ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 17, 2015-06-30 10:10

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: היום ה-30 ביוני 2015, י"ג בתמוז התשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא הצעה לסדר בנושא סכנת סגירת בתי הספר הכנסייתיים הנוצרים של חבר הכנסת יוסף ג'אברין.

יעקב מרגי: אני אומר את דברי הפתיחה הקבועים שלי ולאחר מכן אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת המציע.

יעקב מרגי: לאחר מכן נעשה את הנוהל הקבוע בוועדה, כאשר לסירוגין ידברו אורח וחבר כנסת.

יעקב מרגי: אני מתנצל על האיחור בפתיחת הישיבה שנגרם בגלל הדיון הקודם שקיימנו בוועדה אבל לא נקצר לכם את הדיון אלא נזלוג לישיבה הבאה.

יעקב מרגי: אני מבקש.

יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר, יירשם אצל מנהלת הוועדה.

יעקב מרגי: לא יהיו קריאות ביניים.

יעקב מרגי: נקיים את הדיון באופן מכובד כי בסוף המטרה היא לצאת עם סיכום אתו נוכל לעשות משהו.

יעקב מרגי: אין ספק שכאשר עולה לסדר היום סכנת סגירת בתי ספר, זה קודם כל מהווה רמזור אדום ותמרור אזהרה שאנחנו צריכים להידרש לו.

יעקב מרגי: מבחינתי יודע חבר הכנסת המציע שהנושא יכול היה לעלות לפני כשבועיים עת הוא הגיש את ההצעה לדיון מהיר, אבל בגלל נסיבות של חבר הכנסת ולאחר מכן לוח הזמנים של הוועדה, הנושא מגיע היום.

יעקב מרגי: אני שמח שהדיון מתקיים.

יעקב מרגי: אין ספק שמשרד החינוך יצטרך להידרש לנקודות האובייקטיביות שעולות בגלל הסטטוס של המוסדות האלה.

יעקב מרגי: זה קיים גם במגזר היהודי, החרדי, המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: לכן נדרשנו לנושא.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע גם את משרד החינוך וגם א האורחים שלנו.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'אברין.

יוסף ג'בארין: בוקר טוב לכולם.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, אני מברך על קיום הדיון ואני באמת מודה לך על שהבאת את הנושא לדיון בוועדה ועשית זאת יחסית מהר.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה להודות לנציגי בתי הספר ולנציגי העדה ששותפים לשיח הזה והייתי אומר למאבק הזה, דבר שקורה כבר כמה חודשים ולא רק כמה שבועות, כאשר דאגה עמוקה בליבנו לגבי עתיד בתי הספר הללו ועתיד ילדינו במערכת החינוך הערבית.

יוסף ג'בארין: אני אשאיר מקום כדי שנוכל לשמוע את הקול האוטנטי של נציגי בתי הספר שידברו על הקשיים שעלו בתקופה האחרונה, אבל אני אצביע על הדברים העיקריים ואני אולי אפתח ואדגיש שאנחנו חברי הכנסת הערבים, לא רק ברשימה המשותפת, מרביתנו בוגרי בתי הספר הללו.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שהעובדה הזאת כשלעצמה אומרת משהו על איכות בתי הספר ועל המנהיגות הפוליטית, החברתית, התרבותית והאקדמית שבתי הספר הללו מכשירים.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על בתי ספר שכיום לומדים בהם כשלושים אלף תלמידים, מתוכם עשרים אלף בתוך בתי הספר היסודיים, עד כיתה ח', כ-3,000 מורים בתוך בתי הספר הללו, ואם אני מזכיר את המורים, חשוב להדגיש שהמורים בבתי הספר הללו אינם משתתפים בהשתלמויות ולכן גם אינם זכאים לתגמולים.

יוסף ג'בארין: זה קושי שאני כבר עתה מצביע עליו.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על יותר מ-45 בתי ספר שנמצאים ביותר מעשרה או שנים עשר ישובים ערבים וההערכה מדברת על אולי 15 ישובים.

יוסף ג'בארין: בתי הספר בלשון המשפטית מוגדרים כמוכר לא רשמי.

יוסף ג'בארין: כמוכר לא רשמי הם מקבלים רק חלקי התקציב שמתקבל בבתי הספר הממלכתיים.

יוסף ג'בארין: אני מדבר על תקצוב של בין שישים עד שבעים אחוזים מהתקציב שמקבלים בתי הספר הממלכתיים.

יוסף ג'בארין: אני מזכיר את הנתון הזה כי הוא מטעה.

יוסף ג'בארין: השאלה היא שישים או שבעים אחוזים ממה.

יוסף ג'בארין: מסתבר, גם לפי מחקר שנעשה לפני כשנתיים-שלוש במרכז המחקר של הכנסת, שבפועל הסכום או התקציב שמתקבל הוא נמוך הרבה יותר מאשר שישים עד שבעים אחוזים.

יוסף ג'בארין: יש נתון שמדבר אפילו על 35 אחוזים - ואני לא מקצין - מסך כל התקציבים שמתקבלים במערכת הממלכתית.

יוסף ג'בארין: למרות החלקיות הזאת מסך כל התקציב שמתקבלת באופן יחסי בבתי הספר הממלכתיים, בשנים האחרונות היינו עדים לעוד קיצוצים בתקציבים.

יוסף ג'בארין: לפחות בשנה האחרונה דובר על כתשעה מיליון שקלים קיצוץ.

יוסף ג'בארין: כך למשל תקציב שמיועד לטיפוח ולתמריץ שבוטל ולא קיים.

יוסף ג'בארין: בשיח הזה אני רוצה להדגיש, וזה אולי העיקר כאשר מדברים על תקציבים, את העובדה שבתי הספר הללו מקיימים את מלוא תכנית הליבה של משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, מאה אחוזי תכנית ליבה מיושמת בבתי הספר הללו.

יוסף ג'בארין: לכן לדעתי קיים סימן שאלה מאוד גדול כאן

יוסף ג'בארין: מדוע הם לא מקבלים גם מאה אחוזי תקצוב, שכן הקריטריון העיקרי לפי החלטות בית המשפט בנושא הוא היקף תכנית הליבה שמלמדים באותם בתי ספר.

יוסף ג'בארין: לא רק שבתי הספר מקיימים את מלוא תכנית הליבה, הם גם נמצאים בפיקוח פדגוגי כמעט מלא של משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: לכן השילוב הזה של לימוד מלא של תכנית הליבה יחד עם הפיקוח הפדגוגי, לדעתי צריך לאפשר תקצוב מלא של בתי הספר.

יוסף ג'בארין: אני לא רואה שום הבדל במעמד הזה בין בתי הספר הכנסייתיים לבין בתי הספר הממלכתיים הדתיים.

יוסף ג'בארין: לכן אני לא רואה סיבה מהותית או משפטית שמצדיקה תקצוב מלא לממלכתי-דתי ומצד שני לא מצדיקה אותו תקצוב לבתי הספר בחינוך המוכר הלא רשמי.

יוסף ג'בארין: משרד החינוך מצביע על ייחוד מסוים שקיים בבתי הספר הללו והייחוד הזה קיים בעיקר בארבעה מישורים והמישורים הם עצמאות במינוי מורים בבתי הספר, עצמאות במינוי מנהלים בבתי הספר, עצמאות מסוימת בבחירת תלמידים בבתי הספר וגם הבעלות שיש להם על מבנה בתי הספר כחלק מהרכוש של הכנסייה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שמשרד החינוך לדעתי נדרש לכבד את הייחוד שקיים בבתי הספר הללו כי הייחוד הזה קיים לפי הסכם שקיים בין המדינה לבין הנהגת העדה הנוצרית.

יוסף ג'בארין: חלק מבתי הספר האלה קיימים מהתקופה שלפני קום המדינה לכן אין לתלות בין תמיכה מלאה בבתי הספר הללו לבין ביטול הייחוד שיש לבתי הספר הללו במערך הזה.

יוסף ג'בארין: גם לבתי הספר הממלכתיים-הדתיים יש אוטונומיה מסוימת במישורים הללו ולכן גם כאן אין כל סיבה מהותית שמצדיקה יחס שונה לבתי הספר הכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: לכן, כבוד היושב ראש, יש לנו כאן דרישה כפולה.

יוסף ג'בארין: קודם כל, להפסיק את גל הקיצוצים הללו ולהכיר בתקצוב המלא לבתי הספר הכנסייתיים תוך שמירה על הייחוד שלהם בארבעת המישורים שהזכרתי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: זאת הייתה סקירה מלאה.

יעקב מרגי: אין ספק שמה שקשור בחינוך ובילדים, עת קיים העיוות הזה- אני מייצג את המגזר החרדי ורוב החינוך במגזר החרדי הוא במוכר שאינו רשמי – ילד צריך לקבל מה שמקבל כל ילד ולא משנה באיזו מסגרת הוריו החליטו שהוא ילמד.

יעקב מרגי: הילד צריך לקבל את המאה אחוזים שלו.

יעקב מרגי: אנחנו נאבקים על זה ואני מקווה שהמאבק יהיה משותף.

יעקב מרגי: אני בכוונה התעקשתי.

יעקב מרגי: רצו לרכב על הנושא הזה גם במוכר שאינו רשמי בחברה היהודית, אבל אני אמרתי, לא, אני רוצה לקיים דיון ייעודי וייחודי.

יעקב מרגי: ההצעה לסדר הייתה סכנת סגירה בבתי הספר הכנסייתיים והתעקשתי ואמרתי להם שיגישו בקשה ונקיים דיון מיוחד.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון לעשות זאת כך.

יעקב מרגי: אני מבקש מעבדאללה חטיב, מנהל אגף חינוך במגזר הערבי, לתת לנו תמונת מצב ולומר לנו כמה תלמידים לומדים במגזר הערבי, כמה במוכר שאינו רשמי ולהתייחס לנקודות שהעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יעקב מרגי: הוא לא ביקש דברים שהם מעבר לסוגיה של הוויכוח המהותי לגבי זכאות התקציב.

יעקב מרגי: אני לא מבין את ההתעקשות של משרד החינוך, של האוצר, של המדינה, בקטע הזה אבל בסוגיות האחרות המהותיות, אני לא רואה בעיה למה לא.

יעקב מרגי: תן לנו תמונת מצב ונתונים לגבי המגזר הערבי ותתייחס ספציפית לסכנה עליה הוא דיבר עם הקיצוצים החוזרים ונשנים.

יעקב מרגי: דובר כאן על אחוזים אבל תמיד השאלה היא אחוזים מאיזה סכום.

<עבדאללה חטיב: ברשותך היושב ראש, יושב לידי איל רם שהוא סמנכ"ל ומנהל מינהל עובדי הוראה.

יעקב מרגי: אני יודע, אבל אתה קיבלת את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אם תידרש השלמה, הוא ייתן אותה.

<עבדאללה חטיב: אני רוצה לפתוח ולומר שמשרד החינוך מייחס חשיבות רבה לתרומתם של בתי הספר הכנסייתיים ואנחנו כל הזמן נמצאים בקשר - ללא קשר לסוגיה הזאת של התשלומים, גובה התשלומים ותשלומי המשרד - ומקיימים באופן שוטף גם דיונים וגם ישיבות עבודה שוטפות עם נציגי בתי הספר הכנסייתיים כי חשוב לנו גם לטפח ולקדם את אותם בתי ספר.

<עבדאללה חטיב: אני אומר לך שללא כל ספק הם עושים עבודה מצוינת.

<עבדאללה חטיב: לגבי הנתונים.

<עבדאללה חטיב: אנחנו היום מדברים על 331 בתי ספר רשמיים בשלב החינוך היסודי במגזר הערבי, פרופר ערבי.

<עבדאללה חטיב: אנחנו מדברים על 105 חטיבות ביניים שהן חטיבות ביניים עצמאיות שגם הן בחינוך הרשמי, ואנחנו מדברים על שלב החטיבה העליונה בה יש 134 בתי ספר שהם בתי ספר תיכוניים במגזר הערבי.

<עבדאללה חטיב: אנחנו מדברים בסך הכול על כ-431 אלף תלמידים.

<עבדאללה חטיב: לגבי בתי הספר הכנסייתיים.

<עבדאללה חטיב: אנחנו מדברים ברמה ארצית, כולל מזרח ירושלים, על 54 בתי ספר.

<עבדאללה חטיב: אנחנו מדברים על כ-24 בתי ספר שהם חטיבות עליונות.

<עבדאללה חטיב: חלק מבתי הספר הכנסייתיים הם מכיתה א' עד כיתה ח' וחלקם הם מכיתה א' עד כיתה י"ב.

<עבדאללה חטיב: אנחנו מדברים על 54 בתי ספר כאשר 24 בתי ספר הם בתי ספר תיכוניים גרידא והם נחשבים כמו יתר בתי הספר במוכר שאינו רשמי ומקבלים תקצוב מלא.

<עבדאללה חטיב: אנחנו מדברים על בתי ספר יסודיים שמקבלים תקציב שהוא 75 אחוזים.

<עבדאללה חטיב: אנחנו קיימנו סדרת ישיבות.

<עבדאללה חטיב: קודם כל, התחלנו בשנה שעברה בסדרת דיונים עם בתי הספר הכנסייתיים.

<עבדאללה חטיב: התקיימה ישיבה ראשונה אצל מנכ"לית המשרד והוחלט על הקמת צוות משותף, צוות שכול את איל ואותי כיושבי ראש מול נציגי בתי הספר הכנסייתיים.

<עבדאללה חטיב: קיימנו ארבעה מפגשים במשרד וגם קיימנו סיור במסגרת בתי הספר הכנסייתיים, שם בחנו לא רק את נושא התקציב אלא גם סוגיות כמו הייחודיות של אותם בתי ספר, כל מה שקשור למבנה שנת הלימודים, כל מה שקשור ללוח הבחינות, כל מה שקשור לגבייה, כל מה שקשור לבינוי וכולי.

<עבדאללה חטיב: כלומר, אנחנו בחנו מכלול של דברים.

<עבדאללה חטיב: הגענו אתם להסכם במרבית הדברים ונשארה הסוגיה שהיא הסוגיה העיקרית שהיא סוגיית התקצוב.

<עבדאללה חטיב: לפני השביתה בה הם נקטו הייתה ישיבה שנייה עם מנכ"לית המשרד.

<עבדאללה חטיב: אני יזמתי את ישיבה בה השתתף גם איל.

<עבדאללה חטיב: המנכ"לית הציעה שלוש הצעות שהן הצעות עיקריות.

<עבדאללה חטיב: ההצעה הראשונה אומרת שקודם כל אם בתי הספר ירצו לעבור לרשמי, המשרד רואה בחיוב את המעבר שלהם אבל זאת החלטה של אותם בתי ספר, אם לעבור לרשמי או לא.

<עבדאללה חטיב: אמרנו להם במסגרת הדיון שהתקיים שאם הם רוצים לעבור לרשמי, אנחנו גם נדאג לשמור על הייחודיות של אותם בתי ספר.

<עבדאללה חטיב: אמרנו להם שזה יתבטא בזה – ואיל יחזק את דבריי כי הוא ממונה – שבנושא של בחירת מורים אנחנו נחריג אותם מהנוהל של קליטת מורים במגזר הערבי, ועוד אמרנו להם שבכל מה שקשור לבחירת מנהלים, אנחנו נדאג שיהיה להם חלק בכל מה שקשור לבחירה.

<עבדאללה חטיב: אי אפשר להביא מנהל לבית ספר שהוא כנסייתי נוצרי כשהוא שייך לזרם אחר גם בתוך העדה הנוצרית.

יעקב מרגי: הייתם קשובים להם.

<עבדאללה חטיב: היינו קשובים לשתי הסוגיות האלה.

<עבדאללה חטיב: בסוגיית הבינוי נשארנו בחילוקי דעות.

<עבדאללה חטיב: אמרנו שאנחנו מוכנים לבחון את הסוגיה.

<עבדאללה חטיב: בנושא הבינוי ישבנו אתם לישיבה ואנחנו רוצים להמשיך לקדם את המשא ומתן בינינו לבין בתי הספר הכנסייתיים.

<עבדאללה חטיב: ההצעה השנייה הייתה להעביר אותם, במידה והם ירצו, לבתי ספר שהם בתי ספר ייחודיים.

<עבדאללה חטיב: כאשר הם עוברים לבתי ספר שהם ייחודיים לא רשמיים, הם גם נהנים מסל תקצוב שהוא סל תקצוב נוסף.

<עבדאללה חטיב: ברגע שאתה עובר לבית ספר ייחודי, אתה גם יכול ליהנות מתקצוב שהוא תקצוב מסוים ממסגרת המשרד.

<עבדאללה חטיב: זאת ההצעה השנייה של המשרד.

יוסף ג'בארין: לפי ההצעה של המשרד, התקצוב הוא תקצוב מלא?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: סל.

יעקב מרגי: הוא הדגיש.

יעקב מרגי: סל תקצוב נוסף.

יעקב מרגי: כשהוא רצה לומר מלא, הוא אמר מלא.

<עבדאללה חטיב: בתי הספר הייחודיים, במידה והם באמת יכולים להצביע על משהו שהוא ייחודי, המשרד משתתף בחלק מהיוזמות שהם עושים באותם בתי ספר.

<עבדאללה חטיב: ההצעה השלישית.

<עבדאללה חטיב: אמרנו להם שבמידה ולא יקבלו את שתי ההצעות האלה, נפתחת בפניהם האופציה ללכת למקומות מסוימים, להביא להצעת ממשלה, לפנות למשרד ראש הממשלה.

<עבדאללה חטיב: אלה שלושת ההצעות.

<עבדאללה חטיב: עכשיו אנחנו מחכים.

<עבדאללה חטיב: מנכ"לית המשרד אמרה להם בישיבה האחרונה שאנחנו מחכים להחלטות שלהם.

<עבדאללה חטיב: אני רוצה להדגיש שאנחנו רואים בחיוב את התרומה של בתי הספר הכנסייתיים ואנחנו מעריכים מאוד את העשייה שלהם.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי ולאחר מכן איל רם.

חנין זועבי: יש אופציה שלישית אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: תיקון חקיקה.

יעקב מרגי: הוא הציע לך ליזום תיקון חקיקה.

יוסף ג'בארין: תיקון פוליטי.

יוסף ג'בארין: תסתדרו עם הממשלה.

אחמד טיבי: אני כאן כדי לחלוק כבוד לאנשים האלה שמובילים את אחת ממערכות החינוך הטובות, המיוחדות והמוצלחות בחברה הערבית.

אחמד טיבי: הדברים מתבטאים בתוצאות, בשיעורי הצלחה וזכאות לתעודת בגרות בממוצע של ציונים ובהישגים.

אחמד טיבי: כבר אמר לך דוקטור יוסף ג'בארין שרבים מחברי הכנסת, לפחות ברשימה המשותפת, הם בוגרי בתי הספר האלה.

אחמד טיבי: אני מרגיש חריג במקרה הזה.

מסעוד גנאים: גם אני.

יעקב מרגי: אתם לא נראים מקופחים.

יעקב מרגי: זה בסדר.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: לא דיברתי על קיפוח.

יעקב מרגי: אני אמרתי.

יעקב מרגי: בנושא החינוך אתם לא נראים מקופחים.

אחמד טיבי: אני בוגר בית הספר התיכון בטירה במשולש, שבתקופה ההיא היה בית הספר הטוב ביותר באזור שקיבץ תלמידים מהנגב.

זוהיר בהלול: ולו בגלל העובדה שדוקטור אחמד טיבי היה אחד התלמידים שם.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: למה האנשים האלה כאן?

אחמד טיבי: למה הם יצאו להפגין לפני כמה שבועות?

אחמד טיבי: בשל המצוקה הקשה והסכנה המרחפת בגלל היעדר תקצוב מלא.

אחמד טיבי: התנאי הבסיסי כמו שיוסף אמר, התנאי הבסיסי של תכנית ליבה מלאה על פי הנחיית משרד החינוך מתקיימת במקרה הזה, כתנאי של תקצוב מלא במקומות אחרים.

אחמד טיבי: למה התנאי הזה לא מיושם כאן בבתי הספר הכנסייתיים?

אחמד טיבי: זאת השאלה שהם מעלים ואנחנו מעלים.

יעקב מרגי: איל רם יידרש לכך.

אחמד טיבי: הוועדה חייבת להעלות ואני בטוח שהוועדה מעלה.

אחמד טיבי: הנקודה השנייה שהובנה בצורה ברורה מדבריו של מר עבדאללה חטיב היא שחסרה כאן החלטה פוליטית.

אחמד טיבי: למרות הסל שהוא הציע, שהוא סל שלא מספק את מנהלי בתי הספר ובעליהם, חייבת להיות החלטה פוליטית שתתקן את העוול.

אחמד טיבי: אני חושב שנגרם כאן עוול, אדוני היושב ראש.

אחמד טיבי: לכן, או הצעת חוק או הנחיה של ראש הממשלה לשר החינוך או החלטה סוברנית של שר החינוך עצמו.

אחמד טיבי: לאחרונה, בשבוע האחרון, למרות הדעות הימניות הקיצוניות שלו, הוא הפתיע בהצהרה אחת בודדת שניתנה בשבוע שעבר.

אחמד טיבי: אני מקווה שהוא יפתיע אותי גם בנושא הזה.

יעקב מרגי: תשכיל אותנו.

יעקב מרגי: מה הוא הצהיר?

אחמד טיבי: כאשר עלה אחד מגדולי הדור היהודים במדינה הזאת, אדם בשם ירון מזוז לבמה, ואמר לערבים שהם נמצאים כאן כי אנחנו עושים לכם טובה.

אחמד טיבי: אחריו עלה ראש הממשלה וחיזק את דבריו.

אחמד טיבי: בנט הפתיע.

אחמד טיבי: זה לא משנה את דעתי על בנט אבל הוא הפתיע.

יעקב מרגי: איך נפלתי במלכודת.

אחמד טיבי: אני סיימתי אדוני.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הסמנכ"ל, מנהל מינהל לעובדי הוראה.

יעקב מרגי: תשכיל אותנו מעבר למה שכבר ציין בצורה יפה עבדאללה חטיב, בסוגיה הייעודית והייחודית.

<איל רם: עבדאללה באמת נגע בכל הנקודה בצורה רחבה וטובה.

<איל רם: אני אוסיף שלוש נקודות.

יעקב מרגי: תתייחס לשאלה של חבר הכנסת.

<איל רם: בוודאי.

<איל רם: קודם כל, הסוגיה היא ממש לא אפליה לבתי הספר הכנסייתיים.

<איל רם: כפי שנאמר, אנחנו במשרד מעריכים אותם מאוד.

<איל רם: אני אישית הכרתי את זה בתוך התהליך וגם ביקרתי בבתי הספר.

<איל רם: יש סוגיות שהן לא קשורות לליבה אלא הן סוגיות שקשורות דווקא יותר למיון תלמידים.

<איל רם: זה שכאן יושבים חברי כנסת שהם בוגרי בתי הספר האלה לא נובע רק בגלל איכות בתי הספר אלא גם בגלל בחירת בתי הספר בתלמידים מסוימים.

<איל רם: זה דבר שהוא בתוך החינוך הרשמי.

חנין זועבי: אחד בוחר את השני.

<איל רם: אני לא יודע מה זה אחד בוחר את השני.

חנין זועבי: גם אנחנו בחרנו ללכת לבתי הספר האלה.

חנין זועבי: הוא עכשיו מדבר על סלקטיביות, שהם עושים סלקציה.

יעקב מרגי: זאת סוגיה שקיימת גם אצלנו, בחינוך החרדי.

יעקב מרגי: הוא היה חייב לציין את זה.

יעקב מרגי: אני לא לוקח את זה לשם.

יעקב מרגי: הוא היה חייב לציין את זה.

יעקב מרגי: בחינוך הממלכתי, אם הורה יתבע בית ספר על אפליה או סינון, עומדת לו הזכות.

<איל רם: זה סיפור דרמטי.

חנין זועבי: הוא מדבר על הרמה של מי אשם בזה.

יעקב מרגי: תני לו.

יעקב מרגי: הוא נותן סקירה.

יעקב מרגי: הוא לא מביע את דעתו.

<איל רם: בדיוק.

<איל רם: צריך להבין שבתי ספר רשמיים אלה בתי ספר שלא ממיינים תלמידים.

יעקב מרגי: תשתמש במונח ממלכתי ומוכר שאינו רשמי, אז כולם יבינו אותך.

<איל רם: גם כך יבינו.

<איל רם: רשמי זה ממלכתי והכוונה היא שבתוך בתי הספר האלה אין מיון תלמידים כי זה בעצם מייצר פגיעה בחינוך הציבורי.

<איל רם: מדינת ישראל אומרת שאנחנו רוצים לעשות בתי ספר רשמיים ובעצם יש כאן עידוד להכניס את בתי הספר הכנסייתיים להיות חלק ממערכת החינוך.

יעקב מרגי: אתה מסביר לנו את ההיגיון בכך שהמוכר שאינו רשמי מתוקצב ב-75 אחוזים וזה כדי לא לעודד פתיחת בתי ספר שאינם רשמיים, שאינם ממלכתיים.

<איל רם: כדי להיות חלק מהרשמיים.

<איל רם: זה לא קשור לכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: זה מה שאתה טוען?

<איל רם: הדבר הזה לא קשור לבתי הספר הכנסייתיים אלא לכל בתי הספר, המוכר שאינו רשמי.

<איל רם: אנחנו חושבים שלבתי הספר הכנסייתיים מאוד מאוד פשוט להיכנס להיות בתי ספר רשמיים ואנחנו לא כל כך מבינים את ההתנגדות שלהם להיכנס לזה מכיוון שכל הבקשות שלהם נענו על ידינו בצורה שבעצם הם לא ממש מעוניינים להיכנס לרשמי ולקבל את מאת האחוזים תקצוב למרות שאנחנו מאוד מעוניינים.

יעקב מרגי: אתם מנסים להבין למה הם לא מוכנים להיכנס?

<איל רם: ניסינו להבין.

יעקב מרגי: אתה לא תבין.

יעקב מרגי: מי שלא היה שם, לא יבין.

<איל רם: מי שלא היה איפה?

<איל רם: שאלת אם אנחנו מנסים להבין ואמרתי כן.

יעקב מרגי: אני אומר לך שהגיע הזמן שהממלכה, המדינה, תכיר בזה שבמיוחד מוסדות שהם תחת הכותרת של התורניים – בכל דת – נקרא לזה הדתיים, יש משמעות לאמירה.

יעקב מרגי: יש בזה אמירה וצריך להכיר בזה.

<איל רם: במדינה יש קריטריונים מאוד מאוד ברורים איך זה עובד.

<איל רם: אנשים שרוצים להקים כל מיני בתי ספר מכל מיני סוגים.

יוסף ג'בארין: אתם לא חולקים על כך שהם מקיימים את מלוא לימודי הליבה.

<איל רם: לא.

<איל רם: ממש לא חולקים.

<איל רם: אנחנו חולקים על בעיות אחרות שיש.

יעקב מרגי: אתה אומר שמישהו מלמד את כל מקצועות הליבה במאה אחוזים, זכאי לתקצוב מלא של ה-75 אחוזים.

יעקב מרגי: אלה שלא מקיימים את הליבה, לא זכאים למלא מתוך ה-75 אחוזים.

יוסף ג'בארין: המלא הוא 75 אחוזים.

<איל רם: בעיני השאלה שצריכה להישאל כאן היא למה לא להיכנס לרשמי.

<איל רם: בעצם המדינה מוכנה להכיר בכל הייחודיות שלהם ושהם יהיו ברשמי, כי אז הם יקבלו תקצוב מלא.

יוסף ג'בארין: בואו נשמע למה הם מתנגדים.

יוסף ג'בארין: מה לגבי האופציה השנייה?

יוסף ג'בארין: לעבור לבתי ספר ייחודיים.

<איל רם: האופציה שהוצעה וכרגע לא שמענו.

חנין זועבי: יש בתי ספר שמדגישים מסלול מסוים.

<איל רם: בתוך בתי הספר הרשמיים הממלכתיים יש גם בתי ספר שהם ייחודיים.

יעקב מרגי: יש כאן קושי להבין את ההגדרה.

יעקב מרגי: מי שבתחום החינוך מבין.

יעקב מרגי: כשאתה אומר ייחודי, אנחנו מנסים עכשיו לנחש למה אתה מתכוון.

<איל רם: במשרד החינוך יש ועדה שנקראת וועדת ייחודיים והיא מכירה בייחודיות מסוימת של בתי ספר.

יעקב מרגי: ויקבלו עוד שבע שעות שבועיות.

<איל רם: עבור הייחודיות הם יכולים גם לגבות במקרים מסוימים תשלומים נוספים מעבר למה שבתי ספר רגילים גובים.

<איל רם: הוועדה היא במסגרת המוכר.

יעקב מרגי: עוקף קריות.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: בוקר טוב לכולם.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לדברי חבריי בהערכתם את פועלם ועשייתם של בתי הספר הכנסייתיים.

מסעוד גנאים: אנחנו באמת רואים את התוצאות.

מסעוד גנאים: אני לא מבין למה לא רק מתקצבים אלא גם מקצצים.

מסעוד גנאים: אם הם מקיימים את לימודי הליבה, את התוכניות של משרד החינוך, איפה הבעיה?

מסעוד גנאים: זאת דווקא לאור תרומתם הפדגוגית והחינוכית הגדולה מאוד והעשירה מאוד.

מסעוד גנאים: שמעתי את שלושת האופציות שמנה דוקטור עבדאללה חטיב ואני רוצה לשמוע את עמדת בתי הספר שיאמרו לנו למה הם מתנגדים.

מסעוד גנאים: לגבי האופציה השלישית, במשרד החינוך יש עניין של החלטות.

מסעוד גנאים: החלטה מיוחדת של משרד חינוך.

מסעוד גנאים: יש החלטות באשר לתקציבים בכל מיני מישורי ומגזרי חינוך שאני לא מכיר בהם.

מסעוד גנאים: לא מכירים במגזר הבדואי והאחר.

מסעוד גנאים: אבל אני מכיר החלטות כמו החלטה בקשר לתקציב החינוך במגזר הבדואי למשל, למרות שאני אומר שאני לא מכיר.

מסעוד גנאים: במגזר הדרוזי וכולי.

מסעוד גנאים: למה לא לכלול את בתי הספר האלה בהחלטת ממשלה מיוחדת וזאת לאור פועלם, עשייתם ותרומתם?

יעקב מרגי: הוא אמר ביושר.

יעקב מרגי: הוא אמר שזאת האפשרות השלישית, להחריג אותם.

מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע את בתי הספר.

מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע על הייחוד שלהם ועל ייחוד הלימודים.

מסעוד גנאים: אני רוצה לשמוע את כל התנאים בהם הם רוצים.

יעקב מרגי: נשמע את מר עאוני בטחיש.

<עאוני בטחיש: אני מנהל בית ספר אלמוכלס בנצרת, בית ספר המונה כ-1,500 תלמידים ותלמידות מכיתת גן, טרום חובה, עד כיתה י"ב.

<עאוני בטחיש: אני מדבר בשם כל בתי הספר הנוצריים בארץ.

<עאוני בטחיש: אני לא אחזור על הסקירה הסטטיסטית של חבר הכנסת ג'בארין אלא אני רוצה להדגיש מספר נקודות.

<עאוני בטחיש: אני אתייחס קודם כל לעניין האחרון שאיל רם התחיל בו, המיונים.

<עאוני בטחיש: השערות שלי כבר הלבינו ונשרו ואני נלחם בסטיגמה הזאת.

<עאוני בטחיש: אם לאיל יש פטנט איך אני יכול למיין ילד או ילדה בגיל שלוש או ארבע שנכנסת אלי לגן וממשיכה עד כיתה י"ב, שיגיד לי.

יעקב מרגי: אתה לא ממיין.

<עאוני בטחיש: בטח לא.

<עאוני בטחיש: אדוני, אי אפשר למיין ילד או ילדה בגיל שלוש או ארבע.

יעקב מרגי: יש מוסדות כנסייתיים שממיינים.

<עאוני בטחיש: אולי יש מתוך כל המכלול הזה שניים או שלושה שאין להם גני ילדים והם מתחילים בחטיבת ביניים או בחטיבה העליונה והם ממיינים, אבל זה המיעוט.

<עאוני בטחיש: הכלל לא ממיין כי אי אפשר למיין בגיל שלוש או ארבע.

<עאוני בטחיש: האני מאמין הפדגוגי שלנו הוא אחריות פדגוגית וחינוכית מלאה על התלמידים מאז שהם נכנסים לבית הספר עד שהם מסיימים כיתה י"ב.

<עאוני בטחיש: דבר שני.

<עאוני בטחיש: חלק מבתי הספר קיימים עוד מלפני קום המדינה, ולמה הם קיימים?

<עאוני בטחיש: הם קיימים כי יש להם גם שליחות דתית בארץ וגם שליחות פדגוגית.

<עאוני בטחיש: יש לנו את הפדגוגיה שלנו.

<עאוני בטחיש: לגבי העניין של המשא ומתן שהיה עם משרד החינוך.

<עאוני בטחיש: אני לא אוהב לייפות דברים.

<עאוני בטחיש: היה משא ומתן בו לא הגענו לכל הסכמה.

<עאוני בטחיש: אין הסכמות.

<עאוני בטחיש: היו הצעות של משרד החינוך שלא התקבלו על ידינו.

יעקב מרגי: הוא אמר שלא קיבלו תשובות.

<עאוני בטחיש: לא.

<עאוני בטחיש: היו הסכמות.

יעקב מרגי: הוא אמר שהיו הצעות.

<עאוני בטחיש: לא היו הסכמות.

<עבדאללה חטיב: אמרתי הסכמות בחלק מהדברים.

<עאוני בטחיש: לא היו הסכמות באף נושא.

<עבדאללה חטיב: בנושא של החופשות, היו הסכמות.

<עאוני בטחיש: אני הקשבתי לדברים.

<עאוני בטחיש: הסכמות בארבע נקודות עיקריות לא היו ולא יהיו.

<עאוני בטחיש: מינוי מנהלים, אוטונומיה של מינוי מנהלים, מינוי מורים.

<עאוני בטחיש: הם מדברים על בחירת תלמידים ולא יודע באיזה קונטקסט והבעלות על המבנים של הכנסייה.

<עאוני בטחיש: בארבעת הנקודות האלה לא היו הסכמות ולא יהיו הסכמות.

<עאוני בטחיש: משרד החינוך בכל הדיונים עבד אתנו בשיטת יהיה בסדר, נמצא פתרון.

<עאוני בטחיש: פתרון קונקרטי לא היה.

<עאוני בטחיש: אני רוצה להסב את תשומת לבכם לכך שהרוב המכריע של בתי הספר נמצא בתוך מנזרים.

<עאוני בטחיש: בית הספר נמצא ליד הכנסייה, ליד המנזר ואי אפשר להפריד.

<עאוני בטחיש: ברגע שמשרד החינוך שוכר את המבנים, הוא מעביר את השימוש בהם לרשות המקומית שיכולה להשתמש בהם 24 שעות ביממה במשך 365 ימים בשנה, וזה בלתי אפשרי.

<עאוני בטחיש: יש אנשי דת שחיים שם.

<עאוני בטחיש: יש אורח חיים דתי בתוך המתחם הזה.

<עאוני בטחיש: זה בלתי אפשרי.

<עאוני בטחיש: לגבי אחוזים ומספרים.

<עאוני בטחיש: משרד החינוך כל הזמן מספר לנו שהוא משלם לנו בין 65 ל-75 אחוזים מהתקציב.

<עאוני בטחיש: אני רוצה להבהיר את זה פעם אחת ולתמיד.

<עאוני בטחיש: זה לא נכון.

יעקב מרגי: תסביר לנו למה.

<עאוני בטחיש: אדוני, אני מתמטיקאי.

<עאוני בטחיש: כשאתה מדבר על אחוזים, אתה צריך לראות מ-מה.

<עאוני בטחיש: הם מדברים על 75 אחוזים מתקן השעות של תכנית.

יעקב מרגי: מה אורך יום הלימודים במוסדות הכנסייתיים?

<עאוני בטחיש: מ-8:00 בבוקר עד 2:00 ויש כאלה שהלימודים שם הם עד 2:45.

<עאוני בטחיש: 75 אחוזים, הם מתכנית הליבה עצמה.

<עאוני בטחיש: אם בית ספר רשמי, יש לו שלושים שעות, אנחנו אמורים לקבל בין 65 ל-75 אחוזים מהשעות האלה.

<עאוני בטחיש: אנחנו לא מסתפקים בזה.

<עאוני בטחיש: אנחנו גם מוסיפים שעות משלנו ואנחנו מגיעים ל-132 אחוזים מהליבה.

<עאוני בטחיש: לא מדברים שם, ולא במקרה, על עלות תלמידים כי עלות תלמידים אינה רק שעות לימוד.

<עאוני בטחיש: עלות תלמידים זה מבנים, הקרקעות הן קרקעות פרטיות ואת המבנים אנחנו מקימים, אחזקת מבנים.

יעקב מרגי: בתיכוניים, הרשות המקומית לא מסייעת לכם?

<עאוני בטחיש: אין.

<עאוני בטחיש: כל שלבי החינוך, הכול במימון עצמי של הכנסייה.

יעקב מרגי: גם בתיכון?

<עאוני בטחיש: גם בתיכון.

<עאוני בטחיש: אנחנו לא מקבלים, לא מבנים ולא כלום.

<עאוני בטחיש: אחזקת בתי הספר היא נטו עלינו.

<עאוני בטחיש: אני לא רוצה לדבר על פונקציות אחרות שנמצאות בבית הספר וכולם יודעים עליהן כמו מזכירות, טלפוניה ותקשורת, חשמל, מים וכולי.

חנין זועבי: זה מגיע כמעט לשלושים אחוזים.

<עאוני בטחיש: 34 אחוזים.

יעקב מרגי: מהעלות הכוללת.

חנין זועבי: מהעלות הכוללת.

<עאוני בטחיש: כן.

יוסף ג'בארין: לפי המחקר של מרכז המידע של הכנסת.

<עאוני בטחיש: באותה הזדמנות, משרד החינוך מוציא חוזר תשלומים שמגביל אותנו בתשלומים.

יעקב מרגי: בגבייה.

<עאוני בטחיש: בגבייה.

<עאוני בטחיש: כאן אני רוצה להזכיר נקודה מאוד חשובה.

<עאוני בטחיש: האוכלוסייה שלומדת בבתי הספר שלנו היא אוכלוסייה שמייצגת את החברה שאנחנו חיים בה.

<עאוני בטחיש: זה לא העשירון העליון.

<עאוני בטחיש: אני בנצרת נמצא באשכול שלוש מתוך עשר.

<עאוני בטחיש: שם יש 13 אלף תלמידים.

יוסף ג'בארין: אתה מדבר על מצב התלמידים.

<עאוני בטחיש: כן.

<עאוני בטחיש: על המצב הסוציו אקונומי.

<עאוני בטחיש: בנצרת לומדים במוסדות שלנו 56 אחוזים מתלמידי נצרת.

<עאוני בטחיש: אם 56 אחוזים מתושבי נצרת הם בעשירון העליון, הייתי חותם לכם שתפתרו אתכם מהתשלומים לבתי הספר האלה.

<עאוני בטחיש: שכר הלימוד אצלנו הוא בממוצע 4,500 שקלים לשנה לתלמיד.

<עאוני בטחיש: תשוו אותנו לבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, לא חרדים, במגזר היהודי.

<עאוני בטחיש: 17 אלף שקלים, 12 אלף שקלים, 20 אלף שקלים.

<עאוני בטחיש: 4,500 שקלים, ההורים מתקשים לשלם את הסכום הזה.

<עאוני בטחיש: מה בא משרד החינוך ומציע?

<עאוני בטחיש: תהפכו לייחודיים ותגבו עוד יותר.

<עאוני בטחיש: תגיעו ל-7,000 שקלים.

<עאוני בטחיש: אנחנו לא רוצים.

<עאוני בטחיש: לא רוצים לשלוח את היד לכיסים של ההורים.

<עאוני בטחיש: זה לא מגיע להורים.

יעקב מרגי: אתה אומר שמספיק שמה שאתם כבר לוקחים מהם.

<עאוני בטחיש: בדיוק.

יעקב מרגי: תחשבו על כך מה קורה אם יש שלושה-ארבעה ילדים במשפחה.

<עאוני בטחיש: אדוני, יש לי שלושה ילדים.

<עאוני בטחיש: אם אני רוצה לחשב את מה שאני משלם כשכר לימוד וחוגים, אני מגיע לעשרים אלף שקלים כל שנה.

<עאוני בטחיש: זאת משכנתא.

<עאוני בטחיש: לגבי תכניות פדגוגיות.

<עאוני בטחיש: משרד החינוך הפריד אותנו מתכנית אופק חדש.

<עאוני בטחיש: אם מדברים על פדגוגיה ועל טובת תלמידי ישראל, איך תלמידים שגרים באותו בניין, ההוא הולך לאופק חדש ולומד מ-8:00 עד 4:00 ויש לו שעות פרטניות ועוד דברים, ולעומתו לתלמיד אחר אין את זה.

<עאוני בטחיש: שני מורים שגרים באותו בניין, אחד מקבל משכורת איקס והשני מקבל משכורת אחת וחצי איקס.

<עאוני בטחיש: אנחנו מחוץ לאופק חדש וזאת הייתה ההחלטה הסופית של מנכ"לית משרד החינוך בישיבה האחרונה עליה דובר.

<עאוני בטחיש: בבתי הספר שלנו לומדים מכל העדות, גם מוסלמים, גם דרוזים וגם יהודים.

<עאוני בטחיש: ביפו יש לנו בתי ספר שלומדים בהם גם ילדים יהודים.

<עאוני בטחיש: אנשים בוחרים בנו ולא אנחנו באים ומשדלים את האנשים לשלוח את הילדים אלינו.

יעקב מרגי: אתם מקבלים ילדים גם מדתות אחרות.

<עאוני בטחיש: בטח.

<עאוני בטחיש: בכל בתי הספר אתה תמצא את זה.

<עאוני בטחיש: אדוני, יותר מעניין הוא שאתה נכנס לאותו בית ספר, אתה רואה את כולם בתלבושת אחידה ואתה לא יכול להגיד זה מוסלמי, זה דרוזי, זה נוצרי, זה יהודי.

<עאוני בטחיש: אין.

<עאוני בטחיש: אצלנו כולם בני אדם, תלמידים שנבראו בצלם אלוהים.

<עאוני בטחיש: משרד החינוך שם לו למטרה לחסל את בתי הספר שלנו.

<עאוני בטחיש: אנחנו בשנה הקודמת החלטנו לא לפתוח את שנת הלימודים.

<עאוני בטחיש: באה מנכ"לית משרד החינוך וביקשה פגישה דחופה אתנו.

<עאוני בטחיש: אנחנו כיבדנו את ההצעה שלה והלכנו לפגישה אבל לא הגענו לשום דבר.

<עאוני בטחיש: בשנה הזאת לקחנו על עצמנו הלוואות כדי להתקיים אבל שום דבר לא השתנה ואנחנו לא רואים שמשהו ישתנה באופק כי הגישה של משרד החינוך היא או שנהיה רשמיים, בשליטה המלאה של המשרד, או שאנחנו נישאר כמו שאנחנו, ייחודיים.

<עאוני בטחיש: גבו מההורים או שנבוא אליהם.

<עאוני בטחיש: כל האופציות האלה לא מתאימות לנו.

יעקב מרגי: זה עובר כחוט השני.

יעקב מרגי: גם אצלנו במגזר החרדי המוכר שאינו רשמי, היום לפתוח מוסד מוכר שאינו רשמי, זה אדם שמתאבד כלכלית.

יעקב מרגי: הוא משעבד את הנכסים שלו.

יעקב מרגי: זאת מעמסה כבדה על ההורים.

יעקב מרגי: הקטע הזה, אני קורא לו עבודה זרה.

יעקב מרגי: בסדר, החינוך הממלכתי, נכון, הוא חשוב, אבל צריך להכיר בייחודיות.

יעקב מרגי: לא צריך להשתולל.

יעקב מרגי: נכון, צריך לקבוע אמות מידה אבל צריך להכיר בייחודיות של מגזרים.

יעקב מרגי: אנחנו לא בסקנדינביה.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, צריך להכיר בייחודיות של מגזרים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, בואו נסכים קודם כל שאנחנו לא מקבלים שתי טענות מרכזיות שמשרד החינוך הציג בפנינו.

חנין זועבי: שם נסכים ואז אפשר להתקדם.

חנין זועבי: אם לא נסכים, לא נתקדם.

חנין זועבי: הטענה הראשונה היא שכבר יש הסכמות, יש משא ומתן ועוד מעט נפתור את המצב.

חנין זועבי: אני חושבת שאין רצון אמיתי מתוך הכרה בצרכים של החברה, מתוך הכרה בשיח שכל הזמן משרד החינוך עושה לגבי הקטנת פערים.

חנין זועבי: אין אפשרות שבתי הספר ומשרד החינוך יגיעו לבדם להסכמה כי כנראה יש החלטה של משרד החינוך להציג אופציות שהן לא קיימות.

חנין זועבי: אתה לא יכול להגיד שיש לכם שלוש אופציות כאשר בשתיים מהן, אתה אומר להם להרוס את עצמם ואתה עוד מאשים אותם בטענה שהיא כלל לא נכונה.

חנין זועבי: אם כן, קודם כל, אין אופציות.

חנין זועבי: ההחלטה להפוך לרשמי מוכר היא להרוס גם את האיכות, גם את הייחודיות והם לא יכולים לבוא בטענה הזאת למוכר הלא רשמי החרדי.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: דעי לך ששר החינוך ניסה.

יעקב מרגי: הוא הקים אגף חרדי ובתוכו ניסה להקים רשת חרדית.

יעקב מרגי: זאת שאיפה שלהם.

יעקב מרגי: לא מצד הלאמה אלא כדי לשים את הכול.

חנין זועבי: אבל זה לא הצליח.

יעקב מרגי: זה לא יצליח.

חנין זועבי: זה רק יהרוס.

יעקב מרגי: יש ייחודיות.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים להשאיר אותם לבד אלא צריכה להיות התערבות חיצונית גם של הוועדה וגם של גורמים אחרים.

חנין זועבי: זאת לא בעיה של חודשים אלא זאת בעיה של שנים.

חנין זועבי: הטענה השנייה שמשרד החינוך חייב להכיר בה.

חנין זועבי: קודם כל, אי אפשר למיין עבדאללה, ואתה יודע שאם בית הספר בנצרת מקבל חמישים אחוזים מהתלמידים ובעכו הוא מקבל שלושים אחוזים, זה לא למיין תלמידים.

חנין זועבי: אין סלקציה.

חנין זועבי: אתה לא יכול לעשות סלקציה ואז להכניס חמישים או שלושים אחוזים.

חנין זועבי: בכלל אין סלקציה.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש מוסד אחד שהוא מתנהל על פי קודים דתיים מסוימים.

יעקב מרגי: אי אפשר להכליל.

<קריאה: בישובים מסוימים הם קולטים כמעט את כולם.

יוסף ג'בארין: בית ספר תיכון אחד שכולם רוצים ללכת אליו ולכן אי אפשר לקבל את כולם.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש לו גם קודים מסוימים.

יוסף ג'בארין: לא.

חנין זועבי: מה שיותר מכעיס אותי זה שגם אם יש בית ספר אחד שעושה סלקציה, זה סימפטום וזאת לא הבעיה.

חנין זועבי: אם אתה מאפשר לתלמידים לבחור, הם לא בוחרים בחינוך הציבורי, ואולי גם הבנים שלך, עבדאללה.

חנין זועבי: אתה יודע שהבעיה היא בחינוך הציבורי.

חנין זועבי: אתה לא יכול להאשים כל הזמן את בתי הספר האיכותיים.

יעקב מרגי: הוא לא מאשים.

חנין זועבי: הוא מאשים.

יעקב מרגי: הוא מציין עובדות.

יעקב מרגי: הוא לא מאשים.

חנין זועבי: אנחנו צריכים להסכים שכאשר משרד החינוך לוקח את הטענה הזאת על מנת לתרץ על האופציה שאומרת שאי אפשר לעשות סלקציה ואתם תעברו לממלכתי רשמי.

חנין זועבי: זאת האשמה.

חנין זועבי: זאת טענה שממנה רוצים לכפות את הממלכתיות.

יעקב מרגי: תאמינו לי, גם הקטע של הבעלות על הנכסים.

יעקב מרגי: נכון שיש הנחיה ונוהל אבל אי אפשר להתגמש?

יעקב מרגי: אף אחד לא יעביר בעלות של מנזר או כנסייה.

יעקב מרגי: יש גם עניין של הקדשים.

חנין זועבי: זו הייתה הנקודה השלישית.

חנין זועבי: יש ניסיון של השתלטות, של שליטה.

חנין זועבי: אתה מציג טענה - - -

יעקב מרגי: לא אתה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

חנין זועבי: בסדר.

חנין זועבי: משרד החינוך בא בטענה שהיא לא רק אבסורדית אלא היא חוצפנית.

חנין זועבי: אתה בא לבניינים ולמוסדות של מאות שנים לפני קום המדינה.

חנין זועבי: אתה בא לטרה סנטה של עכו, 400 שנים, לפני קום המדינה ואתה רוצה להשתלט על המוסדות האלה.

חנין זועבי: אתה עושה את זה במקום לסבסד אותם יותר.

חנין זועבי: אם אנחנו רוצים חינוך איכותי, הנה, הם מציגים דוגמה לחינוך איכותי.

חנין זועבי: הם עוזרים למשרד החינוך.

חנין זועבי: אלה מוסדות שעוזרים למשרד החינוך גם באמצעות תקציבים מחוץ לארץ.

חנין זועבי: זאת אומרת, צריך לתגמל אותם על כל העשייה החינוכית שלהם אבל אתם באים להרוס את הקטע הכי איכותי.

חנין זועבי: זה לא משתלב עם שיח סגירת פערים אלא משתלב עם שיח שאנחנו רוצים להרוס את החלק היחידי שהוא איכותי בחינוך הערבי.

יעקב מרגי: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.

יעקב מרגי: אני חוזר לעאוני בטחיש.

יעקב מרגי: כמה אמרת תלמידים מגיל הגן ועד י"ב?

<עאוני בטחיש: בכלל בכל בתי הספר שלנו?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בנצרת.

<עאוני בטחיש: בנצרת יש לנו כ-13 אלף תלמידים שמהווים 56 אחוזים מהאוכלוסייה.

יעקב מרגי: אתה מנהל בית ספר.

<עאוני בטחיש: אלמוכלס, בו לומדים 1,500 תלמידים.

יעקב מרגי: כמה כיתות יש אצלכם?

<עאוני בטחיש: 42 כיתות אם.

יעקב מרגי: מה קורה מבחינת מבנים?

<עאוני בטחיש: מבחינת מבנים, רק להמחשה.

<עאוני בטחיש: משנת 1999 עד 2014 אני השגתי מאה מיליון שקלים תרומות מגרמניה כדי לבנות ולתחזק את הבניינים שלי.

<עאוני בטחיש: המדינה השקיעה אפס.

יעקב מרגי: כמה תלמידים בממוצע בכיתה?

<עאוני בטחיש: 38, 37, 36 תלמידים ויש לי כיתות עם ארבעים תלמידים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: דוקטור ריאד כאמל.

יוסף ג'בארין: תרשה לי לומר הערה אישית.

יוסף ג'בארין: גילוי נאות.

יוסף ג'בארין: דוקטור ריאד כאמל הוא המורה האישי שלי.

יוסף ג'בארין: הגילוי הנאות השני הוא שבכיתה ח' משום מה הוא אמר לי שאני אולי אהיה חבר כנסת.

<ריאד כאמל: אני גאה בזה.

<ריאד כאמל: עאוני ציין את הנקודות החשובות ואני אציין בקצרה רק שלוש נקודות.

<ריאד כאמל: אני רוצה לומר שלא היה תלמיד ששינה את הדת שלו.

<ריאד כאמל: הם באים ללמוד אצלנו ונשארים עם הדת שלהם.

<ריאד כאמל: אנחנו על סף סגירה ואין לנו מקורות מימון.

<ריאד כאמל: עאוני מדבר על כך שהוא הצליח לגייס כסף מגרמניה, אבל יתר בתי הספר, אין להם שום מקור מימון חוץ ממשרד החינוך.

<ריאד כאמל: לכן אנחנו באמת על סף סגירה.

יעקב מרגי: רוב התורמים רוצים שהתרומה תיראה.

יעקב מרגי: הם רוצים אותה לבניינים.

יעקב מרגי: לא תמיד הכסף הזה עוזר לתפעול.

יעקב מרגי: בסוף התורם רוצה את השלט.

<ריאד כאמל: הנקודה האחרונה.

<ריאד כאמל: משרד החינוך הצליח לגייס חלק מאמצעי התקשורת וטוענים שאנחנו בתי ספר של עשירים.

<ריאד כאמל: הם הצליחו לגייס את החלק הזה ושכנעו חלק מההורים לא לשלם לנו את הכסף.

<ריאד כאמל: בעצם אמצעי התקשורת עשו לנו מוות ואנחנו מנסים כל הזמן לשכנע את ההורים שאנחנו לא בתי ספר של עשירים, שאנחנו רוצים לעבוד עם כולם והמצב שלנו הולך ומחמיר דווקא בתקופה האחרונה.

יעקב מרגי: אתה יודע שאנחנו חברה מאוד סטיגמתית.

יעקב מרגי: תוויות ותגיות, בלי לבדוק.

יעקב מרגי: שיפוטיים.

יעקב מרגי: הנוצרים, תמיד זה יותר עשיר.

<ריאד כאמל: אבל זאת לא האמת.

יעקב מרגי: ודאי.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, כפי שאמר דוקטור ג'בארין, גילוי נאות.

זוהיר בהלול: אני אתחיל בגילוי נאות.

זוהיר בהלול: אני יציר הכפיים של בתי הספר האלה.

זוהיר בהלול: הוריי למדו בבתי הספר האלה, ילדיי למדו בבתי הספר האלה.

זוהיר בהלול: אני נולדתי בחיפה ועברתי לעכו.

יעקב מרגי: אני חשבתי שהכול בא מגנטיקה.

זוהיר בהלול: גנטיקה היא מרכיב חשוב במתאר של האדם, בתכנית המתאר של האדם.

זוהיר בהלול: אני מאוד מתחבר למה שנאמר לגבי העובדה שאף מוסלמי שלמד בבתי הספר האלה, לא הפך נוצרי.

זוהיר בהלול: כלומר, זאת לא כת מיסיונרית כפי שסטיגמתית מנסה משרד החינוך בפחדים הפבלוביים שלו לצייר את בתי הספר האלה.

זוהיר בהלול: הם בעלי תרומה ערכית נשגבה מאין כמותה.

זוהיר בהלול: הם מורידים מהנטל של המדינה בצורה הערכית ביותר, אבל הם לא יכולים לאבד את כל נכסי הברזל שלהם בשל העובדה שההסכמות האלה, כאילו של משרד החינוך דרך המנכ"לית, הם נביאי הדור.

זוהיר בהלול: הם שמחליטים מה צריך להיות כאן בארץ והם שמחליטים.

זוהיר בהלול: אם תתמזגו ותשתלבו עם הדרישות שלנו, עם שלושת הלאווים – הרי מאשימים את הערבים, העולם הערבי, לא, לא, לא, שלושת הלאווים שאתה בטח מכיר את זה - - -

יעקב מרגי: לא.

אחמד טיבי: חרטום.

אחמד טיבי: סודן.

זוהיר בהלול: 1969.

זוהיר בהלול: שלושת הלאווים.

זוהיר בהלול: זאת לא מדיניות לאווים.

יוסף ג'בארין: הכול הפך ל-כן, אבל גם זה לא עזר.

זוהיר בהלול: עם כל הכבוד, זאת לא מדיניות.

זוהיר בהלול: להגיד לא רבתי, לאו רבתי, זאת לא מדיניות.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, החברה בישראל רוצה לעשות כור היתוך ולא הלך לה.

זוהיר בהלול: אחר כך הלכה למודל של רב תרבותיות ועכשיו אומרים זה עבר זמנו בטל קורבנו.

זוהיר בהלול: עכשיו הולכים לפרלל סוסייאטי.

זוהיר בהלול: כלומר, כל קבוצה אתנית צריכה להיות.

זוהיר בהלול: זה חשוב לך? הרי אתה חרדי, זה חשוב לך לשמר את הזהות שלך.

זוהיר בהלול: זה חשוב לנו.

יעקב מרגי: מעבר לזה.

יעקב מרגי: גם חשוב לי שאחרים ישמרו את הזהות שלהם.

זוהיר בהלול: בוודאי.

זוהיר בהלול: כן.

זוהיר בהלול: בעיני רוחי אני רוצה כמה בתי ספר של פיילוט במדינה שיהיו שמונים אחוזים יהודים ועשרים אחוזים ערבים כדי שנלמד את התלמידים מגיל אפס לצמוח בדו קיום.

זוהיר בהלול: אבל אני מאוד מחשיב את בתי הספר האלה.

זוהיר בהלול: הם לא חונטה דתית, הם לא חתרניים, לא חותרים תחת אושיות המדינה אלא הם משרתים את המדינה.

זוהיר בהלול: אז מה?

זוהיר בהלול: המדינה עכשיו מוסיפה חטא על פשע כאשר היא אומרת שבתי הספר האלה צריכים להיות נכים ב-25 אחוזים.

יוסף ג'בארין: לא 25 אחוזים אלא יותר.

יוסף ג'בארין: זה עם ההוצאות ועם הגבלת התשלומים.

זוהיר בהלול: כאילו בתי הספר האלה צריכים להיות נכים בשיעור 25 אחוזים.

זוהיר בהלול: אז תפנו אותם לביטוח הלאומי.

זוהיר בהלול: , אם משרד החינוך לא רוצה לתת להם, שהביטוח הלאומי ייתן להם 25 אחוזים על הנכויות האלה.

זוהיר בהלול: אני מתקומם נגד העובדה שמשרד החינוך בתוך שלושת הלאווים מנסה גם לרוקן את העניין של המיונים.

זוהיר בהלול: מדינת ישראל מחפשת רק ציונים.

זוהיר בהלול: היא לא מלמדת, לא מחנכת אלא מחפשת רק ציונים.

זוהיר בהלול: באמת, כמו שאמר עורך דין אוסאמה סעדי, יש שלושה-ארבעה בתי ספר, אז בשביל זה סטיגמתית תאמר כל בתי הספר הם כאלה?

זוהיר בהלול: אני מוחא ואני אומר שזה עוול בל יכופר.

יעקב מרגי: האוניברסיטאות לא ממיינות?

זוהיר בהלול: בוודאי.

זוהיר בהלול: אנחנו אלופי המיונים.

יעקב מרגי: לאליטות מותר.

יעקב מרגי: לנו לא.

זוהיר בהלול: לכן, אדוני היושב ראש, אני בונה עליך.

יעקב מרגי: אני בונה עליכם.

יעקב מרגי: אל תזרקו עלי.

זוהיר בהלול: אתה חשוב.

זוהיר בהלול: בוודאי.

יעקב מרגי: כולנו ביחד נשלב ידיים.

זוהיר בהלול: אנחנו גם מודים לדוקטור ג'בארין שהביא את הנושא הזה לדיון.

זוהיר בהלול: הוא הקדים אותי כי הנושא הזה בער בנפשי ורציתי להביא אותו כי הם פנו גם אלי.

זוהיר בהלול: לא הם באופן אישי.

זוהיר בהלול: אנחנו גם חבים יותר מאשר תודה לנוצרים במדינה הזאת.

זוהיר בהלול: לנוצרים במדינה הזאת יש תרומה ערכית בל תסולא בפז ואנחנו חייבים להם.

זוהיר בהלול: אי אפשר להעניש אותם.

זוהיר בהלול: אי אפשר גם לתחקר אותם כל הזמן.

זוהיר בהלול: תבואו לדיונים ומתחקרים אותם.

זוהיר בהלול: מה, אלה אנשים אינטליגנטיים, סופר אנליטיים, מה אנחנו כל הזמן מביאים אותם ובמקום להגיד להם תורה, מתחקרים אותם.

זוהיר בהלול: אני בונה עליך.

יעקב מרגי: באמת, בעזרת השם ביחד נעשה זאת.

זוהיר בהלול: דרך אגב, אלמלא בתי הספר האלה, אנחנו היינו מצטרפים לישיבות.

זוהיר בהלול: תגיד תודה שלא מילאנו את הישיבות.

יעקב מרגי: ברוך הבא.

יעקב מרגי: מי אמר לך שלא היינו מקבלים אתכם?

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול להבטיח לך שלא היית הופך להיות יהודי.

יעקב מרגי: זה בהומור.

יעקב מרגי: האב דוקטור אליאס דאו.

<אליאס דאו: בוקר טוב.

<אליאס דאו: אני מודה לך.

<אליאס דאו: רציתי לציין את ההסכם הבינלאומי שנחתם בין הכס הקדוש במדינת ישראל, היכן המדינה מכירה בזכות הכנסייה להקים ולנהל בתי ספר ששייכים לכנסייה.

<אליאס דאו: רציתי רק לומר שהנסיגה הסמויה של מדינת ישראל מההסכם, מדאיגה אותנו ככנסייה.

יוסף ג'בארין: מאיזה שנה ההסכם?

<אליאס דאו: 1991.

יעקב מרגי: אני לא מכיר את ההסכם.

יעקב מרגי: המדינה לא מונעת את העצמאות.

יעקב מרגי: היא אומרת לך שאם אתה רוצה להיות כזה, בדרך שלי אני מתקצבת אותך פחות.

אוסאמה סעדי: גם לי יש גילוי נאות.

אוסאמה סעדי: אני בוגר אחד מבתי הספר האלה, מהטובים ביותר בגליל, שזה בית ספר אל גליל אל מסכייה בעלבון.

אוסאמה סעדי: אני למדתי שם משנת 1980 עד 1983, אז לא היה בית ספר תיכון ממלכתי בכפר ערבה ואני חושב שגם לא בדיר חנא ובכל הכפרים הסמוכים.

אוסאמה סעדי: לא היה בית ספר תיכון אחד לרפואה.

אוסאמה סעדי: היינו נודדים לכפר עלבון, לבית ספר הזה הכנסייתי, שם למדו כולם.

אוסאמה סעדי: היום ברוך השם יש לנו בערבה שלושה בתי ספר תיכוניים בהם לומדים אולי 99 אחוזים מהתלמידים.

אוסאמה סעדי: גם בסכנין וגם בדיר חנא.

אוסאמה סעדי: בית הספר בעלבון היום מקבל את כל התלמידים מכפר עלבון ואם מישהו רוצה ללכת ללמוד שם, הוא הולך ללמוד שם.

אוסאמה סעדי: אני לא מבין למה ההתעקשות הזאת ולמה ההתעמרות בבתי הספר האלה.

אוסאמה סעדי: עם כל הכבוד למר עבדאללה חטיב ולאיל רם, לא שמענו שום הצעה שבאה לפתור את העניין.

יעקב מרגי: אמרו.

יעקב מרגי: תהיה ממלכתי.

אוסאמה סעדי: ממלכתי.

אוסאמה סעדי: כשאומרים שבעיית מינוי המנהלים לא נפתרה, בעיית מינוי המורים לא נפתרה, בעיית בחירת התלמידים והבעלות על המבנים, אז מה נשאר?

אוסאמה סעדי: כפי שאמר עבדאללה חטיב בהגינותו, בעיית החופשות נפתרה.

אוסאמה סעדי: זה הדבר הגדול עליו אנחנו מדברים כדי לפתור את הבעיה הזאת?

אוסאמה סעדי: כאשר שר החינוך עמד על כך שבהסכם הקואליציוני יקבל 600 מיליון שקלים לסייעת שנייה, כמה אתם רוצים בסך הכול תקציב ואז פותרים את כל הבעיה הזאת.

אוסאמה סעדי: על מה אנחנו מדברים?

<עאוני בטחיש: קח את התקציב של הרשמי ותכפיל אותו.

אוסאמה סעדי: תן מספרים.

יעקב מרגי: אין את הנתון הזה.

יעקב מרגי: אמר ביושר עבדאללה חטיב.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, לעבדאללה חטיב יש תרומה מכרעת על החינוך הערבי, אבל לדעתי זה לא תלוי בו אלא תלוי במגדל השן.

יעקב מרגי: הוא אמר את הדברים ביושר ואני חוזר ואומר.

יעקב מרגי: בהצעה השלישית שלו הוא אמר.

יעקב מרגי: אני הרי לא אמליץ לכם לשנות את הייעוד והייחודיות שלכם.

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: יושב ראש אחר אולי היה אומר את זה.

יעקב מרגי: לכו, תמצאו משהו ייחודי, זה כמו ריקוד הורה, צעד אחד קדימה ושני צעדים אחורה.

יעקב מרגי: הוא אמר ביושר שלא נשארה ברירה.

יעקב מרגי: הוא אמר במלים אחרות.

יעקב מרגי: הוא אמר, מה אתם רוצים מאתנו?

יעקב מרגי: לכו ותקנו את זה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, זוהיר, זכינו שאתה חבר המחנה הציוני.

זוהיר בהלול: מפלגת העבודה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: חברי הרשימה המשותפת, למרות שאתם באופוזיציה יש צמתים מסוימים שצריכים אתכם ויש חברי כנסת שיודעים לפרוט את זה בעבודה משותפת.

יעקב מרגי: זה גם לגבי המגזר החרדי היהודי.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לעשות עבודה משותפת להביא לכך שהמוכר שאינו רשמי יתוקצב בשוויוניות עם הממלכתי.

יעקב מרגי: אני מבין לחשש של מערכת החינוך הממלכתי וצריך לראות איך עושים אמות מידה כך שלא תהיה התפרעות.

יעקב מרגי: גם המוסדות הייחודיים שלנו – של הנוצרים, של המוסלמים ושל אחרים – לא רוצים הפקרות.

יעקב מרגי: צריך לעשות את זה בחכמה, בלי הפקרות כאשר זה נהנה והשני לא חסר אבל לפחות התלמידים יקבלו תקצוב בצורה שוויונית.

יעקב מרגי: אני אקרא את סיכום הדיון ואני אומר ביושר שדוקטור יוסף ג'בארין הכין את דברי הסיכום והם פחות או יותר תואמים למה שהייתי כותב תוך כדי דיון.

יעקב מרגי: גילוי נאות, אני אומר שהסיכום הוכן בתיאום או על ידו.

יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים הינם אבן יסוד במערכת החינוך הערבית בישראל.

יעקב מרגי: בתי הספר האלה עושים מלאכתם נאמנה במצוינות הראויה לציון.

יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים סובלים בשנים האחרונות מקיצוצים הולכים וגוברים והדבר מסכן היום את המשך קיומם של בתי ספר אלו מתוקף הגדרתם כמוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: בתי ספר אלו הם במעמד מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים והם מקבלים בין שישים לשבעים אחוזים מתקציב של בתי הספר הממלכתיים בלי להתייחס לעלויות נוספות שבתי הספר נושאים על גבם.

יעקב מרגי: הוועדה ממליצה להכיר בייחודיותם של בתי הספר הכנסייתיים ותרומתם ההיסטורית לקידום החינוך בישראל בכלל ובקרב החברה הערבית בפרט.

יעקב מרגי: ייחודם של בתי הספר יתבטא בשמירת סמכויות האיכותיות שיש כיום בבתי הספר הללו, בעיקר לעניין מינוי מנהלים, העסקת מורים, שימוש בבניינים.

יעקב מרגי: הכול כמובן בהתאם להשקפת עולמם.

יעקב מרגי: בתי הספר הכנסייתיים עומדים באופן מלא בלימודי הליבה והם נתונים לפיקוח פדגוגי של משרד החינוך.

יעקב מרגי: לפיכך הוועדה ממליצה כי בתי הספר האלה יתוקצבו באופן מלא על ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: מימון מלא כאמור ישקף יחס שוויוני של משרד החינוך לבתי הספר הציבוריים.

יעקב מרגי: הכוונה, רשמיים.

יעקב מרגי: מימון מלא לבתי ספר כנסייתיים, משמעו כיסוי גירעון תקציבי שנוצר במשך השנים.

יעקב מרגי: בוא נדבר על השוטף ואחר כך על הרטרואקטיבי.

יעקב מרגי: הוועדה ממליצה כי משרד החינוך יסדיר את הנושא מול כלל בתי הספר הכנסייתיים ולא מול כל בית ספר בנפרד.

יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון לעשות הסדר כולל כמובן בקביעת אמות מידה.

יעקב מרגי: הוועדה ערה לכך שזה תלוי גם בשינוי חקיקה.

יעקב מרגי: אני קורא גם לחברי הכנסת מכל סיעות הבית להתאחד יחד כדי לפתור אחת ולתמיד את כל סוגיית החינוך המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני מודה לכל האורחים שבאו לדיון היום.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.