעיתון של יום שישי האחרון, מודעת דרושים.

<אלישע פלד: אז אני אומר שבאמת לעדה האתיופית צריך לסייע גם בגלל הנושא של הקליטה וגם בגלל נושא השוויוניות אבל כשאני רואה מודעה של חברת "נטע", שמחפשים סמנכ"ל רכש, התקשרויות ולוגיסטיקה, ואני מקריא לך, אדוני היושב ראש מה כתוב, שזה מזעזע: "תינתן עדיפות למועמדים בעלי מוגבלויות וליוצאי אתיופיה".

<אלישע פלד: עיתון "ידיעות אחרונות" של השבת האחרונה.

<אלישע פלד: אין דבר חמור יותר מזה, אני חושב, במדינת ישראל.

<אלישע פלד: זו גזענות לשמה לקשור עולים מאתיופיה לבעלי מוגבלויות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: עצוב מאד.

אברהם נגוסה: אנחנו חייבים לסכם.

אברהם נגוסה: אני אתן למר דהן.

<דוד דהן: תודה אדוני היושב ראש.

<דוד דהן: אני יושב ראש הארגונים החברתיים בכנסת.

<דוד דהן: ברכות על המינוי לראשות הוועדה.

<דוד דהן: אני רוצה לומר כמה דברים למשטרה ולמח"ש: הבעיה כאן, בנושא כזה של אלימות של המשטרה וכל הטעויות של המשטרה, לא רק טעויות שמתבטאות בנושא של אלימות, הן תחילתן ושורש הבעיה היא בטעויות.

<דוד דהן: כששוטר בא במיוחד במגע, ויש רמה גבוהה של מתחים ובמצב כזה ששוטר בא במגע עם אזרח ויש מתחים של מגע פיזי, ויש ממש קו גבולי כל כך של חבל דק שבין מעבר בשימוש בכוח סביר לעבור לעשות את הטעות, ובטעות לעשות את העבירה שלא היה צריך לעשות אותה, שזה תקיפה – מה שקורה כאן, ברגע שיש טעות, אין לשוטרים במצב מקום המדינה ועד היום, אין להם אפשרות להגיד: סליחה, טעיתי, ולתקן את זה במקום ולא לגרור את זה לשרשרת של עוד תקיפה ועוד עבירה ולהמציא עוד דבר ועוד דבר כדי לחלץ את עצמו מאותה טעות.

<דוד דהן: אני כבר העליתי את זה אפילו בנושא של הטעויות של גבי אשכנזי ואהוד ברק, בנושא של הרפז, כל הסיפור שהיה שם.

<דוד דהן: זה מתחיל להיגרר מטעות קטנה לכדור שלג שמתחיל להתגלגל ולהתגלגל ולהתפתח, ולהגיע למצב שלא היה צריך להיות.

<דוד דהן: למה?

<דוד דהן: כי אין משהו שאפשר לעצור את זה במידי, להגיד: סליחה, טעיתי ולעצור את הנזק אחרי אחוז, אחרי שני אחוז, אחרי חמישה אחוז, ולא לתת לזה להתגלגל ולהגיע.

<דוד דהן: ומה שקורה כאן זה הדבר הזה, שצריך לקדם חקיקה בנושא הזה, לאפשר מצב – אני מזמין אתכם להזמין אותי גם לשבת אתכם וגם להביא את זה פה, לכנסת, לקדם חקיקה בנושא הזה, שתהיה אפשרות לפתור את הבעיה.

<דוד דהן: להגיד: סליחה, טעיתי.

<דוד דהן: לאפשר מצב כזה.

<דוד דהן: ברגע שאין מצב כזה, השוטר לא יילך לתת את עצמו, את המשפחה שלו, את הפיטורים שלו, את הערך של הפרנסה שלו.

<דוד דהן: הוא לא ילך, אז הוא ימשיך לעשות עוד טעות ועוד טעות ועוד טעות, שרשרת של טעויות כדי לחלץ את עצמו מאותו נזק שצפוי לו.

<דוד דהן: לכן, זה השורש של הבעיה, שמתחילה כאן.

<דוד דהן: וכאן צריך לתת את הפתרון, לשבת ולקדם חקיקה, לבנות חקיקה, שתהיה אפשרות לשוטר להודות במידי ולצמצם את הנזקים.

<דוד דהן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מקווה שכל מי שרצה לדבר - דיבר.

אברהם נגוסה: אם מישהו מרגיש מקופח, אז פשוט אנחנו חייבים לסיים כי יש עוד פגישות, ואני מאד מודה לכם שבאתם.

אברהם נגוסה: אני חושב שמה שאנחנו מבקשים מהמשטרה – להציג לנו, לשלוח לנו בעניין המקרה של המשפחה, שלא קיבלנו שום התייחסות כי אמרת שאתה לא יודע על המקרה אבל אנחנו מבקשים לקבל בהקדם.

אברהם נגוסה: זה דבר אחד.

אברהם נגוסה: דבר שני, אנחנו רוצים לקבל ממשרד המשפטים הבהרה בעניין הצילום.

אברהם נגוסה: יש בעיה בעניין הצילום על אמינותו.

אברהם נגוסה: לכן, זה מאד חשוב לנו שתהיה התייחסות והבהרה על הנושא הזה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לעקוב וגם מצפים לקבל מכתב שלי, וכמובן יש פניות להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

אברהם נגוסה: אנחנו נעבוד פה, בכנסת, להקים, וזה מה שאנחנו צריכים.

אברהם נגוסה: שמעתם שהציבור איבד את האמון במערכת המשפטית והמשטרתית.

אברהם נגוסה: אנחנו נמצאים בבעיה.

אברהם נגוסה: ננסה שהכנסת תעשה את עבודתה על מנת להגן על האזרחים.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.