ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 16, 2015-06-30 09:10

<יעקב עמי: בוקר טוב.

<יעקב עמי: נוכחות מרשימה.

<יעקב עמי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

<יעקב עמי: היום ה-30 ביוני 2015, י"ג בתמוז התשע"ה, יום בו יוצאים לחופש הגדול.

<יעקב עמי: חשבתי שמישהו התבלבל.

<יעקב עמי: כאן זה לא הדיון על הגז אבל הנוכחות מאוד מרשימה.

<יעקב עמי: הנושא הראשון שעל סדר היום הוא הפרת חוק השאלת ספרים בבתי הספר של חבר הכנסת איציק שמולי, הנושא השני הוא הפרת חוק השאלת ספרי לימוד בבתי הספר של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון והנושא השלישי הוא ניסוי לא מבוקר, חיוב הורי התלמידים לרכוש טאבלטים כעזר לימודי של חברת הכנסת מיכל רוזין.

<יעקב עמי: אנחנו נצלול לנושאים שבסדר היום.

<יעקב עמי: כל הנושאים שמניתי, נקיים אותם כדיון אחד משולב.

<יעקב עמי: כדרכי בקודש, אני אומר לכם מספר מילות פתיחה.

<יעקב עמי: לאחר מכן חברי הכנסת המציעים אמרו את מה שיש להם לומר, לאחר מכן נתחיל את הדיון כאשר נציג משרד החינוך יציג את הדברים אותם יש לו להציג, לאחר מכן ידברו לסירוגין חברי הכנסת והאורחים.

<יעקב עמי: אנחנו מצומצמים בזמן ואנחנו רוצים לקיים דיון ענייני.

<יעקב עמי: לכן אני לא אתן שהדיון יופרע.

<יעקב עמי: כאמור, פרויקט השאלת ספרי לימוד, כולנו שמחנו בו.

<יעקב עמי: מי שבגילי זוכר את הפרויקט הזה ויודע שהוא עבד ללא משאבים גדולים.

<יעקב עמי: מי שמתעניין בגילי, אני בן 55, יליד 1960.

<יעקב עמי: אני זוכר שבכיתה מסוימת השאלתי מבית הספר ספר גיאוגרפיה וראיתי שעליו כתוב שמו של אחי הבכור.

<יעקב עמי: הספר לא היה קרוע.

<יעקב עמי: אמנם היה קצת בלוי אבל למדנו גיאוגרפיה.

<יעקב עמי: כשאני מתמודד עם הצעירים של היום, אלה שלומדים חמש יחידות בידיעת הארץ, מסתבר שיחסית אליהם אני די טוב.

<יעקב עמי: כאן אני רואה שבשנת 2000 חוקק חוק, נתנו לנושא תקופת הסתגלות די נאה, 31 במאי 2004 והנה אנחנו היום בסוף יוני 2015.

<יעקב עמי: יש את השיטה של הטאבלטים.

<יעקב עמי: על מנהלי בתי הספר זה נפל עליהם כתיק כבד ובלשון המעטה הם לא אוהבים זאת, אבל בלשון אמיתית עושים הכול כדי שזה לא יוטמע ואנחנו ממשיכים להוציא כמעט כל שנה על כל ילד בממוצע בין 650 ל-1,100-1,200 שקלים.

<יעקב עמי: לכן ועדת הכנסת, ביוזמתה ובעזרתם של חברי הכנסת המציעים, מקיימת היום דיון ואנחנו נצלול לנושא הזה כאשר לעניין הזה נכנסת סוגיית הטאבלטים שלכאורה באה במקום.

<יעקב עמי: אבל, ובזה אני מסיים, מה הועילו חכמים בתקנתם, חוק השאלת ספרי לימוד בא כדי להקל על הנטל הכבד והמעמסה הכבדה המוטלת על ההורים בתשלומים כאלה ואחרים.

<יעקב עמי: השבוע יתקיים גם דיון על תשלומי ההורים.

מסעוד גנאים: מדובר גם במשקל.

מסעוד גנאים: במחיר ובמשקל.

<יעקב עמי: זה הוריד במשקל אבל העלה את המחיר.

<יעקב עמי: נכנסת לנו הסוגיה של הטאבלטים שאני לא יודע אם מישהו בדק אותה.

<יעקב עמי: אנחנו אנשים לא קונספרטיביים, אנחנו לא חושדים בכלום ואנחנו לא חושדים במישהו אלא לכולם יש כוונות טובות, אבל מה לעשות, תפקיד הכנסת הוא לבדוק את תפקודה של הרשות המבצעת.

<יעקב עמי: אנחנו נצלול לנושא ונלמד אותו.

<יעקב עמי: אני מבין שהתקיים דיון ראשון, יש אמוציות, מחאה וכולי, אבל זה נעצר בדלת הוועדה ואנחנו כרגע מקיימים את הדיון.

<יעקב עמי: חבר הכנסת המציע, חבר הכנסת איציק שמולי.

<יעקב עמי: אני לא רוצה לקצוב זמן, אבל יש לך שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני היושב ראש על הדיון החשוב שמתקיים על הבוקר אחרי לילה לבן.

איציק שמולי: תודה לך שלא ויתרת.

<יעקב עמי: אני בא מהנגב.

<יעקב עמי: הגענו ב-2:00 לפנות בוקר וב-5:00 עמדנו על הרגליים ואנחנו כאן.

איציק שמולי: אדוני היושב ראש, תודה גם לחברי הכנסת שהציעו את ההצעה, גם לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וגם לחברת הכנסת מיכל רוזין.

איציק שמולי: אדוני היושב ראש, בפתיחה שלך נגעת בנקודה המרכזית.

איציק שמולי: החוק חוקק בשנת 2000 ומטרתו הייתה ברורה מאוד והיא להציע תכנית של השאלת ספרים בבתי הספר, אלא שכנראה מבחינתו של משרד החינוך - כך זה נראה - החוק הזה מיושם בדרך מאוד מאוד יצירתית בשעה שלהורים בבתי הספר לא מוצע אלא לפעמים הם נדרשים ומוצאים את עצמם עומדים תחת לחצים מאוד מאוד כבדים לרכישה של אותם טאבלטים.

איציק שמולי: כאשר אני לומד את הסוגיה הזאת, יש שני דברים שמטרידים אותי.

איציק שמולי: הדבר הראשון, אדוני, אתה הזכרת בנימה של צחוק את עניין הגז.

איציק שמולי: יש הרבה דמיון באופן קבלת ההחלטות ובאופן שבו מתקדם המתווה של הגז בממשלה לבין הפרויקט הזה.

איציק שמולי: יש חוק וכאילו בדלת האחורית מנסה אולי הפקידות, אולי מישהו אחר במשרד החינוך, לקדם איזושהי אג'נדה משל עצמה של דחיפה והכנסה מסיבית ואגרסיבית של הטאבלטים לתוך בתי הספר.

איציק שמולי: אני בסך הכול בן 35, אני לא נגד טאבלטים ולא נגד טכנולוגיה.

איציק שמולי: אני לא בא מהמקום הזה אבל אני בהחלט יכול להבין את החששות של ההורים מכך שלוקחים פרויקט כזה שמשפיע בצורה דרמטית על החינוך של הילדים ומקדמים את המדיניות הזאת ללא דיון ציבורי, ללא חקיקה מתאימה, כאילו מדובר באג'נדה פרטית של מישהו במשרד החינוך.

איציק שמולי: עם הדבר הזה יש לי בעיה.

איציק שמולי: לי עדיין אין ילדים אבל כשיהיו לי ילדים, אני ארצה לדעת מה עושים ארבעים טאבלטים בתוך חדר אחד סגור.

איציק שמולי: אני מאמין לממשלה, אם היא תבוא ותשים לפחות על השולחן ותוכיח שזה לא מטגן את הילדים, שאין פגיעה בהתפתחות של הילד, בזיכרון שלו ובכל ההיבטים הללו.

איציק שמולי: יושבת כאן דוקטור נאוה לויט - קראתי חלק מהממצאים שכתבת - והיא מדברת באופן ברור על הפגיעה בהתפתחות של הילד, על החשש מהפגיעה בהתפתחות של הילד.

איציק שמולי: אדוני היושב ראש, מול כל המכלול השלם הזה של הטענות, עומדת מדיניות פרטנית, משהו בין מדיניות פירטית לגחמה אישית של משרד החינוך שפשוט דוחפת את הפרויקט הזה בכל הכוח.

איציק שמולי: גם אם לא תתקדם כאן היום החלטה אופרטיבית, אמנם היום כולם יוצאים לחופש, אבל בסופו של דבר שנת הלימודים הבאה היא כבר מעבר לפינה.

<יעקב עמי: בערב שבת המושג הזה נקרא בין השמשות.

איציק שמולי: אני חושב שטוב תעשה ועדת החינוך של הכנסת אם תקדיש, גם אם צריך במהלך הפגרה, דיון אחד או שניים כדי לעסוק בסוגיה הזאת שבאמת רובצת על כתפי ההורים.

איציק שמולי: יש עוד סוגיה אחת שאני רוצה להעלות בשולי הדברים וזה הסיפור של האפליה.

איציק שמולי: זה לא רק מטעמים של היבטים בריאותיים והשלכות פדגוגיות אלא בסוף אני רוצה להתייחס לאחד הדברים שמפריעים לי.

איציק שמולי: אני דיברתי הבוקר ואתמול בלילה עם הורים, לא עם אחד ולא עם שניים, ואני בהחלט מצאתי מקרים - למרות אותה קרן של משרד החינוך- כאשר באותה עיר, מילא שבאותה עיר יש אפליה, מילא שבין עיר לעיר יש אפליה, באותה כיתה יש ילד אחד שהוא בא עם טאבלט והוא צמוד לטאבלט והטאבלט הופך להיות איזשהו סטטוס חברתי ובצד השני של הכיתה יש ילד שאין לו טאבלט.

איציק שמולי: תחשבו מה זה עושה לילד כזה.

איציק שמולי: איך משרד החינוך יכול לישון בשקט כשהוא יודע שיש ילדים כאלה שלא יכולים להרשות לעצמם לרכוש טאבלט והם כך מסתובבים בבתי הספר, מה הם חושבים על עצמם ומה חבריהם חושבים עליהם.

איציק שמולי: לכן אדוני היושב ראש, מכל הטעמים האלה, גם מהטעמים הבריאותיים, גם מטעמי השוויון וההשלכות החברתיות על הילד, גם מהטעמים הפדגוגיים, אני רוצה לדעת איזה פיקוח אתם במשרד החינוך עושים כדי שהילד לא ישב במהלך השיעור וישחק, ואני לא יודע במה.

איציק שמולי: אני לא יודע איזה פיקוח אפשר לעשות על כך, אבל אם זאת המדיניות אותה אתם מקדמים, צריך לספק תשובות לכל השאלות הכבדות האלה.

איציק שמולי: תודה רבה.

<יעקב עמי: אני רוצה לומר תחושות אישיות.

<יעקב עמי: לא בדקתי.

<יעקב עמי: הייתי מוכן להשתתף במחקר.

<יעקב עמי: אני כותב מה שנקרא דרשות על פרשיות השבוע.

<יעקב עמי: פעם, כאשר לא היה טאבלט, הייתי קם באמצע הלילה כאשר על השולחן היו 10-12 ספרים.

<יעקב עמי: חיפשתי מקור אחד אבל על הדרך דליתי אוצרות ואז התחלתי לעבוד עם הטאבלט וכאן זה כמו אותו צלף חוד ביחידה.

<יעקב עמי: צריך לחקור את זה.

<יעקב עמי: להערכתי שלי, אני משייך את זה לגיל אבל לא בכל אפשר להאשים את הגיל, אני מרגיש שיש לי נסיגה.

<יעקב עמי: השאלה אם באמת, כמו שאומר חבר הכנסת, מישהו חקר את זה והאם מישהו בדק את זה.

<יעקב עמי: המציעה השנייה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, תודה על הדיון החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל דווקא מהמקום החיובי ואומר שאני חושבת שאנחנו נמצאים בעידן של קידמה ואנחנו לא נוכל לעצור אותה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו גם לא רוצים לעצור אותה אלא שאנחנו צריכים להתחבר אליה בצורה נכונה, בצורה שהיא נכונה לנו מכמה טעמים.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לוקחים את סוגיית הטאבלטים, בלי להיכנס לכל הפירוט החברתי של הפערים שבעיני כל הסיפור הזה, לא רק שהוא לא מצמצם פערים כמו שאנחנו נוהגים לומר שאנחנו רוצים לקדם, בעיקר שמענו את זה הרבה בתקופה האחרונה, אלא שאנחנו אפילו מרחיבים אותם, אבל אני שמה את זה בצד כי זאת סוגיה בפני עצמה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאנחנו התקדמנו אבל יכולנו להתקדם הרבה יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני בעד ספרים אלקטרוניים, כל עוד שהשימוש בהם ייעשה במינון הנכון ובצורה הנכונה.

יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על המינונים הנכונים ועל הצורה הנכונה, אני יכולה להציע כבר בפתח דבריי הצעה שאני חושבת שפעם אחת היא תפתור את הסוגיה של הקרינה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלהכניס ארבעים טאבלטים או שלושים ושניים טאבלטים, ובכיתות קטנות יותר אפילו עשרים טאבלטים לתוך כיתה, לתוך ה-WI FI, נוסיף על כך את הסלולריים ונוסיף את כל האלמנטים שיש מסביב – אני חושבת שאנחנו חד משמעית מטגנים את הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: איציק, אם אתה שאלת, התשובה היא כן.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא בעצם להכניס את זה דרך מחשבים נייחים.

יפעת שאשא ביטון: היום יש את עידן הענן.

יפעת שאשא ביטון: יש מחשבים נייחים בתוך בית ספר, יש מחשבים נייחים בבתים.

יפעת שאשא ביטון: גם בבתים שאין בהם, אם רוצים ברווחה לסייע לילדים שאין להם טאבלט ולרכוש להם טאבלט, בואו נעזור להם במחשבים נייחים בבתים.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת הרווחנו את הסיפור של הנגישות.

יפעת שאשא ביטון: זה נגיש לכולם, זה לא תלוי במצב הסוציו-אקונומי של ההורים וזה יכול להיות לא רק בעיר מסוימת ולא רק בכיתה מסוימת אלא זה יכול להיות רוחבי וארצי.

יפעת שאשא ביטון: פעם שנייה, אנחנו בעצם מאפשרים את המינונים הנכונים גם במסגרת הכיתה להיכנס לענן, לקרוא בספרים האלקטרוניים ואפילו מבחינה פדגוגית אני יכולה להציע רעיונות שמאפשרים את העניין של החברותא, של הלמידה ביחד, של להקרין לכולם, של לחבר את הכיתה ולא עוד פעם לשים כל אחד כל אחד בתוך חלקת האלוהים הקטנה שלו.

יפעת שאשא ביטון: בזה אנחנו מרוויחים גם מהבחינה הפדגוגית.

יפעת שאשא ביטון: אם אני מסכמת את הדברים אומר שאם אנחנו נדע לעשות את זה נכון ובאמת להתקדם ובאמת להשתמש באמצעים שעומדים לרשותנו היום.

יפעת שאשא ביטון: יש את ענן, יש מחשבים נייחים ואנחנו חוסכים את הקרינה ומאפשרים את הלימוד המשותף ואת הנגישות לכלל הילדים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: בכך אנחנו יכולים לצאת לאיזשהו מהלך שהוא ארצי, שהוא רוחבי, שהוא מערכתי, מצב שמערכת החינוך יכולה לתמוך בו ולקדם אותו ועל הדרך כמובן אנחנו נוכל להרוויח בכך שהתיקים של הילדים כבר לא יהיו כבדים ועוד כל מיני דברים שהם ביי פרודקט והרווחים שלנו רק ילכו ויגדלו.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: המציעה השלישית, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם.

מיכל רוזין: אני אשתדל לא לחזור על דברי חבריי.

<יעקב עמי: לידיעת כולם.

<יעקב עמי: לא כולם ידברו אבל אנחנו רוצים לתת כמה שיותר אנשים להתייחס.

<יעקב עמי: תתמרמרו עכשיו ולא בסוף הדיון אבל ב-10:00 אנחנו נכנסים לדיון אחר.

<יעקב עמי: זאת הערה גם לחברי הכנסת וגם לאורחים.

מיכל רוזין: אני רוצה לנסות להיות מאוזנת.

מיכל רוזין: אני חושבת שהסיבה שיזמתי את הדיון הזה היא באמת לנסות לשמוע ולהבין איפה מוקדי הבעיה ולנסות לפתור את העניין.

מיכל רוזין: אמרה נכון חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

מיכל רוזין: אי אפשר לעצור את הקדמה, ויותר מזה, אנחנו גם לא רוצים לעצור אותה.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר לכם שעת אני הייתי ילדה – וזה כמה שנים אחריך – הייתה היסטריה והיו נגד צפייה בטלוויזיה כי טלוויזיה זה דבר נורא ואיום, טלוויזיה תקלקל את הילדים, אימא שלי הייתה אומרת שאנחנו רק קראנו ספרים ואתם כבר לא קוראים כמונו וכדומה וכדומה וכדומה.

מיכל רוזין: גם הטלוויזיה הלכה והתקדמה והתאימה את עצמה לעולם הילדים ויש הרבה דברים חינוכיים וטובים ויש הרבה דברים גרועים.

מיכל רוזין: תאמינו לי, כאימא לשלושה ילדים, יש דברים טובים ויש דברים שעדיף שהם לא יראו.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: זה כמו בכל דבר.

מיכל רוזין: לכן בסופו של דבר גם בעניין המחשבים והטאבלטים, לעצום עיניים ולהגיד שזה לא קיים או זה לא שם או שהילדים לא שינו היום את המערכת החברתית שלהם ואת מערכת קשרי האנוש - הדברים משתנים.

מיכל רוזין: כשאני מדברת עם הבן שלי, סביר להניח שזה אומר שהוא כתב לי ואני עניתי לו בכתב כי הם כבר לא מדברים אחד עם השני.

מיכל רוזין: כשאני שואלת את הבן שלי האם הוא דיבר עם מישהו, הוא אומר לי, כן, לא ראית?

מיכל רוזין: הרגע דיברתי אתו.

מיכל רוזין: אני אומרת לו שלא שמעתי אותו מדבר, אבל הוא אומר לי, כן, סימסתי לו והוא ענה לי.

מיכל רוזין: הדברים משתנים.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים להגיד שזה נורא, איזה דור אנחנו מגדלים וקצת נעשה מה שההורים שלנו עשו.

מיכל רוזין: אני חושבת שכן צריך להתקדם ואני חושבת שיש דברים מאוד מאוד חיוביים בטכנולוגיה.

מיכל רוזין: דרך אגב, גם אני הייתי הולכת לספרייה, יושבת שעות ארוכות על כל מיני אנציקלופדיות ומעתיקה בכתב יד את הכתוב בהן ועם זה הייתי מגיעה לבית הספר.

מיכל רוזין: אני חושבת שהיום המידע והידע שקיים לילדים, לנו, לכולנו, הוא בלתי נדלה, הוא מדהים ואנחנו יכולים לעשות אתו המון.

מיכל רוזין: הבעיה היא שהמערכת כולה לא עשתה את הסוויצ' הנכון לעבור לעידן החדש.

מיכל רוזין: המערכת ממשיכה.

מיכל רוזין: המורים ממשיכים לבוא בבוקר, רובם, בוודאי שיש דוגמאות אחרות וחלקכם תגידו לי שיש כך ויש אחרת, אבל אני אומרת לכם שיש לי שלושה ילדים - שלומדים ביסודי, בחטיבת הביניים ובתיכון - וכולם שופכים חומר.

מיכל רוזין: שופכים, שופכים, שופכים חומר.

מיכל רוזין: לומדים חומר, לומדים חומר, לומדים חומר, באים למבחן ושופכים את כל מה שהם למדו בעל פה וממשיכים הלאה.

מיכל רוזין: יש מעט מאוד לימוד חקר.

מיכל רוזין: אני יודעת כי הבן שלו בכיתת מופת ולו יש הכנה לאוניברסיטה ושם יש עבודות חקר.

מיכל רוזין: זה מה שצריך למד אותם.

מיכל רוזין: צריך ללמד אותם לחקור, צריך ללמד אותם לחשוב, צריך ללמד אותם לנתח, צריך לדעת להפריד בין תפל לעיקר.

מיכל רוזין: כל הדברים האלה שמערכת החינוך אותנו לא לימדה אלא אולי למדנו את זה באוניברסיטה.

מיכל רוזין: מערכת החינוך לא לימדה אותנו.

מיכל רוזין: היא לימדה אותנו לספוג חומר ולשפוך חומר.

מיכל רוזין: אני חושבת שהטאבלטים והטכנולוגיה יכולה לאפשר לנו את שיפור המערכת אבל זה חייב להיות בהתאמה.

מיכל רוזין: אם לוקחים את הטאבלטים ומשתמשים בהם רק כי זה נורא מגניב, כי לילדים קצת יותר מעניין וזה יותר טכנולוגי, עם כל ההשלכות של קרינה וכדומה, ואם הופכים את זה לספר שהוא מקביל לספר נייר, אם הופכים את זה לכך שזה פשוט, כמו שכאן בוועדות נותנים לנו – במקרה בוועדה הזאת אין – את אותם חוקים בטאבלט במקום לתת לנו נייר, אין לזה שום משמעות ואין לזה שום ערך חינוכי.

מיכל רוזין: חייבים לעשות את הסוויצ' הזה.

מיכל רוזין: לכן גם השאלה שלי למערכת החינוך היא האם יש ליווי מחקרי לתכניות האלה.

מיכל רוזין: אני יודעת שכיום יש ארבע תכניות תקשוב במערכת החינוך אותן אני יכולה גם לפרט אבל חבל לי על הזמן.

מיכל רוזין: יש ארבע תכניות.

מיכל רוזין: האם יש ליווי מחקרי לעניין הזה, האם יש כבר מסקנות והאם יש ליווי פדגוגי.

מיכל רוזין: בואו נודה על האמת, המורות נכנסות ללחץ.

מיכל רוזין: המורות בלחץ, הן רק צריכות לחבר את הפלאג למשהו כדי שהמסך יעבוד ואם הרמקול לא עובד, הן נכנסות ללחץ.

מיכל רוזין: אני רואה את זה בבתי הספר של הילדים שלי.

מיכל רוזין: זה מלחיץ.

מיכל רוזין: הן צריכות להתאים את עצמן למערכות שהילדים בשנייה עושים זאת.

מיכל רוזין: אני מודה.

מיכל רוזין: אני בבית כבר לא מתאמצת.

מיכל רוזין: יש לי שלושה ילדים, תמיד אני בוחרת אחד מהם, כל אחד בתחומו, וכך פותרים את כל בעיות הטכנולוגיה למיניהן.

מיכל רוזין: אם כן, יש קושי.

מיכל רוזין: האם יש ליווי פדגוגי למורים?

מיכל רוזין: האם המורים מתייחסים לזה בעויינות, כאל משהו שהם חייבים לעשות או האם הם פתוחים לכך ומשנים בהתאם לכך את שיטת הלמידה?

מיכל רוזין: הדבר האחרון שמטריד אותי הוא כמובן עניין התקצוב והמימון.

מיכל רוזין: לא יתכן שתהיה כפייה על הורים לרכוש טאבלטים וזה אמור גם לגבי רשויות חזקות.

מיכל רוזין: פתח תקווה נחשבת רשות חזקה ואני אומרת לך שבכיתה של הבן שלי, מחצית הכיתה, אם לא יותר, לא מסוגלת לרכוש בעצמה את הטאבלטים ויש עם זה קושי עצום וזה כאשר הכיתה נחשבת חזקה.

מיכל רוזין: זאת אומרת, גם אם מערכת החינוך תחליט לתקצב רשויות מוחלשות, פתח תקווה לא תהיה ברשימה.

מיכל רוזין: לכן זה לא יכול להיות בכפייה.

מיכל רוזין: אם המערכת חושבת שזה נכון והתהליך צריך ללכת לשם, המערכת צריכה לממן את זה.

מיכל רוזין: אי אפשר כל פעם להגיד שזה מה שבעינינו מומלץ, זה מה שבעינינו נכון, אבל שההורים יממנו את זה.

מיכל רוזין: חייב להיות מצב שבו המערכת מקבלת החלטה, אחרי מחקר ומחליטה האם זה נכון ואז היא גם מתקצבת את זה.

מיכל רוזין: תודה.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: נשמע את משרד החינוך שיתייחס גם לנושא השאלת הספרים וגם לסוגיית הטאבלטים.

<עופר רימון: אני אגיד לך היכן הבעיה שלי.

<עופר רימון: הבעיה היא שאנחנו צריכים לספר לחברי הכנסת, כדי לענות על השאלות שהוצגו, ואני חושב שהדבר הטוב ביותר היה אם הם היו באים אלינו והיינו מראים להם את כל מה שאנחנו עושים.

<יעקב עמי: אנחנו לא שם.

<יעקב עמי: אנחנו כרגע בדיון בוועדה.

<יעקב עמי: חבל על הדקה שבזבזת לנו.

<יעקב עמי: בבקשה כנס לנושא.

<עופר רימון: נתחיל מהעניין של הטיגון שהדאיג את חבר הכנסת.

<עופר רימון: לפני שלוש שנים הייתה הצעה שנאסור הכנסת וויי-פיי לבתי הספר.

<עופר רימון: אנחנו חושבים שבעידן הטכנולוגיה אי אפשר ללכת שחור-לבן אלא צריך למצוא את הדרך המאוזנת.

<עופר רימון: בכל דבר שהעלו כאן, אנחנו מחפשים את דרך המלך, את הדרך המאוזנת ולא ללכת יותר מדי לקצה אחד או לקצה שני.

<עופר רימון: אני אחראי על כל הטכנולוגיה במשרד החינוך.

<עופר רימון: מה עשינו בעניין הקרינה.

<עופר רימון: בנינו ועדה בה נמצאים כל המשרדים הממשלתיים – משרד הבריאות, המשרד להגנת הסביבה, משרד התקשורת – והבאנו מומחים בינלאומיים לעניין הזה כמו פרופסור סיגל סדצקי שהיא מומחית לנושא קרינה.

<עופר רימון: הוצאנו הנחיות איך אפשר להכניס וויי-פיי לבתי הספר ולעשות את זה בצורה זהירה, בצורה ביקורתית.

<עופר רימון: לא רק שעשינו את זה אלא שהוצאנו חוזר לבתי הספר.

<עופר רימון: לא רק שעשינו את זה אלא עשינו בדיקה.

<עופר רימון: שלחנו בדיקות לבתי הספר ולא מדגמי אלא פרטני.

<עופר רימון: בדקנו כבר 2,500 בתי ספר.

<עופר רימון: בכל בית ספר אני בודק את עוצמת הקרינה.

<עופר רימון: באף בית ספר אותו בדקנו, לא עברנו את סף הקרינה שמוגדר על ידי המשרד להגנת הסביבה.

<יעקב עמי: בוא נצא מתוך הנחה שהרגעת אותנו ושכנעת אותנו.

<יעקב עמי: ענית לי בנושא הקרינה.

<יעקב עמי: כרגע שכנעת אותי בנושא הקרינה.

<יעקב עמי: תתייחס לעלות.

<יעקב עמי: תאמר לנו איך נולד הפרויקט, ביוזמה של מי, האם יש פיילוט, האם יש חובה, ההשלכות הפדגוגיות וכולי.

<יעקב עמי: תתייחס לכל הדברים שנאמרו על ידי חברי הכנסת וכרגע לא לקרינה.

<יעקב עמי: נסה לתת את זה ממוקד.

<עופר רימון: בשנה שעברה, לאור בקשות מהרבה מאוד רשויות שרצו להתחיל ללמד באמצעים ספרים דיגיטליים, אנחנו אמרנו שאם נעשה את זה, נעשה את זה מפוקח, נעשה את זה מבוקר, נעשה את זה מאורגן.

<עופר רימון: לצורך כך אנחנו יצאנו בקול קורא ואמרנו שכל בית ספר שירצה ללמד באמצעות ספרים דיגיטליים, שיגיש לנו פנייה מסודרת ואנחנו נבדוק לפי קריטריונים שפרסמנו מי ייכנס לפיילוט שלנו.

<עופר רימון: אנחנו נותנים חבילה של 240 אלף שקלים.

<עופר רימון: החבילה הזאת כוללת אינטרנט בפס רחב, תמיכה בתוכן דיגיטלי, תמיכה פדגוגית מאוד רחבה ואני לא ארחיב כאן, אבל יש לנו מוקד מרחוק שנותן תמיכה ומדריכים שמגיעים לבתי הספר והשתלמויות.

<עופר רימון: אם תרצו, ייקח לי שעה להסביר את כל התמיכה הפדגוגית.

<עופר רימון: רכז תקשוב בבית ספר שאנחנו מאתרים אותו, מדריכים אותו והוא עובד יחד עם המורים.

<עופר רימון: בנוסף, מענק של מאה אלף שקלים לבית ספר עבור אלה שידם אינה משגת.

<עופר רימון: קיבלנו 400 בקשות.

<עופר רימון: היה לנו תקציב רק למאתיים.

<עופר רימון: הלכנו על פיילוט במאתיים בתי ספר.

<עופר רימון: במהלך שנת הלימודים הזאת נערכנו לקראת הפעלה שתהיה בשנת הלימודים הקרובה.

<עופר רימון: כאשר באנו לבית ספר אמרנו שלמרות שזאת יוזמה של בית הספר ורצונו, כדי להפעיל את התכנית, הוצאנו רגולציה שאומרת שראשית צריך הסכמה של לפחות שבעים אחוזים מההורים.

<עופר רימון: אם אין הסכמה של לפחות שבעים אחוזים מההורים, למרות שבית הספר ביקש והגיש את הבקשה, אנחנו לא ממשיכים לעבוד באותו בית ספר.

<עופר רימון: אחרי שיש שבעים אחוזים הסכמת הורים, אחרי שפתרנו את הבעיה של אלה שידם אינה משגת, יש הורים בהרבה מקומות שמבחינה עקרונית לא מעוניינים בכך.

<יעקב עמי: תרחיב את דבריך לגבי זה שפתרתם את הבעיה של ההורים שידם אינה משגת.

<יעקב עמי: תסביר לנו למה התכוונת.

<עופר רימון: אתה עכשיו מנהל בית ספר, הגשת בקשה על מנת להצטרף לתכנית.

<יעקב עמי: עמדתי ביעד של שבעים אחוזים.

<עופר רימון: אני קודם כל שואל אותך עם ההורים בבית הספר רוצים את זה.

<יעקב עמי: חתמו שבעים אחוזים.

<עופר רימון: לפחות שבעים אחוזים רוצים.

<עופר רימון: כשאתה עובד ברמה ארצית, יכול להיות שמקום אחד עובד קצת פחות או יותר אבל אני אומר לך מה ההנחיות שאנחנו הוצאנו.

<יעקב עמי: מסרתי לך הסכמה של שבעים אחוזים מההורים.

<עופר רימון: אני אומר לך שאתה מקבל את התקציב.

<יעקב עמי: מה גורלם של השלושים אחוזים הנותרים?

<עופר רימון: רגע.

<עופר רימון: אתה מקבל את התקציב ועכשיו תפתור את העניינים, אבל דבר אחד אני מבקש ממך והוא שלא יהיה מצב שיגיע ילד לבית ספר ואין מחשב.

<עופר רימון: זאת אומרת, אם הורה מסוים החליט שהוא לא קונה לילד שלו מחשב, אתה, בית הספר, צריך לדאוג שיהיה שם מחשב עת הילד מגיע לבית הספר, למרות כל התקציבים שקיבלת.

<עופר רימון: אם אתה אומר לי שאתה עם התקציב שנתתי לך, אחרי שההורים חתמו, עדיין יש לך ילדים שלא הצלחת לפתור להם את הבעיה – אתה לא יכול להפעיל את התכנית.

<עופר רימון: אלה ההנחיות.

<יעקב עמי: אני שואל אותך שאלה.

<יעקב עמי: אני רואה בעיני רוחי, ואני לוקח את זה מהילדות שלו, ששבעים אחוזים מהתלמידים בכיתה יושבים עם טאבלטים ועוד ארבעה-חמישה ילדים הולכים עם הפנים לקיר ומשתמשים במחשב של הכיתה.

<קריאה: זה בדיוק המצב.

<יעקב עמי: עזרתם לי חד פעמי.

<עופר רימון: אני אגיד לך מה ההנחיות שאנחנו הוצאנו.

<עופר רימון: דרך אגב, כל מה שאני אומר לך מפורסם באינטרנט.

<עופר רימון: אנחנו אמרנו שהכלל שלנו בנושא הוא קודם כל הרצון של המוסד החינוכי.

<עופר רימון: אנחנו לא כופים.

<יעקב עמי: אבל אתם מעודדים.

<יעקב עמי: אתם נדיבים ונותנים מענק.

<יעקב עמי: עלו כאן טענות של המציעים ואיש המקצוע מציג את הנושא.

<קריאה: אין כאן תשובות.

<עופר רימון: אני מנסה לענות כמיטב יכולתי.

<עופר רימון: זאת ההנחיה שלנו.

<עופר רימון: בנוסף, יש רשויות שלא התקבלו לפיילוט והן לא קיבלו את התקציב שלנו, של 240 אלף שקלים, ובכל זאת אמרו שהן רוצות.

<עופר רימון: הן אמרו שהן ישיגו את מאה אלף השקלים לאלה שידם אינה משגת וכולי.

<עופר רימון: אנחנו אומרים להן, בסדר, אם אתן רוצות ללכת על זה ברמת הרשות, אנחנו רוצים שהן ידאגו לכל הסטנדרט שיש בבתי הספר שלנו.

<עופר רימון: אותן הנחיות כמו השבעים אחוזים הסכמת הורים, לדאוג לאלה שידם אינה משגת, אם יש הורה שמבחינה עקרונית לא רוצה להיכנס לתכנית, לעמוד בתקנות הקרינה וכולי.

<עופר רימון: זאת אומרת, גם אם לא היה לי מספיק תקציב לכולם – כי יש לי יותר בקשות מכפי שאני יכול לתת – אנחנו דואגים שגם מי שלא קיבל את המענק שלנו, עדיין עובד לפי הסטנדרטים שלנו.

<יעקב עמי: יהיו מפקחים ייעודיים לפרויקט?

<עופר רימון: יש מפקחים.

<עופר רימון: לבתי הספר מגיעים אנשים שלנו.

איציק שמולי: זה לא נראה לך לא סביר שהדבר הזה לא מעוגן בחקיקה?

איציק שמולי: אתה הגורם האחראי במשרד החינוך.

<קריאה: זה לא מעוגן בחוזר מנכ"ל.

איציק שמולי: אני חשבתי שאלה אתם מול בתי הספר ועכשיו אתה פותח לי חלון נוסף ואני רואה שיש גם רשויות מקומיות שמי שרוצה מקדמת, ומי שלא רוצה, לא מקדמת.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם.

יוסי יונה: קודם נגיד הערה מקדמית.

יוסי יונה: מיכל אמרה, ואני מצטרף להערה הזאת, שאנחנו כאן לא איזה שהם לודיטים של המאה ה-18 שהולכים ועושים את מכונות הטקסטיל כי אנחנו מתנגדים לקדמה.

יוסי יונה: הקדמה מבורכת ואנחנו חלק ממנה ורוצים להשתלב בה באופן המיטבי.

יוסי יונה: בואו נשים את זה כאן.

יוסי יונה: אף אחד כאן לא סובל מדיגיפוביה.

יוסי יונה: אנחנו בעד העידן הדיגיטלי ואנחנו חלק בלתי נפרד ממנו.

יוסי יונה: השאלות שעולות כאן הן שאלות מאוד מאוד מהותיות.

יוסי יונה: אני בא מתחום החינוך ואני יודע דבר מאוד מאוד פשוט.

יוסי יונה: את רוצה להכניס איזשהו מרכיב חדש, תכנית חדשה למערכת החינוך, את עושה קודם פיילוט.

יוסי יונה: קודם עושים פיילוט ולפיילוט יש איזשהו ליווי כך שבוחנים אותו מהבחינות השונות, מבחינת הערך הפדגוגי, מבחינת הערך החברתי, מבחינת לדוגמה הנושא שמדברים עליו רבות היום במערכת החינוך שהוא למידה משמעותית, עד כמה התכנית הזאת אכן מעודדת למידה משמעותית, האם בסופו של דבר הטאבלטים הללו הם עוד איזשהו אמצעי פשוט מאוד להעלות ספרים סרוקים ותו לא.

יוסי יונה: אם כן, יש את הסוגיה הזאת ואני חושב שהעובדה – ועד כמה שידיעתי משגת – היא שלא הייתה תכנית פיילוט ולכן כבר יש כאן איזושהי בעיה מאוד מאוד מהותית בהכנסה בלתי מבוקרת של התכנית הזאת למערכת החינוך.

יוסי יונה: הדבר הנוסף שכאן עלה בקריאת ביניים והוא דבר חשוב.

יוסי יונה: זה כרוך בהוצאה מאוד גדולה.

יוסי יונה: על פניו, ולא רק על פניו, הדבר הזה לא עולה בקנה אחד עם חוזר מנכ"ל שמגביל את תשלומי ההורים במערכת החינוך.

יוסי יונה: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: אני באינטואיציה הרבה פעמים, אלה שמכירים אותי, בא לטובתם של המוחלשים.

יוסי יונה: אני חושב שבמקרה הספציפי הזה, זה פוגע בעיקר במעמד הביניים הגבוה, שם על ההורים מופעל לחץ כזה או אחר, לחץ חברתי, והם נאלצים לקנות את הטאבלטים, בעוד שלא הוכחה התועלת הפדגוגית שלהם.

יוסי יונה: אני לא אומר שלא יכולה להיות תועלת פדגוגית, אבל ריבונו של עולם, דבר כזה שהוא מקיף, רוצים להכניס אותו למערכת החינוך – ואיציק גם שאל לפני כן מה זאת אומרת רשויות מקומיות פונות אלינו – אני חושב שדבר כזה צריך להיות ביוזמת מערכת החינוך והיא צריכה לבוא לרשויות ולומר להן שיש כאן איזשהו משהו מהפכני, חדשני וכולי ולכן היא גם רוצה לחייב אותן שיכניסו את זה.

יוסי יונה: העובדה שזה אופציונאלי מעלה איזושהי תהייה.

איציק שמולי: אני מציע שלאור ההיקף, תמחק את המילה פיילוט.

איציק שמולי: זה לא פיילוט.

יוסי יונה: פיילוט זה לא לפנות לרשויות ולהגיד להן האם ברצונן לנסות דבר שכזה.

יוסי יונה: פיילוט עושה מערכת החינוך וזה משהו מבוקר שמלווה על ידי חוקרות וחוקרים שבודקים את זה שנה-שנתיים והולכים לבית הספר ובוחנים את השאלות הללו של ממדים הישגיים ומדדים של למידה משמעותית.

יוסי יונה: לכן אני אומר, וזאת הנקודה החשובה האחרונה שאני רוצה לחזור עליה, שזאת הפרה בוטה של חוזר מנכ"ל משרד החינוך בנושא של תשלומי הורים.

יוסי יונה: לא יעלה על הדעת שמעבר לאיזשהו מסך מחייבים את ההורים לשלם סכומי עתק כאשר הדבר הזה לא עולה בקנה אחד עם חוזר מנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, כמי שהיא חלק מהמציעים את הדיון הזה, אני חושבת שאנחנו הלכנו לשאלת המה ולא לשאלת האיך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נתחיל לדבר עכשיו על למידה משמעותית, אם היא כן קורית או לא קורית או מתרחשת או לא מתרחשת בתוך הפרויקט.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לך שרישתו את כל מערכת החינוך בלוחות חכמים ולא הייתה שם למידה משמעותית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על איך אנחנו באים ועושים את זה נכון כאשר אנחנו מאפשרים לכלל האוכלוסייה והאם אנחנו יכולים לעשות את זה רוחבי ולא נקודתי.

<יעקב עמי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדוקטור נאוה לויט, מומחית לחקר המוח.

<נאוה לויט בן נון: אדוני היושב ראש, אנחנו נמצאים בעידן חקר המוח.

<נאוה לויט בן נון: חקר המוח ב-15 השנים האחרונות התקדם בצורה בלתי רגילה.

<נאוה לויט בן נון: משרד החינוך שמדבר על קידמה, עדיין עובד על פי ידע של חקר המוח מלפני שלושים שנים, לפחות על סמך זה שאנחנו לא שמענו כאן את המילה מוח להוציא את חבר הכנסת שמולי.

<נאוה לויט בן נון: השורה התחתונה.

<נאוה לויט בן נון: אם תביא לכאן חוקרים שמבינים במוח, אין עדיין חוקרים שחקרו את כניסת הטאבלטים למשרד החינוך.

<נאוה לויט בן נון: מה לעשות, מדע עובד לאט יותר, אבל כל מי שמבין בהתפתחות ובמוח, השורה התחתונה היא שכמו שזה נעשה היום, מדובר בניסוי ענק, לא מבוקר, בילדי ישראל, במוחות של ילדי ישראל ובתוך המוח של ילדי ישראל נמצאת הבריאות הנפשית שלהם ונמצאת היכולת שלהם לעשות למידה משמעותית, לחשוב ולעבד את כל המידע שנמצא סביבם.

<יעקב עמי: להערכתך, מה זה עושה?

<נאוה לויט בן נון: כרגע לדעתי מה שקורה כאן, כמו שמשרד החינוך עושה את זה, זה ניסוי לא מבוקר בילדי ישראל.

<נאוה לויט בן נון: אפשר להכניס טכנולוגיה, אבל איך מכניסים, באיזה גיל, מה ההשפעה של זה על יכולת התפתחות קריאה, איזה מינון, על חשבון מה, איך מפצים את זה, מה עושים עם העובדה שהילדים הולכים עם זה אחרי בית ספר וזה מגדיל את כמות זמן המסך שלהם וגורם להם לעשות פחות פעילות גופנית ופחות פעילות חברתית.

<נאוה לויט בן נון: אנחנו היום יודעים להגיד שהדברים האלה הם חשובים להתפתחות המוח.

<נאוה לויט בן נון: מי שנותן לזה יד, ואני אשמח לתת לכם הרצאה ארוכה בנושא הזה, נותן יד לניסוי לא מבוקר.

מיכל רוזין: האם יש מקומות אחרים בעולם בהם התחילו בוודאי גם לפנינו בהכנסת טאבלטים למערכת החינוך והאם יש מחקרים?

<נאוה לויט בן נון: יש מעט מאוד מחקרים אבל זה לא אומר שזה טוב.

<נאוה לויט בן נון: יש מעט מאוד מחקרים כי המדע מתקדם לאט.

<נאוה לויט בן נון: יש המון מחקר, הרבה מאוד מחקר נסיבתי, שמראה שיש סיבה לדאגה וצריך לעשות את זה בצורה עדינה, מבוקרת, מסודרת ומעודנת.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו.

ענת ברקו: אני בהחלט מתחברת למה שאמרה כאן פרופסור נאוה לויט.

ענת ברקו: הקטע של התפתחות מוטורית, קשר מוח-יד, תו יד, האינטראקציות החברתיות, ילדים היום בבית ספר לא יודעים לשחק.

ענת ברקו: דברים שלנו היו טריביאליים, לא קיימים היום.

ענת ברקו: תגידו לי שזה לא חשוב וזה דומה לטלוויזיה?

ענת ברקו: זה לא דומה לטלוויזיה.

ענת ברקו: אצלי לילדים בגיל 18 נכנסה טלוויזיה לחדר.

ענת ברקו: קודם לא הייתה להם טלוויזיה בחדר.

מיכל רוזין: אצלי עד היום אין.

ענת ברקו: טוב מאוד.

ענת ברקו: כבוד היושב ראש, אני לא יודעת אם אין כאן איזה שהם שיקולים כלכליים שדוחפים לרכישה הפרועה הזאת.

ענת ברקו: מעבר לזה, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו בשורה התחתונה האם הילדים שלנו היום יותר מאושרים, והם לא.

ענת ברקו: הם קוראים ספרים ככה.

ענת ברקו: הם עושים את התנועה הזאת כשהם מעבירים דפים של ספר.

ענת ברקו: מה שאנחנו חייבים לעשות בלימוד זה לעודד את הסקרנות וגם שיהיה את הקטע של זמינות המידע אבל גם להפעיל אותםולללמד אותם לשחק.

ענת ברקו: הם חוזרים הביתה עם הטאבלט שיש להם בבית ספר ואז הם נצמדים לטלוויזיה, כך שכל החיים הם סביב מסכים.

ענת ברקו: לכן אין פלא שאנחנו רואים באמת ילדים שאין להם יכולות לתקשר והכול נעשה בסמסים.

ענת ברקו: תודה.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: עורך הדין הרן רייכמן, אוניברסיטת חיפה.

<יעקב עמי: מה תפקידך?

<הרן רייכמן: אני מנהל הקליניקה לשינוי חברתי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, וספציפית מנהל הקליניקה למשפט ומדיניות חינוך.

<הרן רייכמן: אני אקח את זה קצת לכיוון אחר.

<הרן רייכמן: מחר הוועדה הנכבדת, ואני מקווה שכל חברי הכנסת יהיו כאן גם מחר, אמורה ב-8:00 בבוקר לדון בסוגיית תשלומי הורים במערכת החינוך.

<הרן רייכמן: אנחנו חיים בחינוך חינם.

<יעקב עמי: אתה מקדים את הדיון שאמור להתקיים מחר?

<הרן רייכמן: אדוני, אני אהיה קצר ולעניין.

<הרן רייכמן: אמור להיות פיקוח פרלמנטרי ויציגו לכם מחר מאות שקלים שקיימים במערכת החינוך.

<הרן רייכמן: והנה, לא רק בלי חוק אלא בלי חוזר מנכ"ל, סטייה מחוזר מנכ"ל מקורי, עושים מעשה עם המצאה חדשה של שבעים אחוזים הסכמת הורים וגובים מההורים אלפי שקלים, 3,000 שקלים עבור לפטוף בכפר סבא, דברים שאמורים להיות בפיקוח פרלמנטרי של הוועדה הזאת.

<הרן רייכמן: אתם שומעים כאן על קצה של הקצה את הבעיות בתכנית הזאת ואין לי ספק שהוועדה הזאת צריכה לבוא ולהגיד שדבר כזה לא יכול לעבור בהחלטה של מישהו במשרד החינוך, שלא לדבר על חוזר מנכ"ל, אלא בפיקוח פרלמנטרי על פי חוק של הוועדה.

<הרן רייכמן: אם הוועדה הייתה מפקחת פיקוח פרלמנטרי, אני בטוח שהתכנית הזאת הייתה הרבה יותר רצינית, אני בטוח שלא הייתה נעשית תכנית שמיועדת רק למי שיש לו כסף ואני בטוח שהדבר הזה היה נעשה כראוי.

<הרן רייכמן: הוועדה יותר מכל צריכה לבוא ולהגיד שאתם מתנהלים לא כחוק ובלי פיקוח פרלמנטרי.

<הרן רייכמן: זה מה שהוועדה הזאת צריכה לזעוק למערכת החינוך.

<הרן רייכמן: בשנת 2007, עת הייתה עתירה לבית המשפט, היועץ המשפטי לממשלה בא ואמר לבית המשפט שדבר הזה, אם הוא ייגבה, הוא חייב לעבור את ועדת החינוך של הכנסת.

<הרן רייכמן: אני בוטח בוועדה שהייתה מגיעה לכל האיזונים הנכונים ולכל הבדיקות הנכונות.

<הרן רייכמן: לעשות משהו שעוקף את הדין, עוקף את הוועדה ואת כבוד הכנסת, את זה אתם צריכים לעצור.

<יעקב עמי: אני אגיד לך במה הצלחת.

<יעקב עמי: אני אומר לכם שאנחנו חברי כנסת צריכים לדעת שהכנסת לדורותיה עשתה חסד עם משרד החינוך.

<יעקב עמי: זה אחד המשרדים עם פחות חוקים ועם פחות פיקוח פרלמנטרי כי בשם החופש הפדגוגי השר יקבע.

<יעקב עמי: גם אם תנסה לחוקק כאן חוק על צבע המעקה בבית ספר אורות בגבעתיים, זאת התערבות בחופש הפדגוגי.

<יעקב עמי: אני זוכר את המאבקים, את האמוציות ואת האנרגיות שהופעלו נגדי עת חוקקתי את חוק ספרי הלימוד, להגביל את זה בשינוי אחת לחמש שנים, הרגשתי את איתני הטבע נלחמים בי אבל חוקקנו אותו.

<יעקב עמי: אני אומר לכם עם הניסיון הפרלמנטרי שלי, אני יכול להתערב אתכם ויש לי ביטחון מלא שהחוק לא מיושם.

<יעקב עמי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: נדמה לי שזאת לא פעם ראשונה שאנחנו דנים בחוק השאלת ספרים.

מסעוד גנאים: לצערי הרב אחת המטרות של החוק היא לסיים את הסבל של התלמידים וההורים בעניין המחירים ובעניין המשקל, שזה הסבל הפיזי והסבל של הכיס, אבל מתברר שכל העניין של הטכנולוגיה לא מסיים את הסבל הזה אלא להיפך.

מסעוד גנאים: במקום להתקדם לחינוך חובה חינם, כאשר זה באמת צריך להיות חינם, הטכנולוגיה מעמיקה את הפערים.

מסעוד גנאים: כפי שאמרו חבריי, אנחנו לא נגד הטכנולוגיה אלא להיפך, טכנולוגיה היא דבר מבורך אבל כאן צריך לחדד ולקבוע מה האמצעי ומה המטרה.

מסעוד גנאים: בסוף אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו יותר מתקדמים, יותר מפותחים, אבל שיחיו יותר בערכים חינוכיים נכונים והערך הראשון הוא השוויון והצדק.

מסעוד גנאים: זה לא מי שיש לו, אז יש לו טאבלט ומי שאין לו, אין לו טאבלט והוא יושב בזווית הכיתה.

מסעוד גנאים: אני חושב שכל העניין הזה של הטאבלטים מנוגד לכל המטרה של חוק השאלת ספרים ואמרתי שהמטרה הראשונה שלו היא יותר חברתית ויותר ערכית מאשר העניין של ספר.

<יעקב עמי: נציגת הורים.

<הדס תגרי: אנחנו ביחד באותה קבוצת הורים שהלכה והתרחבה במהלך השנה הזאת.

<הדס תגרי: אנחנו חלק מהקבוצה.

<הדס תגרי: אנחנו בהוד השרון בשנה האחרונה מדברים על שישה בתי ספר, ארבעה שנכנסו בתחילת השנה בלי ששאלו את ההורים ומדובר בשכבה שלמה של ילדים.

<יעקב עמי: גם לא שלושים אחוזים מההורים?

<הדס תגרי: הנוהל של השבעים אחוזים יצא ממשרד החינוך לאחר דיון קודם דחוף שהתקיים בוועדה הזאת לפני שהכנסת התפזרה, כך שזה לא היה במקרה שלנו.

<הדס תגרי: עכשיו אנחנו אחרי שבוע בו היו הצבעות בשישה בתי ספר בהוד השרון, שניים חדשים שהמערכת רצתה שהם ייכנסו.

<יעקב עמי: מה זה המערכת רצתה?

<יעקב עמי: ההורים ביקשו?

<הדס תגרי: לא.

<יעקב עמי: את אומרת שהמערכת ביקשה.

<יעקב עמי: הרשות המקומית?

<יעקב עמי: הנהלת בתי הספר?

<יעקב עמי: משרד החינוך?

<יעקב עמי: את יכולה לעזור לי בתשובה?

<הדס תגרי: בעיקר רשות מקומית ובתי הספר.

<הדס תגרי: בא בית הספר בגיבוי של הרשות המקומית עם עזרה ממשרד החינוך, באים להורים ואני אמחיש את זה.

<הדס תגרי: השבוע, אמרו להורים לילדים בבית ספר ממלכתי א' בהוד השרון, כיתה ד', שיבואו גם הם וייכנסו לפרויקט שנכנס בשנה שעברה, אבל הרבה הורים לא שלחו טפסים, לא כי הם לא יודעים למלא טופס אלא כי הם לא רצו לתמוך בפרויקט והם גם לא רצו שהמנהלת תראה שהם נגד הפרויקט.

<הדס תגרי: דחו את מועד ההצבעה, זימנו את כל הורי השכבה לאסיפה, לאסיפה הזאת הגיע רוני דיין ממשרד החינוך שאני מאוד מעריכה אותו, הגיעה הגברת אורית טאטי, מפקחת מחוזית ממשרד החינוך אותה אני מאוד מעריכה, הגיעה גברת איילה ניקול, מנהלת מחלקת החינוך בעיריית הוד השרון, כולם הגיעו לממלכתי א', היה שם יושב ראש הנהגת הורים העירונית שהוא גם יושב ראש הנהגת הורים של בית הספר מה מרום שיף והייתה שם גם המנהלת, ולא היה שם אף אחד אחר.

<יעקב עמי: תשאירי דקה לחברתך.

<הדס תגרי: בבקשה.

<הדס תגרי: אני רוצה שברכת תדבר.

<הדס תגרי: הפנייה שלנו לוועדה היום, כדי שזה לא יתפספס, אנחנו מבקשים מכם לעצור.

<הדס תגרי: עכשיו מתקבלות ההחלטות לשנה הבאה ואנחנו מבקשים להשהות עד לדיון מיוחד כדי ללבן את הנושא.

<ברכת קלימשטיין לוי: תודה רבה על הדיון הזה.

<ברכת קלימשטיין לוי: זה לא מובן מאליו.

<ברכת קלימשטיין לוי: אנחנו באנו לכאן בכאב של הורים שאיבדו אמון במערכת החינוך הממלכתית.

<ברכת קלימשטיין לוי: אנחנו הורים שמאמינים ובמשך שנים האמנו לא רק בסמכות של מערכת החינוך אלא גם באחריות שלה.

<ברכת קלימשטיין לוי: כשאנחנו ראינו את הפרויקט הזה שמשתולל אל מול עינינו ואת הלחצים המטורפים – ואין מילה אחרת חוץ מלחצים מטורפים – שמופעלים על ההורים כדי שלילד שלהם יהיה סמל סטטוס לא של מסכן אלא של איזה ילד טאבלט מקודם, עם כל מיני קלישאות נבובות של התאמה למאה ה-21, קלישאות שלא מגובות בשום מחקר ובשום כלום, הגענו לכאן בכאב כדי להגיד לכם: חברים, יש חוק ויש ג'ונגל.

<ברכת קלימשטיין לוי: מה שקורה בפרויקט הזה, זה ג'ונגל של פקידים שהמציאו פרויקט שפוגע בילדים שלנו.

<ברכת קלימשטיין לוי: אנחנו באנו לכאן כדי להגן על הילדים שלנו, על הבריאות שלהם, על ההשתלבות החברתית שלהם.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: ממש בקצרה כי אני חייבת ללכת.

מירב בן ארי: דיברת על ילדים ובחוץ יש עשרות ילדים.

מירב בן ארי: אני כבר אומרת לחברי הכנסת שהיום זה יום הנוער בסימן ארגוני הנוער בכנסת, יום שאני וחברתי מיכל רוזין יזמנו.

<יעקב עמי: יתקיים היום דיון.

מירב בן ארי: אכן.

מירב בן ארי: בשעה 11:00.

מירב בן ארי: זה חשוב מאוד שחברי הכנסת ישתתפו.

מירב בן ארי: אני פשוט חייבת ללכת לדיון בוועדת הרווחה.

מירב בן ארי: לדיון הזה.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם כהדיוט ולא כמומחית – אני אמנם חברה בוועדת החינוך אבל עדיין יש כאן אנשים שמצויים בחומר הרבה יותר טוב ממני – שאני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: כל כך הרבה מרמור, כל כך הרבה תסכול, ומי צריך את התכנית הזאת?

מירב בן ארי: אני אומרת לכם שאני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: נזק כלכלי, נזק חברתי, פערים חברתיים, איך אנחנו כמדינה שחורתת על דגלה לצמצם את הפערים נותנים יד לתכנית הזאת?

<יעקב עמי: איך פועלים בניגוד לחוק?

מירב בן ארי: הייתה תכנית בבת ים ואחרי ארבע שנים סגרו אותה.

מירב בן ארי: יש כאן הורים שמשלמים 3,000 שקלים על לפטוף.

מירב בן ארי: למי אכפת מזה בכלל?

מירב בן ארי: תחזרו לספרים ולמחברות.

מירב בן ארי: אם אין תקציב לכל בית הספר, צריך להוריד את התכנית הזאת מסדר היום.

מירב בן ארי: תודה וסליחה, אני צריכה לצאת.

<יעקב עמי: רק לידיעת החברים, חברת הכנסת מירב בן ארי במשך חודש וחצי עורכת שני ימי כנסת.

<יעקב עמי: אני פעיל ארצי בקרינה, כמו שאתם רואים גם על החולצה שלי.

<יעקב עמי: אני רוצה לתת לכם את הסקירה שלי ממבט טכני.

<יעקב עמי: אני מסתובב בבתי הספר ואני רואה דברים שקורים.

<יעקב עמי: אני משתתף בבדיקות קרינה.

<יעקב עמי: על בסיס יומי, אולי שבועי, אני מתכתב כל היום במיילים עם ידידנו דוקטור עופר רימון ואני רוצה לתת לכם קצת אינפורמציה מהשטח.

<יעקב עמי: לאחרונה ביקרתי בשני בתי ספר בהוד השרון ובשלישי וברביעי כבר לא רצו לתת לי להיכנס כי הממצאים שלי הטרידו מישהו שרצה לחסום אותי.

<יעקב עמי: הממצאים שלי הם פשוטים.

<יעקב עמי: אני הייתי בבית ספר מגן, שם יש ראוטר אחד בלבד שנמצא בחוץ והוא עבור מאה טאבלטים.

<יעקב עמי: כשהפעלנו את הכול ורצינו לבצע את הבדיקה, נוצרה בעיה שרק שלושים טאבלטים הצליחו לעבוד.

<יעקב עמי: בבית ספר ממלכתי א' שם יש שני נתבים ושבעים טאבלטים, הצלחנו להפעיל רק חמישים טאבלטים.

<יעקב עמי: תודה.

<יעקב עמי: עוד משפט לגבי בדיקות הקרינה.

<יעקב עמי: אני חייב.

<יעקב עמי: לא.

<יעקב עמי: אתה לא חייב.

<יעקב עמי: התייחסת לשתי בדיקות.

<יעקב עמי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

<יעקב עמי: לאחר מכן דרור אלוני ואחריו אני מסכם את הדיון.

<יעקב עמי: הצטרפה אלינו היועצת המשפטית של הוועדה שתידרש תוך כדי דבריכם לסוגיה הזאת של פרויקט הטאבלטים ולומר לנו אם הוא בניגוד לחוק השאלת ספרי לימוד כי אז הוא היה צריך לעבור בהוראה שמחייבת אישור של ועדת החינוך לגבי תשלומי הורים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה ליושב ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשאול אתכם בהמשך למחאת הסרדינים, אני רוצה לשאול את כולנו מתי נהיה כבר לסלמון.

<יעקב עמי: אין מקום לסלמון.

איילת נחמיאס ורבין: סלמון שוחה נגד הזרם.

איילת נחמיאס ורבין: כנראה שכאן צריך להתחיל לשחות נגד הזרם.

איילת נחמיאס ורבין: בעולם שבו יש קורסרה – אני לא יודעת אם כולם מכירים את החברה הזאת, את חברה שמאפשרת ללמוד אפילו באוניברסיטאות העל בארצות הברית באמצעים דיגיטליים – זה מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין איך משלבים בין החדש לבין הישן.

איילת נחמיאס ורבין: אני באופן אישי מלווה את המאבק של ברכת שהיא חברה גם של איציק וגם שלי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מלווים את המאבק שלה באופן צמוד ועושים זאת הרבה מאוד זמן ואני מאוד מאוד מתפעלת מהמאבק הזה של ההורים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם מה אמר לי היום הבן שלי כשלקחתי אותו הבוקר לבית הספר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אמר שאתמול אמרה להם מורה מחליפה שהם נודניקים ואמרה להם שאם אתם לא תשבו בכיסאות שלכם, זה יהיה הסוף שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי, למה אנחנו לא מוטרדים היום?

<יעקב עמי: היא אמרה את זה דרך הטאבלט או בעל פה:

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא תאמין, היא אמרה את זה בעל פה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי איך אנחנו לא מוטרדים מאותה למידה משמעותית שיפעת ואני כל הזמן מדברות עליה, מה הופך למידה ללמידה משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא שואלים את עצמנו מספיק חזק את השאלות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להוסיף מילה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: כשהבן שלי – הוא בכיתה ג' - לפני שבוע עשה לראשונה את העבודה שלו בנושא הנצרות, דבר שהוא משמח אותי, דרשו מהם להשתמש בשני מקורות שהם אינם אינטרנט.

איילת נחמיאס ורבין: אני ישבתי אתו עם האנציקלופדיה העברית, מי שזוכר שפעם היה דבר כזה, וישבתי אתו גם עם בריטניקה, מי שזוכר שפעם היה דבר כזה, ואנחנו התמודדנו עם כל הדברים שמיכל דיברה עליהם קודם לכן.

איילת נחמיאס ורבין: באמת אמרתי לעצמי איך בסוף מגיעים אתם ללמידה ממנה הם לא פשוט יעשו קופי פייסט.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו נעביר את עצמנו, נשנה את עצמנו לעולם הקופי פייסט, לא לזה קוראים חינוך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

<דרור אלוני: אני מייצג את ועדת החינוך של מרכז השלטון המקומי.

<יעקב עמי: אתה ראש מועצה.

<דרור אלוני: ראש המועצה המקומית של כפר שמריהו, עמוק בתחום התקשוב אבל לא על זה אני רוצה לדבר.

<דרור אלוני: אני רוצה קודם כל לתת לך מענה לשאלות שלך.

<דרור אלוני: התכנית התחילה על ידי פרופסור חיים הררי בתכנית שקראו לו מחר 98.

<דרור אלוני: התכנית התחילה כפיילוט ב-1995 ולא מומשה ולא הושלמה עד היום.

<דרור אלוני: אנחנו מדברים על תכנית של שני עשורים.

<דרור אלוני: מחר 98 של פרופסור חיים הררי, ב-1998 פורסמה ולמעשה לא השלמה.

<דרור אלוני: אנחנו נמצאים במאה ה-21 ואני מצר על כך שכמה חברי כנסת טוענים להחזיר את הגלגלים לאחור.

<יעקב עמי: אף אחד לא טען את זה.

מיכל רוזין: ממש לא.

<דרור אלוני: לקחתי את דברי חזרה.

<יעקב עמי: למרות שלקחת את דבריך חזרה, אנחנו פוליטיקאים ויש לנו רגישות לניואנסים, במיוחד בסוף הדיון, שמשאירים איזה רושם.

<יעקב עמי: כל חברי הכנסת, אחד אחרי השני, טרחו והדגישו שלא נוכל לעצור את הקידמה.

<דרור אלוני: ברשותך, הייתי בישיבת עתניאל לפני שבוע ימים, ישיבת הסדר מאוד רצינית, וראיתי שם יותר מחשבים על השולחנות מאשר ספרים.

<יעקב עמי: מה הקשר?

<דרור אלוני: הנגשת המידע והיכולת להגיע למענה משולב מערכתי באמצעים הטכנולוגיים.

מיכל רוזין: באיזה גיל?

<דרור אלוני: התכנית הזאת קיימת בארצות הברית למעלה מעשרים שנים.

<דרור אלוני: סגן הנשיא אל גור הכניס תכנית מערכתית.

<דרור אלוני: יש מחקרים.

<נאוה לויט בן נון: אין מחקר.

מיכל רוזין: שאלתי אותך ואמרת שאין לך תשובה.

<נאוה לויט בן נון: לא אמרתי שאין לי תשובה.

<נאוה לויט בן נון: אמרתי שאין מחקר התפתחותי.

<יעקב עמי: דרור, תן לי את העמדה.

<יעקב עמי: תן לי במשפט אחד את עמדת מרכז השלטון המקומי.

<דרור אלוני: מרכז השלטון המקומי בעד הידברות עם ההורים ועם הרשויות המקומיות על מנת לקיים את התכנית הזאת כהלכתה.

<יעקב עמי: אני רוצה להידרש לסוגיה המשפטית.

<יעקב עמי: גברתי היועצת המשפטית, יש כאן פרויקט שהואץ בעידוד.

<יעקב עמי: איך אני יודע שזה בעידוד?

<יעקב עמי: כאשר משרד ממשלתי נותן מענקים ונותן עוד מענק תמיכה, סימן שיש לו עניין.

<יעקב עמי: השאלה אם זה בניגוד לחוק, בניגוד להוראה שמחייבת אישור של ועדת החינוך, ואם זה לא פוגע בחוק השאלת ספרי לימוד.

<מירב ישראלי: מכיוון שלא הייתי בישיבה , אני רוצה להפנות שאלה אחת למשרד החינוך.

<מירב ישראלי: את הנושא של רכישת הטאבלטים, לאיזה רובריקה של תשלומי הורים אתם מכניסים?

<עופר רימון: רכישת שירותים מרצון.

<מירב ישראלי: מרצון, זה אומר שההורה חייב לרצות לרכוש את המחשב.

<יעקב עמי: תאמינו לי שהיא מכירה את החוק.

<יעקב עמי: אל תעזרו לה.

<יעקב עמי: אם ההפרעות יהיו מהצד הזה, אני אפסיק את הדיון בלי סיכום דבר שיגרום להחמצה וחבל.

<מירב ישראלי: אני אתייחס כמובן רק לנושא של תשלומי הורים ולא לכל יתר הסוגיות שעלו כאן.

<מירב ישראלי: תשלומי הורים, יש בעצם ארבעה ערוצים, נקרא לזה כך, שאפשר לדרוש מהורים תשלום.

<מירב ישראלי: האחד הוא תשלום חובה, הביטוח, שהוא היחיד שנשאר כחובה כרגע לפי חוק לימוד חובה.

<מירב ישראלי: הנושא השני הוא תשלומי הרשות אותם אנחנו מאשרים.

<מירב ישראלי: גם את תשלום החובה אנחנו מאשרים.

<מירב ישראלי: רכישת תשלומים מרצון, דבר שהוא לא באישור הוועדה.

<יעקב עמי: השאלה אם ההגדרה היא נכונה.

<יעקב עמי: אם הטאבלט כאן נכנס להגדרה הנכונה.

<מירב ישראלי: רכישת תשלומים מרצון, בעיקרון זאת רכישה של או מוצרים או שירותים שכלל ההורים בעצם מסכימים לרכוש אותם.

<מירב ישראלי: כלל ההורים.

<מירב ישראלי: אי אפשר להכריח הורה, ככל שאני מבינה את הדבר הזה.

<יעקב עמי: את מבינה היטב.

<מירב ישראלי: זה העניין של מרצון.

<מירב ישראלי: זה לא מרצון בכורח אלא מרצון.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, זאת רכישה שכלל ההורים רוצים לרכוש אותה.

<מירב ישראלי: זה למיטב הבנתי רכישת תשלומים מרצון.

<הרן רייכמן: ומגבלת הסכומים.

<מירב ישראלי: אני אסביר את הסכומים.

<מירב ישראלי: הסכומים נקבעים למעשה על ידי משרד החינוך בחוזר מנכ"ל.

<מירב ישראלי: עקרונית כפי שהם נקבעים בחוזר מנכ"ל לגבי כלל המערכת, לכאורה אפשר היה לתת אישור מיוחד למשהו אבל עדיין זאת צריכה להיות רכישה מרצון של כלל ההורים בבית הספר, גם אם היו קובעים סכום גבוה יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר משפט כי אני חושבת שזה מסכם את הכול.

יפעת שאשא ביטון: אמר כאן מר אלוני שמתכנית מחר 98 בעצם הכניסו מחשבים לתוך בתי הספר ואני רוצה להגיד לך כמי שנמצאת במערכת שאין למידה משמעותית.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מה שיביא את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: מה שקורה כאן זה שאנחנו מקדשים את הברזלים ואנחנו שוכחים שהם אמצעי.

יפעת שאשא ביטון: האם אפשר לעשות למידה משמעותית באמצעות טאבלט?

יפעת שאשא ביטון: אפשר.

יפעת שאשא ביטון: האם רק באמצעות טאבלט?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: אפשר להכניס גם ספרים אלקטרוניים שלא דרך הטאבלטים ולעשות את זה בצורה נגישה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזאת המהות של הדיון.

<יעקב עמי: אין ספק שאם היה לנו עוד שעה לדיון, היינו ממלאים אותה, אבל בואו לא נתכחש לכך שהדיון היה משמעותי והדברים הוצפו.

<יעקב עמי: אני אומר לכם שזה לא הדיון האחרון ולא המעקב האחרון.

<יעקב עמי: אני קורא את הודעת הסיכום שהיא אמנם קצרה אבל היא חדה ומשמעותית.

<יעקב עמי: מהדיון עולה שמשרד החינוך כנראה רץ קדימה, רתם את העגלה לפני הסוסים ופעל – ואני אומר עם ההסתייגות, למרות האמירה הנחרצת – בניגוד לחוק ובניגוד להוראות ועדת החינוך של הכנסת.

<יעקב עמי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להפסיק את פרויקט הטאבלטים לאלתר ובמקביל להתחיל בפיילוט מדוגם וצמוד למחקר.

<יעקב עמי: אנחנו, חברי הכנסת המציעים יחד עם הוועדה – קיבלתי כבר את הסכמתו של חבר הכנסת איציק שמולי – נפנה למבקר המדינה בבקשה לבחון את כל הסוגיה הזאת של הפעלת הטאבלטים ויישום חוק השאלת ספרי לימוד.

<יעקב עמי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך תשובה לגבי הקריאה שלנו להפסקת הפרויקט והפעלת פיילוט בצמוד למחקר.

<יעקב עמי: כמו כן יתקיים דיון מעקב בסוגיה הזאת.

<יעקב עמי: תם ולא נשלם.

<יעקב עמי: תודה רבה.

<יעקב עמי: הישיבה נעולה.