ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 18, 2015-06-30 11:20

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אנחנו בישיבה השלישית ועושים זאת באופן מרתוני בלי הפסקה מהבוקר.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-30 ביוני 2015, י"ג בתמוז התשע"ה.

יעקב מרגי: על סדר היום ארגוני הילדים והנוער, לציון יום הצעירים והנוער בכלל ובכנסת.

יעקב מרגי: פרוטוקול מספר 18.

יעקב מרגי: שוב, שלום לכולם ושלום לחברת הכנסת היוזמת ונותנת החסות.

יעקב מרגי: אחרי חודש וחצי בכנסת, זה היום השני שהיא מציינת.

יעקב מרגי: יש חברי כנסת שבקדנציה עושים יום אחד.

יעקב מרגי: תבורכי.

יעקב מרגי: אני מיד אעביר לך את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אני מבקש להזמין סדרן כדי להושיב את האורחים.

יעקב מרגי: יש אמרה שאומרת שהעולם שייך לצעירים.

יעקב מרגי: המגיד וההגדרה אומר: עמלנו אלה הבנים.

יעקב מרגי: בקיצור, כל העולם.

יעקב מרגי: כולנו היינו שם וכולנו שואפים שיהיו בנים שיהיו שם ושיגדלו ולא יישארו שם אבל תפקידנו הוא להשאיר להם עולם איכותי ותשתית ראויה כדי שיוכלו לצמוח ולפרוח.

יעקב מרגי: שנים רבות הכרנו את תנועת הנוער אבל חברה איכותית לא מסתפקת ואז נוצרו ארגוני הנוער.

יעקב מרגי: הכנסת היום מציינת את יום הצעירים ואני חושב שאין דבר חשוב מזה.

יעקב מרגי: כל תפקידנו, כל מהות עבודת הכנסת היא החקיקה והפיקוח הפרלמנטרי על הממשלה, על הרשות המבצעת, כדי שבאמת ייושמו החוקים והתקנות וכדי שיספקו תשתית גדילה ראויה, נאותה והתפתחותית לילדי ישראל בכלל.

יעקב מרגי: דוגמה מהבוקר.

יעקב מרגי: התחלנו לדון בסוגיית הטאבלטים במערכת החינוך ולאחר מכן דנו בסכנת סגירה של מוסדות חינוך כנסייתיים, כך שכל היום הזה אנחנו עם צעירים.

יעקב מרגי: זה יום חשוב.

יעקב מרגי: אנחנו נשתדל להעלות כאן נקודות כדי שאם נצליח להעלותן כאן והדיון יהיה משמעותי, אין לי ספק שנוכל להצביע על כמה נקודות שנוכל להמליץ לממשלה לאמץ אותן.

יעקב מרגי: הכול תלוי בנוכחים סביב השולחן, כמה הם יהיו יצירתיים וכמה ידעו לגעת בנקודות החשובות.

יעקב מרגי: אתם בפרקטיקה נוגעים בעשייה הזאת, כל אחד בתחומו הוא וכל אחד יודע כמה המדינה עושה וכמה המדינה יכולה לעשות עוד.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לשמוע את הדברים ולהביא אותם על הכתב.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון היום.

מירב בן ארי: התחלנו בוועדת העבודה והרווחה בשעה 10:00 דיון מעניין גם עם יושב ראש הוועדה אלי אלאלוף ויצאנו ממנו עם מסקנה מאוד חשובה עליה אני אדבר, אבל לפני כן אני רוצה להכיר ליושב ראש הוועדה ולגורמים נוספים את הנושא הזה של מועצת ארגוני ילדים ונוער.

מירב בן ארי: אני לא אחזור על דבריי אלא ממש בקצרה.

מירב בן ארי: בעיני הנושא של ארגוני הילדים והנוער הוא נושא חשוב וערכי בעיקר בגלל ההתייחסות והעבודה מול כל המגזרים במדינת ישראל – המגזר הערבי, החרדים, נוער הלהט"ב, נוער בסיכון, נוער דתי לאומי, פריפריה, מרכז הארץ.

מירב בן ארי: ארגוני הנוער בעצם נוגעים בכל האוכלוסיות במדינת ישראל ולכן בעיני יש להעלות אותם לסדר היום הציבורי.

מירב בן ארי: לכן ביקשתי לקיים את היום המיוחד הזה בכנסת, גם על מנת לשפר את המודעות אבל בעיקר כדי להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי ולצאת מכאן עם מסקנות.

מירב בן ארי: אני שמחה שמוועדת העבודה והרווחה באמת יצאנו עם מסקנה חשובה.

מירב בן ארי: מהיכרות עם יושב ראש הוועדה הזאת, גם כאן אנחנו נצא עם מסקנות ועם איזושהי תכנית לעתיד.

מירב בן ארי: יושב ראש הוועדה ואני אנשים מאוד פרגמטיים ואני בטוחה שתצא מכאן החלטה ראויה.

מירב בן ארי: כמה דברים על ארגוני הנוער, כי התעסקנו הרבה בעבודה.

מירב בן ארי: נושא של ארגוני הילדים והנוער הוא נושא חשוב, הוא נושא מרכזי והוא נושא שעד היום לא זכה להתייחסות הראויה שלו במדינת ישראל.

מירב בן ארי: היה דיון בוועדת הרווחה, שם נכנסנו הרבה לעניין של התקציב אבל אין ספק שהמהות היא עוד לפני הפרוצדורה.

מירב בן ארי: מה שעושים בני הנוער בארגונים האלה, כל כך הרבה ארגונים - מ-אחריי, הצופים, מד"א, איגי, תרבות – בעיני הם עושים כאן פעילות מדהימה ומיוחדת כי הם באים ובעצם נותנים אפשרות לבני נוער שפחות מתחברים לתנועת נוער ממוסדת או רגילה וכך נותנים להם עוד אלטרנטיבה.

מירב בן ארי: אני לא מדברת כאן על תחרות אלא על מהות, על האפשרות היום כנער במדינת ישראל לקבל עוד אלטרנטיבה לתנועת הנוער המוסדרת והמסודרת.

מירב בן ארי: מה שהארגונים עצמם עושים, המעטפת שלהם של הפעילות פעמיים בשבוע, המדריכים, הסיורים והמסעות, בעצם הם נותנים מעטפת נוספת לבני נוער.

מירב בן ארי: דיבר על זה שלומי קסטרו ובעיני זה שכיום שבעים אחוזים מבני הנוער במדינת ישראל לא נמצאים בשום מסגרת, מה שנקרא אפטר סקול אקטיביטי, אבל לגבי כמעט שלושים אחוזים של תנועות הנוער ושל ארגוני הנוער, אנחנו כמדינה חייבים לתת לזה סדר עדיפות לאומי וזה אומר גם לתת משאבים אבל גם בעיקר לחשוף את העניין לציבור ולתת אפשרות לאנשים להכיר את ארגוני הנוער.

מירב בן ארי: אני יודעת שזאת פעם ראשונה שיש יום מיוחד של ארגוני הנוער.

מירב בן ארי: כלומר, עד היום היה יום צעירים ובאו לכאן כל תנועות הנוער.

מירב בן ארי: שוב, כבודם במקומם מונח.

מירב בן ארי: תנועות הנוער עושות את עבודתן, גם הצופים, הם בסך הכול חלק מתנועת הצופים, אבל החשיבות לבוא ולהוציא את איגי, את אחריי, את חב"ד ולהגיד להם שהנה אתם נמצאים בסדר העדיפויות שלנו, אנחנו רוצים לתת לכם את הבמה אבל גם את המשאבים כדי לעשות את הפעילות שלכם – בעיני זה חשוב מאוד.

מירב בן ארי: עוד הערה קטנה אליה התייחסתי בוועדת העבודה והרווחה, כך שמי ששמע אותה, ישמע אותה שוב.

מירב בן ארי: סיפרתי על הסיור שהיה לי בשבוע שעבר בירושלים בסניף מד"א.

מירב בן ארי: ראיתי את הילדים, דיברתי אתם.

מירב בן ארי: הם רצו לעשות לי תצוגת תכלית ואחרי עשר דקות אמרתי להם, נדבר, שיספרו לי למה הם באים למד"א, למה הם יוצאים לחוגי סיור, מה גורם לאותו נער להיכנס לזה.

מירב בן ארי: אותה בחורה שנראית דקה ושברירית, עשתה כבר תשע החייאות.

מירב בן ארי: זה משהוא שבעיני לא נתפס.

מירב בן ארי: אני עכשיו בחוץ התמודדתי עם הבובה ואמרתי לעצמי שמזל שזה לא אדם חי, כי כנראה טוב לא היה יוצא מזה.

מירב בן ארי: באמת, אתה נכנס לשם והציניות נעלמת ואתה רואה את בני הנוער - גם החבר'ה שראיתי עכשיו של הצופים הערבים, גם החבר'ה של איגי - באים ברוח התנדבות ונמצאים במקום.

מירב בן ארי: אני בטוחה שזה לא קל.

מירב בן ארי: לא קל לחב"דניקים לבוא ולגייס את הילדים לפעילות ולא קל ל-אחריי לסחוב אותם עם אלונקות בים ולא קל בהרבה ארגונים, אבל זה שאתם כן מצליחים לגייס, בעיני זה היתרון האינהרנטי שלכם.

מירב בן ארי: זה מה שמבדיל אתכם.

מירב בן ארי: אתם מגייסים את הנוער ואתם שם, אתם שם בשבילו ויש לו בית.

מירב בן ארי: כששאלתי את אותה ילדה ממד"א למה היא באה, היא אמרה שהיא מרגישה שזה כמו הבית שלה.

מירב בן ארי: אגב, בהמשך לדיון שלנו על הטאבלטים, זה שאין היום משחקים, אין ילדות ממש ואין שכונה, כשאתה מביא אותם לארגונים האלה, אתה נותן להם את הפלטפורמה הזאת ואת ההזדמנות לאותו מגרש משחקים שאת המהות שלו כבר שכחנו.

מירב בן ארי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין, אני אומר לכם בנימה אישית.

יעקב מרגי: פעם הייתי נער.

יעקב מרגי: אני גדלתי בדרום, בבאר-שבע, בשכונות והייתי רואה את החבר'ה שהולכים לתנועות הנוער.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בפנייה אישית.

יעקב מרגי: יש הרבה בני נוער שמקנאים בכם.

יעקב מרגי: הם לא אקטיביסטים, הם לא יקומו ויצטרפו אלא הם ממתינים שתגייסו אותם.

יעקב מרגי: אתם זכיתם כי לתת ולעשות, להשתתף בפעילות קהילתית, אתם כבר עברתם משוכה מסוימת וקיבלתם מקום בטבלת הדירוג.

יעקב מרגי: זה מעיד משהו עליכם.

יעקב מרגי: תזכו עוד.

יעקב מרגי: תרחיבו את השורות.

יעקב מרגי: תקלטו עוד.

יעקב מרגי: כן, תעשו גיוס.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, תעשו גיוס.

יעקב מרגי: יש לנו נוער נפלא.

יעקב מרגי: העשייה שלכם תורמת קודם כל – שלא תתנשאו עלינו – לכם.

יעקב מרגי: בני נוער שהולכים למסגרות, כל מסגרת היא מבורכת.

יעקב מרגי: כל עשייה.

יעקב מרגי: קודם כל, הנער מקבל יותר מאשר הוא נותן.

יעקב מרגי: בעניין של מחצית השקל, אפשר לכתוב ונתנו מכל כיוון.

יעקב מרגי: מי שנותן, הוא גם מקבל.

יעקב מרגי: קודם כל הוא מקבל.

יעקב מרגי: בוודאות הוא מקבל.

יעקב מרגי: הנתינה לא תמיד ויש ספק אם הבחור היה צריך אותה, אבל קבלה, הוא קודם כל מקבל.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לכם בנימה אישית ואני קורא לכם.

יעקב מרגי: כמה שיש רבים, כמה שזה גדול, זה מחמם את הלב והריאות כשאתה כל פעם נתקל ביוזמה כזאת.

יעקב מרגי: אני סיימתי שבע ברכות אחרי שבני התחתן.

יעקב מרגי: סיימנו בשעה מאוחרת – השעה הייתה 1:30 בלילה - וחבר שלו ביקש ממני להקפיץ אותו למקום כלשהו.

יעקב מרגי: יש את ארגון לקט ישראל והוא אמר שעכשיו הם עוסקים שם במיון.

יעקב מרגי: חשבתי שבשעה כזאת הוא יהיה שם לבדו או עם עוד אדם נוסף אבל הגעתי לשם והיה שנראה כאילו אמצע היום.

יעקב מרגי: שלושים בני נוער, חבר'ה צעירים עם מכלי פלסטיק ענקיים והם מחלקים את המוצרים לחבילות.

יעקב מרגי: איזה כיף.

יעקב מרגי: כמה היו רוצים לעשות את זה ומקנאים בעשייה הזאת?

יעקב מרגי: גייסו אותם.

יעקב מרגי: תקראו להם.

יעקב מרגי: צאו מכאן עם החלטה על שנת גיוס ותרחיבו את עצמכם.

יעקב מרגי: חבר מביא חבר.

יעקב מרגי: אם אתם אלף, תהיו אלפיים, ואם אתם אלפיים תהיו ארבעת אלפים וכולי.

יעקב מרגי: אם כן, קדימה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה אדוני היושב ראש.

דב חנין: ברכות על ייזום היום החשוב הזה וברכות על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: גילוי נאות.

דב חנין: גם אני בעוונותיי עת הייתי נער הייתי חבר בארגון נוער, להבדיל מתנועת נוער.

דב חנין: הייתי גם בתנועת נוער אבל גם בארגון נוער.

דב חנין: המסגרת הזאת בה הייתי, שהייתה מסגרת נוער עצמאית, ניהלה את עצמה, קבעה לעצמה בעצם מה עושה, איך עושה, מה פועלת ובאיזה עניין, הייתה באמת עבורי חלק מאוד משמעותי מתהליך ההתבגרות והכניסה לחברה.

דב חנין: אני חושב שהמדינה צריכה להתייחס לארגוני נוער בצורה אחרת.

דב חנין: אני חושב שארגוני הנוער היום הם סוג של ילדים חורגים במערכת.

דב חנין: אגב, אני בעד תמיכה בתנועות הנוער, שלא תהיה כאן אי הבנה.

יעקב מרגי: זה לא בא על חשבון זה.

דב חנין: בדיוק.

דב חנין: הן דבר חשוב, הן דבר ראוי והן דבר מבורך, אבל במקביל לזה צריך להבין שדווקא כשאנחנו מדברים בבני נוער ובצעירים, יש מגוון של מסלולים, יש מגוון של כלים, יש מגוון של אפשרויות וכבר היום יש במדינה הזאת ארגוני נוער שעושים עבודה מדהימה, חשובה, ערכית וחברתית ממדרגה ראשונה ויכולים להיות עוד רבים אם המדינה תתייחס אליהם בצורה הרבה הרבה יותר תומכת.

דב חנין: לכן היה לי חשוב להגיע לדיון למרות שאני לא חבר ועדה ואני רץ בין דיונים אחרים.

דב חנין: כשראיתי את הנושא בסדר היום, אמרתי שאנסה להיכנס לפחות לכמה דקות.

דב חנין: תודה אדוני.

יעקב מרגי: גל, מה יש לך לומר?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך למי שלא מכיר.

<גל יוסף: אני יושבת ראש מועצת תלמידים והנוער הארצית.

<גל יוסף: אני מפתח תקווה.

<גל יוסף: אני באמת שמחה על קיום הדיון הזה.

<גל יוסף: זה כיף לשבת כאן ולשמוע את הדברים.

<גל יוסף: החינוך הבלתי פורמלי הרבה פעמים, זאת מסגרת כל כך מדהימה שאני רוצה להגיד לכם שזה פשוט תענוג וכיף גדול להיות חלק ממנו.

<גל יוסף: במקרים רבים זה מציל בני נוער שקשה להם יותר בלימודים וכאן הם מוצאים את עצמם ובאמת מוצאים את המקום שלהם, מקום בו מאמינים בהם.

<גל יוסף: זה חשוב ולכן אני כל כך שמחה שאנחנו יושבים כאן היום.

<גל יוסף: אם אנחנו מדברים על אכפתיות, על הקשר לארץ, על הקשר לקהילה שחיה בארץ, באמת כל כך הרבה ערכים שהרבה פעמים אנחנו לא מקבלים ביום יום בבתי הספר וכאן יש את היחס הזה לכל תלמיד ויש המקום שכל אחד יכול למצוא לעצמו.

<גל יוסף: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות את הכול כדי להכניס כמה שיותר בני נוער למסגרות הבלתי פורמליות, לכל הארגונים, וזה באמת לא משנה איזה ארגון, אבל שכל אחד יוכל למצוא את המקום שלו.

<גל יוסף: אנחנו כאן כדי לעשות כל דבר, גם אנחנו בתוך עצמנו ובפנייה לנוער וגם לעזור לכם לעשות כל דבר כדי לגייס כמה שיותר בני נוער לתוך המסגרות האלה.

<גל יוסף: מעבר לזה, אני רוצה גם לדבר על המסגרות בפריפריה שהרבה פעמים קצת יותר קשה למצוא ולגייס.

<גל יוסף: גם לשם חשוב לשלוח מדריכים שיהיו מדריכים ערכיים ואיכותיים, כדי שגם בפריפריה תהיה את האפשרות.

<גל יוסף: דבר אחרון בו לא ארחיב אבל אני אשמח אם אחר כך כולכם תיכנסו ותראו בעצמכם.

<גל יוסף: במשך השנתיים האחרונות אנחנו עובדים על מיזם, מיזם חדש בשם גירים, שאחת המטרות שלו היא לעודד בני נוער לעשייה חברתית, לצאת ולתת מעצמם לקהילה.

<גל יוסף: זה בעצם אתר וירטואלי שאחת הדרכים להשיג אותו, כדי לקנות כל מיני מוצרים במערכת, היא לצאת ולתת מעצמך לקהילה בעמותות שונות ובארגונים שונים.

<גל יוסף: אני אשמח אם אחר כך תיכנסו ותראו שזה גדל ומתרחב.

<גל יוסף: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<טל מדר: אני מגיעה לכאן כנציגת המחלקה לתנועות נוער, קהילה והגשמה שהיא חלק ממינהל חברה ונוער.

<טל מדר: למעשה המנדט היסודי של המחלקה הוא החינוך הערכי של ילדים ובני נוער במדינת ישראל.

<טל מדר: חלק מזה, זה למעשה לבסס ולתמוך בתשתיות של חינוך בלתי פורמלי באשר הן.

יעקב מרגי: יש לכם מצגת?

<טל מדר: יש מצגת אבל אין כבל.

<טל מדר: למעשה מה שהמשרד עושה ועשה גם במקרה הנדון, הוא זיהה פעילות יוצאת מגדר הרגיל שלא נכנסת לקטיגוריות הרגילות שהמשרד הכיר בעבר, לצורך העניין תנועות נוער, ויחד עם ארגוני הנוער בנה מסגרת של תקנת תמיכה, שאני חושבת שזה די יוצא דופן בצורת העבודה של המשרד והמחלקה אותה אני מייצגת, כאשר השיח והפעילות של מה יהיה רשום, איך יהיה רשום ואיך יחולקו דברים, נעשים למעשה בשיתוף פעולה.

<טל מדר: התקנה הזאת, כמו גם תקנות אחרות, מטרתה היא להעצים את הפעילות הבלתי פורמלית ולהגדיל את ההיצע.

<טל מדר: חשוב לי להגיד שמבחינתנו היינו רוצים לראות כל נער ונערה שאחר הצהרים שלהם מלא במשהו.

<טל מדר: פעמיים בשבוע תנועה, פעמיים בשבוע ארגון.

<טל מדר: ארגוני הילדים והנוער שלמעשה יכולים להיכנס לתוך התקנה הזאת, אלה ארגוני ילדים ונוער שפועלים ברמה ארצית ברוח עקרונות מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, ארגונים שהפעולה שלהם היא לקידום ערכי והתנדבותי.

<טל מדר: רק כדי להבהיר.

<טל מדר: הנקודה שגל ציינה שחשובה לה להגברת מעורבות והתנדבות, בתקנת ארגוני הילדים והנוער יש סעיף שנותן תמיכה ייעודית עבור אותה עשייה חברתית של הארגונים, כך שאנחנו מעודדים גם בשווה כסף את הארגונים לפעול כמה שיותר למען האחרים.

<טל מדר: מה שמייחד את ארגוני הילדים והנוער – ואני רואה שאתה מעיין ברשימה – זה שארגוני ילדים ונוער לא רק עוסקים בערכים כלליים אלא כל ארגון וארגון בוחר לעצמו נושא מייחד שלאורו הוא פועל ואותו הוא מקדם בחברה הישראלית.

<טל מדר: כך לדוגמה את מד"א שפועלת להצלת חיים, חוגי סיור שפועלים להיכרות עם ארץ ישראל, ארגון איגי שפועל בנושא של זהות מגדרית.

<טל מדר: יושבים כאן רבים וטובים אחרים שמראש אני מתנצלת שאני לא מציינת את שמם.

יעקב מרגי: בהמשך אני אציין אותם.

<טל מדר: חשוב להבין שלמעשה אנחנו מייצרים כאן איזושהי פרופסיונליות, גם של חינוך בלתי פורמלי שיודע להתמקד ולמקד את עצמו בנקודות ייחודיות, וזה גם נותן איזשהו ערך נוסף לאותם בני נוער שחברים באותם ארגונים אחר כך לצאת ולעשות עשייה חברתית אזרחית סביב אותם הנושאים.

<טל מדר: חשוב לנו עוד לציין באופן בניית התקנה הזאת וגם לטובת התקנה ומה שהצליחה להכיל בתוכה, זה מגוון מאוד רחב של החברה הישראלית.

<טל מדר: גם בגלל שהתקנה ביסודה היא כמובן שוויונית אבל גם בגלל שהיא אפשרה להכיר בצורת חינוך בלתי פורמלית שהיא בדיוק לא יושבת על התמות שאנחנו מכירים של פעם, שהיא מאפשרת לחברות שמגיעות מרקע מסורתי יותר ועם קשר יותר הדוק לדת, גם להיתמך - אפילו בצורה די משמעותית - בכספים של התקנה.

יעקב מרגי: כמה כסף יש בתקנה?

<טל מדר: לפני המספרים, אם תסתכל במצגת בעמוד 4, ציינו את עוגת הארגונים והפריסה.

<טל מדר: כרגע בשנת 2015 יש 18 ארגונים שמבקשים להיתמך.

<טל מדר: קצת קשה לראות את זה בשחור-לבן כפי שמופיע כאן.

<טל מדר: ארגוני הנוער פרוסים – אפשר לראות זאת באמצעות השמות – בכל קשת החברה הישראלית בגדלים שונים.

<טל מדר: המטרה היא להצליח לתמוך בכולם.

<טל מדר: אם תעבור דף אחד, לשאלתך, מה המדינה עשתה.

<טל מדר: נכון לשנת 2014 פנו להכרה וקיבלו הכרה כ-11 ארגוני ילדים ונוער שנתמכו בסופו של דבר, אחרי תוספות תקציביות משמעותיות של סוף שנת תקציב, בכ-24 מיליון שקלים.

<טל מדר: בשנת 2015 פנו להכרה 18 ארגונים, מתוכם ה-11 שכבר הוכרו ב-2014.

<טל מדר: אני מניחה שאדוני היושב ראש יודע שכל שנה, גם אם אתה נתמך, אתה ניגש שוב לתהליך.

יעקב מרגי: זאת תמיכה.

<טל מדר: נכון.

<טל מדר: תמיכה כמו כל תמיכה.

<טל מדר: בנוסף ל-11 הארגונים, פנו שבעה ארגונים חדשים שהגדילו את היקף החניכים אבל לא רק הם.

<טל מדר: חשוב לי להגיד שעצם התמיכה בשנת 2014 עבור אותם 11 ארגונים עשתה עבודה מאוד משמעותית בהרחבת הפעילות פנימה.

<טל מדר: זאת אומרת, הגידול בהיקף החניכים הוא לא רק גידול של היקף חניכים כתוצאה מעוד כניסה של שבעה ארגונים אלא הגידול הוא של היקף חניכים כתוצאה מתמיכה שנה קודם בארגונים.

יעקב מרגי: אתם מחייבים אותם בהון עצמי?

<טל מדר: תלוי.

<טל מדר: זה עניין פנימי של כל ארגון.

<טל מדר: בתקנת ארגוני הילדים והנוער אין חובה בדמי חבר.

<טל מדר: כל ארגון וארגון פועל על דעת עצמו גם בגובה, גם בהיקף, גם בפריסה.

<טל מדר: בוודאי שכל ארגוני הנוער מחויבים לייצר איזשהו הון עצמי מכיוון שכשם שהתמיכות נוהגות, היקף התמיכה לא עולה על 75 אחוזים, אבל בתקנה אין דרישה.

<טל מדר: הם יכולים להביא את זה מפילנתרופיה או מרשויות.

<טל מדר: זה לא משנה.

יעקב מרגי: בנוהל תמיכות, המדינה לא תומכת במאה אחוזים.

<טל מדר: נכון.

<טל מדר: 75 אחוזים.

<טל מדר: הם מביאים כסף מהבית.

<טל מדר: הם לא חייבים לגבות את הכסף הזה ישירות מהחניך.

יעקב מרגי: זה ברור לנו.

<טל מדר: בשנת 2015 – כרגע אנחנו בהיעדר תקציב מדינה – אנחנו יודעים להגיד שכרגע יש לנו לחלוקה כ-19 מיליון שקלים, קרוב לעשרים מיליון שקלים.

<טל מדר: יש גידול משמעותי גם של ארגונים וגם של חניכים.

<טל מדר: עוד חשוב לציין ש-18 הארגונים, שרובם גם נמצאים כאן היום אתנו, עדיין לא סיימו את תהליך ההכרה.

<טל מדר: אנחנו בשיאו של תהליך ההכרה עבור שבעת הארגונים החדשים.

<טל מדר: 11 הארגונים הוותיקים כן נמצאו זכאים למקדמות והם גם יקבלו אותן.

יעקב מרגי: אתם נותנים מקדמות.

<טל מדר: בהיעדר תקציב מדינה ניתנות מקדמות בגובה של שבעים אחוזים.

<טל מדר: הם מקבלים את התמיכה בשני אבני דרך כאשר אבן הדרך הראשונה של ארבעים אחוזים ניתנת כרגע ובסוף אוגוסט הם יקבלו אבן דרך שנייה בהשלמה לשבעים אחוזים, שזה המקסימום המותר על פי נוהל שר אוצר.

מירב בן ארי: הכסף אמור לעבור בעוד שבוע וחצי.

<טל מדר: כן.

<טל מדר: בעוד כשבוע וחצי.

<טל מדר: זאת מקדמה בכספי 2015 שהיא מושתתת על יסודות 2014.

יעקב מרגי: מי שמבין בנושאי תמיכות, בתקציב ממשלתי זה סביר בהיעדר תקציב.

<טל מדר: נכון.

מירב בן ארי: כמה עובר באחוזים?

<טל מדר: שבעים אחוזים.

<טל מדר: חשוב לי לציין, מי מכם שמכיר נוהל תמיכות יודע שמי שרשאי לקבל בדרך כלל תמיכה, זה גוף שנתמך שנתיים עובר לתמיכה.

<טל מדר: בהרבה לחצים הצלחנו להשיג את אישור החשב הכללי לא לקבל רק את השנתיים עובר לתמיכה אלא כל הארגונים שנתמכו בשנת 2014 למעשה יקבלו את המקדמות.

<טל מדר: רוב העמותות מקבלות.

<טל מדר: חשוב לי לספר ולהציג שארגוני הילדים והנוער, גם בקיץ הקרוב, נמצאים בלב העשייה במתן פתרון לשעות הפנאי ושעות החופש.

<טל מדר: יש לא מעט ארגונים שמקיימים מחנות בפורמטים אחרים, שוב, מהמחנות המוכרים לנו בדרך כלל.

<טל מדר: המון סמינרים, תהליך שנעשה כדי להכיר בפעילות הסמינרים, להכרה במד"צים של אותם ארגונים, ובלי קשר ממש – יש לנו את הנתונים – אלפי ילדים ובני נוער שהשתלבו בקייטנות ומפעלי קיץ גם ברמה המקומית הסניפית הרשותית כאשר בעצם הארגונים נוטלים חלק בלתי נפרד מהמאמץ של המשרד.

יעקב מרגי: אני עובר על רשימת הארגונים.

יעקב מרגי: כמחווה אני אקרא את שמות הארגונים.

יעקב מרגי: האם במבחני התמיכה אתם ערים גם לייחודיות של כל ארגון וארגון?

<טל מדר: כן.

<טל מדר: חלק יסודי מתנאי הסף.

יעקב מרגי: אמנם תנאי הסף הם בסיסיים אבל האם אתם ערים גם לייחודיות?

<טל מדר: יותר מזה.

<טל מדר: אלה לא תנאי סף בסיסיים.

<טל מדר: אני כן אגיד שאני מכירה הרבה תכניות תמיכה ותקנות התמיכה שיושבות גם בארגוני ילדים ונוער וגם בתנועות נוער, אלה תקנות שתנאי הסף שלהן הן קצת יותר עבים.

<טל מדר: לצורך העניין חלק מתנאי הסף הוא לדרוש שתהיה כאן איזושהי נקודה מיוחדת, תכלית בגינה יש טעם לתת את התמיכה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שנעביר את רשות הדיבור לשלומי קסטרו, מנכ"ל ארגוני ילדים ונוער, אני אקריא את הרשימה.

יעקב מרגי: תנועת תרבות, נוער לתת, נוער מד"א, פרחי הדגל, צופי השלום צופים ערבים, איגי, האות הבינלאומי לנוער, תנועת עוז, מרכז הצופים הקתולי, קדימה לשובע, ארגון השלום הדרוזי, חוגי סיירות של קרן קיימת לישראל, תנועת נוער, ארגון נוער חב"ד, מרכז מעשה, צבאות השם - גילוי נאות, עת הייתי קטן, השתתפתי בארגון צבאות השם - אחריי נוער מוביל שינוי, צמרת, אז'יק.

יעקב מרגי: תבורכו.

יעקב מרגי: תמשיכו לעשות.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, תגייסו עוד.

יעקב מרגי: תגייסו כמה שאתם יכולים.

<שלומי קסטרו: כבוד היושב ראש, חברי הכנסת.

<שלומי קסטרו: כבוד גדול ותודה רבה גם על זימון הדיון בוועדה ועל ההמלצה שלך.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<שלומי קסטרו: אני מנכ"ל מועצת ארגוני הילדים והנוער.

<שלומי קסטרו: נודה שכאשר ישבנו אתך לפני שלושה שבועות, שלחת אותנו ואמרת לנו שלכנס ועדה, זאת לא רק ועדה אלא ביקשת שנקיים יום.

<שלומי קסטרו: בתמיכתך ובתמיכת חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת מיכל רוזין, הדבר קרה.

<שלומי קסטרו: אתה יצאת לחתן את הבן, מזל טוב, ואנחנו ארגנו את הדבר הנפלא הזה.

<שלומי קסטרו: התחושות הן מעורבות.

<שלומי קסטרו: צריכה להיות כאן נחת כי רק לראות את הדבר הזה, זאת נחת.

<שלומי קסטרו: זאת באמת נחת כשרואים את בני הנוער בחוץ וכשיודעים שהארגונים עושים עבודה נפלאה.

<שלומי קסטרו: זאת נחת לדעת שיש את טל, עירית, דני ואיתן ממשרד החינוך ממינהל חברה ונוער שבאמת עושים עבודה מדהימה ומסייעים לנו.

<שלומי קסטרו: זה הצד של הנחת.

<שלומי קסטרו: הצד המטריד אותנו הוא ש-73 אחוזים מהילדים ובני הנוער בישראל לא נמצאים בפעילות חינוך ערכית ואת זה צריך לומר.

<שלומי קסטרו: עוד לא הגענו אליהם ואנחנו רוצים להגיע אליהם.

<שלומי קסטרו: אלה שכבר נמצאים, הרבה מהם מגיעים ממצב סוציו אקונומי גבוה.

יעקב מרגי: מה החסם שמונע הגדלת מספר בני הנוער?

<שלומי קסטרו: אני אייחס לזה.

<שלומי קסטרו: בסוף, מה זה ארגון נוער?

<שלומי קסטרו: זה מדריך או מדריכה שיוצאים לשטח ומייצרים סביבתם קבוצה עם שייכות, אהבה ועשייה.

<שלומי קסטרו: בסוף, כדי להגדיל את זה צריך תשתית אחת של כוח אדם, יכולת לגייס את המדריך והמדריכה, מקום, למקום שחצי מהארגונים כאן פועלים על הברזלים או במתנ"ס, ונמצאים כאן המתנ"סים שהם שותפים.

<שלומי קסטרו: בסוף צריך את המדריך או המדריכה בקצה.

יעקב מרגי: לא רק.

יעקב מרגי: אספר לך.

יעקב מרגי: אני התחלתי בפעילות קהילתית בבאר שבע עוד כשהייתי על מדים.

יעקב מרגי: התחילו לפנות אלי משכונות אחרות ונפתח אצלנו גרעין.

יעקב מרגי: הלכתי לזה שדחף אותי ואמרתי לו בהתלהבות שצריך לפתוח עוד סניף.

יעקב מרגי: הוא שאל מה אני רוצה ממנו, אמר לי שיש לי כבר ותק של חודש ימים ולכן אני יכול ללכת ולפתוח.

יעקב מרגי: חבר מביא חבר.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך גם מדריכים אבל חבר מביא חבר.

יעקב מרגי: צאו במספר חבר מביא חבר ותכפילו את המספרים.

<שלומי קסטרו: גם גל, יושבת ראש מועצת התלמידים הארצית, יודעת שהנוער רוצה.

<שלומי קסטרו: כולם יודעים זאת.

<שלומי קסטרו: הנוער רוצה.

<שלומי קסטרו: יש לנו נוער מצוין.

<שלומי קסטרו: דנו כאן אתמול בגז הטבעי וכולי, אבל האוצר האמיתי שלנו הוא הנוער של ישראל והנוער הזה רוצה אלא שלפעמים הוא צריך דרך והכוונה.

יעקב מרגי: במשפט תגיד לי למה אתה מצפה מהדיון הזה.

<שלומי קסטרו: אנחנו רוצים להכפיל את מספר הילדים ובני הנוער.

<שלומי קסטרו: אנחנו רוצים תוספת תקצוב לתשתית הנפלאה שנבנתה כאן.

<שלומי קסטרו: אנחנו רוצים שהתקציב של חניך בארגון הנוער יהיה לפחות כמו תקציב בתנועת הנוער ולא על חשבון.

<שלומי קסטרו: היום המדינה משתתפת בסך של שמונה אחוזים בלבד בעלות החניך לארגון שאלה מאתיים שקלים לשנה.

<שלומי קסטרו: לצדנו, בתנועות שבאמת עושות עבודה נפלאה, שותפים ב-500 שקלים.

<שלומי קסטרו: אנחנו חושבים שצריך לייצר בנושא הזה תוספת תקצוב.

<שלומי קסטרו: אני מכיר את תכניות החומש של הארגונים כאן ואנחנו מבחינתנו מוכנים לצאת לברזלים, מוכנים לצאת לעשייה, מוכנים לגייס את החניכים ויש לנו גם יכולת.

<שלומי קסטרו: יש מדריכים ומדריכות מצוינים ונשמח לצאת ולעשות את זה.

עמר בר-לב: אני מתנצל.

עמר בר-לב: אני בישיבת ועדת החוץ והביטחון אבל באתי לכמה דקות.

עמר בר-לב: אני חושב שהעבודה שהחברים והחברות כאן עושים ועושות היא עבודה נפלאה.

עמר בר-לב: שאלת מה צריך.

עמר בר-לב: צריך עוד תמיכה של הממשלה.

עמר בר-לב: צריך עוד כסף.

עמר בר-לב: כל היתר הם יעשו לבד ואני אומר את זה כי יש לי ניסיון.

עמר בר-לב: חבר מביא חבר והם הולכים לא רק למקומות בהם קל אלא גם למקומות בהם קשה.

עמר בר-לב: נכון שיש התעוררות – לא התעוררות שהתחילה עכשיו אלא נמשכת שנים – בקרב הנוער שרוצה לתת ולתרום כולל שנת שירות וכן הלאה, אבל במידה מסוימת ההתעוררות היא יותר אצל הנוער בשכבות הסוציו אקונומיות היותר גבוהות.

עמר בר-לב: הצורך שלנו כחברה הוא ללכת ולעודד את הנוער מהשכבות הסוציו אקונומיות היותר נמוכות.

יעקב מרגי: התייחסתי לנקודה הזאת בתחילת הדיון.

עמר בר-לב: אני שמח שקלעתי לדעת גדולים.

עמר בר-לב: אני חושב שזה המפתח.

עמר בר-לב: יש תמיכות ממשלתיות וכמובן אני מכיר אותן מהשנים בהן אני הייתי בארגון אחריי, תמיכות גם של משרד החינוך, גם של המשרד לנגב וגליל וגם של גורמים אחרים.

עמר בר-לב: אגב, המשרדים הממשלתיים בתמיכות שלהם הגיעו שנים אחרי שהחבר'ה האלה הוכיחו תוצאות בשטח וגם אז הבירוקרטיה הפנימית וחלק מהקריטריונים הם אנכרוניסטים והיו מותאמים לפני עשרים שנים, הקריטריונים למי לתרום ובמי לתמוך.

עמר בר-לב: מה שצריך לעשות זה להקל על הקריטריונים, לשנות ולהתאים אותם למציאות של היום, של חמש השנים הקרובות, ופשוט להגדיל את התקציבים.

עמר בר-לב: זה רווח של המדינה בכל קנה מידה, מהשירות בצה"ל ואחרי השירות בצה"ל, וכמו ששלומי אמר, זאת התקווה שלנו.

יעקב מרגי: לא חכמה למכור תבן במצרים כי זאת מדינת התבן.

יעקב מרגי: השאלה שלי היא אם במבחני התמיכה יש הסתכלות על פעילות פריפריאלית.

<טל מדר: חד משמעית כן.

<טל מדר: אני גם הצגתי את זה די לעומק בוועדת העבודה והרווחה.

<טל מדר: אני לא יודעת אם חבר הכנסת בר-לב מכיר את מבנה התקנה הזאת, אבל דווקא התקנה הזאת, שהיא תקנה חדשה, נבנתה בהרבה תבונה ומחשבה בדיוק על הנקודות האלה, שלא רק הגודל יגבר אלא גם האיכות.

<טל מדר: מבחינת האיכות, זה לתת תעדוף לאותם מקומות שמוגדרים פריפריה קשה, מוחלשת, לא רק גיאוגרפית אלא גם סוציו אקונומית, לתת תעדוף עבור בני נוער וילדים שהם בני עולים או עולים חדשים בעצמם, לתת תעדוף לבני נוער שנושר מהמסגרות הפורמליות.

יעקב מרגי: אני אשמח אם גם אחרי הדיון נקבל מסמך ממשרד החינוך לגבי הפריסה של בני הנוער, גם מבחינה גיאוגרפית וגם מבחינה סוציו אקונומית.

<טל מדר: אין בעיה.

<טל מדר: יש לנו את הפריסה הזאת.

<טל מדר: היא קיימת גם בתוך המצגת.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: שלום לכולם.

מיכל רוזין: צהרים טובים.

מיכל רוזין: אני לא אחזור על הדברים שאמרתי קודם אלא אתייחס בקצרה.

מיכל רוזין: אני באמת חושבת שיש לנו נוער מדהים ומצוין שרוצה להיות פעיל ופעיל חברתית, למרות זה שאומרים עליו שהוא רק בטאבלטים ובמסכים.

מיכל רוזין: אני חושבת שהוא רוצה להיות פעיל מאוד.

מיכל רוזין: אני חושבת שארגוני הנוער מאפשרים את הפעילות הייחודית שהיא חשובה מאוד ואני חושבת שהפעילות הזאת היא משמעותית ביותר.

מיכל רוזין: דיברנו על כך רבות גם בישיבת הוועדה הקודמת.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול כמה שאלות ואני לא יודעת אם שלומי או משרד החינוך יענה לי.

מיכל רוזין: קודם כל, לגבי גיוס חניכים, אם אתם יכולים לפרט איך אתם מגייסים חניכים והאם יש שיתוף פעולה של מערכת החינוך.

מיכל רוזין: למשל, מערכת החינוך, בתי הספר, מאפשרת לתנועות הנוער להיכנס, להופיע בפני הכיתות ולגייס חניכים.

מיכל רוזין: האם זה קיים בארגונים.

מיכל רוזין: האם אתם נתקלים בקשיים?

מיכל רוזין: מי נתקל בקשיים, היכן ואיך?

מיכל רוזין: הדבר השני הוא לגבי שין-שינים.

מיכל רוזין: אני מבינה שלחלק מהארגונים יש שין-שינים ואני שואלת האם זה מתוקצב.

מיכל רוזין: זה מוביל אותי לשאלה השלישית והיא האם יש כפל תמיכות בחלק מהמקרים.

מיכל רוזין: כלומר, האם למשל ארגון התרבות מתוקצב על ידי משרד התרבות, האם אחריי מתוקצב על ידי משרד הביטחון, האם מד"א מתוקצב על ידי משרד הבריאות וכדומה?

מיכל רוזין: נתתי סתם דוגמאות שכרגע עלו במוחי הקודח, אבל אני שואלת האם יש כפל תמיכות ומי לא נהנה מכפל תמיכה.

יעקב מרגי: בעיקרון אף אחד לא צריך ליהנות מכפל תמיכות.

מיכל רוזין: ברור, כי זה בניגוד לחוק.

מיכל רוזין: יכול להיות שמשרד אחד מתקצב ומשרד שני נותן על דברים אחרים או על פעילות ספציפית.

יעקב מרגי: זאת כבר יצירתיות של הארגונים, איך הם מגישים את הבקשות.

מיכל רוזין: אני אשמח לקבל תשובות על השאלות האלה.

מיכל רוזין: תודה לכם על היום המדהים והנפלא.

מיכל רוזין: תודה לחברתי מירב בן ארי.

<שלומי קסטרו: אם אפשר, ענבר תשיב לשאלה.

<ענבר הרוש גיטי: שלום.

<ענבר הרוש גיטי: אני מנכ"לית אחריי.

<ענבר הרוש גיטי: אנחנו נכנסים לבתי הספר.

מיכל רוזין: תאמרי שאת האישה הראשונה בתפקיד הזה.

מיכל רוזין: אני אשמח לשמוע את תשובתך, אבל אני ארצה לשמוע תשובה יותר כללית כי ברור לי שארגון אחריי למשל, אין לו בעיה להיכנס לבתי הספר ולא רק בגלל שהוא חלק מארגוני הנוער אלא מכיוון שבאופן כלי יש בבתי הספר הכנה לצבא.

מיכל רוזין: זאת דוגמה קלה, אבל בסדר.

מיכל רוזין: נשמע אותה.

<ענבר הרוש גיטי: ל-אחריי במקרה יש מיזם שעוסק גם בנושא של הכנה לצה"ל בתוך בתי הספר אבל גם לפני המיזם הזה, במשך השנים, בסך הכול נתנו לנו להיכנס לבתי הספר.

<ענבר הרוש גיטי: אני חושבת ששם לא קורה הגיוס המשמעותי אלא שם קורית חשיפה המונית של בני נוער שהם בסך הכול בתוך המסגרת ולכן החיים שלהם מאפשרים לה גם להגיע בכוחות עצמם.

<ענבר הרוש גיטי: הגיוס המאתגר הוא הגיוס הפרטני, ואני חושבת שבמובן הזה אני מדברת בשם כל ארגוני הנוער.

<ענבר הרוש גיטי: זה אומר שאנחנו שולחים את המדריכים בלילות לברזלים ולפארקים ושם הם תופסים חניך חניך, יושבים לו על הראש וגורמים לו להגיע לאימון.

<ענבר הרוש גיטי: הוא לא מגיע, שוב חוזרים ושוב פעם הוא לא מגיע ושוב חוזרים אבל בסוף הוא מגיע.

<ענבר הרוש גיטי: כך זה קורה.

<ענבר הרוש גיטי: זה המון ריצ'ינג אאוט וזה מאוד מורכב אבל יש לנו את האנשים הטובים ביותר שמצליחים לעשות את זה בצורה מדהימה.

יעקב מרגי: שמעון רבינוביץ, נציג ארגון נוער חב"ד.

מיכל רוזין: לא ענו לי על כפל התמיכות.

<שמעון רבינוביץ: אני רוצה להודות על היום הזה שהוא יום חשוב מאוד.

<שמעון רבינוביץ: אני רוצה גם להודות לטל שאני נפגש אתה פעם ראשונה.

<שמעון רבינוביץ: היא מנסה לעזור לך ומייעצת לך איך להתקדם.

<שמעון רבינוביץ: כשאני מסתובב במשרדים, אני כמעט לא נפגש בדבר כזה.

יעקב מרגי: בדרך כלל מסבירים לך למה אתה לא זכאי.

<שמעון רבינוביץ: היא מנסה להסביר לך למה אתה זכאי.

<שמעון רבינוביץ: תודה רבה.

<שמעון רבינוביץ: אנחנו פועלים בכמאתיים סניפים ברחבי הארץ.

<שמעון רבינוביץ: יש לנו בני נוער מחרדים חרדים עד כאלה שרחוקים מהיהדות.

<שמעון רבינוביץ: המוטיב שלנו – אתם יכולים לראות את זה ברחבי הארץ וברחבי העולם – שכל יהודי שבא אלינו, צריך עזרה וזקוק לה, מקבל.

<שמעון רבינוביץ: כמו שקרה עכשיו בנפאל עת הייתה שם רעידת האדמה, הגיעו כל הארגונים ונעזרו בנו כי המוטיב שלנו הוא לחנך ולעשות טוב בעולם, לעשות טוב לאנשים בדרכי התורה.

<שמעון רבינוביץ: לכן אנחנו ברוך השם פרוסים ברחבי הארץ ויש לנו כ-250 סניפים.

<שמעון רבינוביץ: ליד כל בית חב"ד מופיע הסניף שלנו.

<שמעון רבינוביץ: הבעיה האמיתית היא התקצוב.

<שמעון רבינוביץ: הרבה בני נוער רוצים לבוא אלינו אבל אין לנו יכולת לקלוט אותם.

<שמעון רבינוביץ: כמו שאמר שלומי, חניך עולה לנו 2,500 שקלים כי אנחנו נותנים לו כל מה שהוא צריך.

<שמעון רבינוביץ: אנחנו מוציאים דיסק חודשי על הפעילות שלנו והילדים משתתפים והם אלה שמובילים את הדיסק.

<שמעון רבינוביץ: הגיע אלינו אחד שהוא מנחה סרטים מתל אביב שבכלל לא קשור ליהדות, הוא נכנס אלינו לסניף בכפר חב"ד ואמר שבשעה 7:00 בערב הוא רואה את הילדים יושבים ולומדים בפעילות בלי מחשבים ובשמחה גדולה.

<שמעון רבינוביץ: הוא ובה ליום צילום 2,500 שקלים, אבל הוא מיד הוריד את המחיר ל-650 שקלים ליום צילום.

<שמעון רבינוביץ: אני אומר שהיום הזה הוא חשוב.

<שמעון רבינוביץ: תודה רבה.

יעקב מרגי: לא נוכל לתת את רשות הדיבור לכל הארגונים.

יעקב מרגי: מירב בן ארי עוזרת לי בקטע הזה.

יעקב מרגי: סליחה שאני זורק עליך את האשמה, אבל שלא יחשדו בו.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: יש לנו כנס המשך בשעה 1:00 ומי שירצה לדבר, יוכל לדבר.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לשמוע מישהו מהמגזר הערבי או הדרוזי.

<עלי כמאל: צופי השלום, ארגון הצופים הערביים, נוסד בשנת 1954 ומאז הוא פועל אבל מאז ועד שנת 2013 הוא לא קיבל כל תמיכה תקציבית ממשרד ממשלתי כשלהו.

<עלי כמאל: כל השבטים שהיו - היו עליות וירידות במספר השבטים – כל שבט דאג לעצמו כדי להתקיים כאשר חלק נפתח וחלק נסגר במשך כל השנים האלה.

<עלי כמאל: בשנת 2014 הוכרנו על ידי משרד החינוך בתקנה החדשה וקיבלנו תקציב.

<עלי כמאל: בזכות התקציב הזה הכפלנו את מספר השבטים מ-12 ל-24 שבטים וגם מספר החניכים הוכפל מ-1,300 ל-3,300 חניכים.

<עלי כמאל: אני מקווה שהשנה כתוצאה מהדיונים כאן, יגדל התקציב ונוכל להכפיל את מספר בני הנוער.

יעקב מרגי: הוכחתם שקבלת התקציב גורמת להגדלת הפעילות.

<פאדי סלומה: אני יושב ראש הארגון.

<פאדי סלומה: אני רוצה לציין רק עובדה אחת.

מירב בן ארי: אתה יכול להגיד כמה ילדים יש היום בארגון הצופים הדרוזי?

<פאדי סלומה: קרוב ל-3,000.

<פאדי סלומה: כרגע מוכרים כאלפיים כתוצאה מהנשירה עקב אי היכולת שלנו לשלוט בחניכים האלה כי אין לנו את האמצעים.

<פאדי סלומה: ידוע לכולם מצבן העגום של המועצות המקומיות הדרוזיות, ואני בטוח שמצבן זה ידוע גם לכבוד חברי הכנסת.

<פאדי סלומה: היום הנוער הדרוזי במדד טיפוח שטראוס הוא בדרגה 6 ומעלה.

<פאדי סלומה: אנחנו בהיעדר אמצעים עם כמות נפלאה של מתנדבים שעושים עבודה נאמנה במשך שנים ומייצרים אזרחים למופת.

יעקב מרגי: אתם מוכרים ונתמכים.

<טל מדר: הם עכשיו בתהליך הכרה.

<פאדי סלומה: זאת ההזדמנות לציין שטל מצוינת וטובה לעם ישראל.

מירב בן ארי: את יכולה לומר לוועדה מתי יוכרו שבעת הארגונים הנוספים?

<טל מדר: אין תקציב מדינה.

<טל מדר: בהיעדר תקציב מדינה, אין תמיכות.

<טל מדר: הדבר היחיד שאנחנו יכולים לנסות ולעשות, וגם בהיעדר פרוטוקול תמיכה זה חסר משמעות.

יעקב מרגי: את אומרת שברגע שיופעל נוהל התמיכות, הוועדה תתכנס ותהיה הכרה, אם כן או לא.

<טל מדר: בדיוק.

יעקב מרגי: לביא זמיר, חוגי סיור.

יעקב מרגי: איפה אתם מסיירים?

<לביא זמיר: בכל הארץ.

<לביא זמיר: יש לנו יותר מ-67 מוקדי פעילות.

יעקב מרגי: נראה אם אתה יודע איפה זה שביל השובלים.

<קריאה: במועצה אזורית מרחבים.

<לביא זמיר: בשנים האחרונות אנחנו מתמקדים בעבודה בפריפריה ויש לנו סניף גם בבית שאן, גם בשדרות, ם באופקים וגם בבאר שבע ובעוד הרבה מאוד מקומות.

<לביא זמיר: אנחנו לא נמצאים בתקנת ארגוני הילדים והנוער אלא יש לנו תקנה נפרדת במינהל חברה ונוער שמתאימה יותר לפעילות שלנו.

<לביא זמיר: הקשיים המרכזיים בפעילות שלנו יותר קשורים לכל נושא הרגולציה על הטיולים, איך מוציאים טיולים, כמה זה עולה, אבטחת הטיולים וכולי.

יעקב מרגי: כמה חניכים יש לכם?

<לביא זמיר: היום יש לנו 2,500 חניכים וממשיכים לגדול.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: נוער מד"א.

יעקב מרגי: נמצאים כאן בני נוער מהארגון?

<אליעזר יפה: הם בחוץ, מאמנים את חברי הכנסת בהחייאה.

יעקב מרגי: תעביר להם את אהדתנו.

<אליעזר יפה: תודה רבה.

<אליעזר יפה: יש לנו כ-10,000 מתנדבים.

<אליעזר יפה: אצלנו אלה לא חניכים אלא מתנדבים והם מתנדבים החוצה ולא פנימה.

<אליעזר יפה: כל המטרה שלהם היא הצלת חיי אדם, מניעת תאונות ומחלות ופעילות הומניטרית כארגון צלב אדום נוער כמו במדינות נוספות בעולם.

<אליעזר יפה: נקודה אחת.

<אליעזר יפה: חניך בממוצע בנוער מד"א משקיע בהתנדבות 34.5 שעות בחודש.

<אליעזר יפה: זה לא דבר קטן.

<אליעזר יפה: הם לא באים פעם אחת או פעמיים אלא הם באים ארבע-חמש פעמים.

יעקב מרגי: יש משמרות.

<אליעזר יפה: כן, אבל בתקופת הלימודים אנחנו לא נותנים להם לבוא עד השעה 1:00 - אבל למרות זאת מוצאים אותם – וגם לא בלילה.

<אליעזר יפה: הם מתפלחים גם כשאנחנו לא רוצים וקשה לנו להוציא אותם.

<אליעזר יפה: הבעיה שלנו היא אחד משבע, וזאת בעיה שאנחנו מאוד מעוניינים לפתור.

<אליעזר יפה: הבעיה של 1 מ-7 היא שאנחנו מקבלים לנוער מד"א אחד או אחת מכל שבעה פונים.

<אליעזר יפה: אין לנו אפשרות לקבל יותר.

<אליעזר יפה: הקורסים יקרים מאוד.

<אליעזר יפה: זה קורס עזרה ראשונה ולצורך כך צריך מדריך רציני, ציוד אמיתי וכולי.

יעקב מרגי: אבל יוצא שזה נהנה והשני לא חסר.

יעקב מרגי: זה כוח עזר משמעותי.

<אליעזר יפה: זה כוח עזר מאוד משמעותי.

<אליעזר יפה: זה כוח חינוכי.

<אליעזר יפה: כל הנהלת מד"א היום, כל הפרמדיקים של מד"א היום, כולם נוער מד"א.

<אליעזר יפה: אני באתי בגיל 14.5 ואני עדיין כאן.

<אליעזר יפה: כמו שאנחנו מכירים, בירושלים יש הרבה, בדרום ובצפון.

<אליעזר יפה: למעשה בכל מקום שיש אנשים, יש גם נוער מד"א ואחר כך בעתיד הם רופאי המדינה ומנהיגי המדינה.

<גל יוסף: אני רוצה להוסיף כי יש לי חברים שנמצאים בנוער מד"א וגם חבר'ה במועצה.

<גל יוסף: אתם פשוט צריכים להכיר אותם כדי להבין כמה זה משנה אותם.

<גל יוסף: הם חיים את זה, הם נושמים את זה.

יעקב מרגי: יש לי כמה אחייניות שהיו בנוער מד"א והיום הן כבר אימהות.

<גל יוסף: זה פשוט מדהים כמה זה באמת יכול להציל בני נוער ולשנות אותם.

יעקב מרגי: יש עוד איזה ארגון אחד או שניים שרוצה להתייחס?

<סלימאן אלעמור: זאת פעם ראשונה שיש ארגון מוכר, בתהליכי הכרה, בחברה הערבית והוא עובד בנגב, שעיקר העבודה שלו היא בנגב.

<סלימאן אלעמור: אנחנו מדברים על כמה קשיים.

<סלימאן אלעמור: קודם כל, עצם זה שאתה בנגב, זה כבר חלק מהקשיים אתם אנחנו מתמודדים.

יעקב מרגי: ספר לי.

<סלימאן אלעמור: הדבר השני הוא עצם זה שאתה תלמיד בדואי שנמצא בכפר מוכר או לא מוכר כאשר אין הבדלים מבחינת המשאבים.

<סלימאן אלעמור: הדבר השלישי הוא שבסופו של דבר זאת כמעט פעילות שלא קיימת.

<סלימאן אלעמור: לתלמידים הערבים הבדואים בנגב יש אופציה אחת והיא ללכת לבית ספר משעה 8:00 עד 2:00 ואחרי כן כמעט אין כל פעילות.

<סלימאן אלעמור: בשנת 2002-2003 התחלנו לבנות את הארגון על סמך ההתנדבות שלנו בנגב והיום אנחנו מדברים על יותר מ-1,500 בני נוער שנמצאים במסגרת או בתקנה של ארגוני הנוער ואני מקווה שאכן התקנה הזאת תאושר בהמשך וכי אנחנו עומדים בכל הקריטריונים.

<סלימאן אלעמור: בנגב אין מבני ציבור כדי לקיים בהם את הפעילות.

<סלימאן אלעמור: ברגע שמשרד החינוך מבקש ממך להוציא את הפעילות הזאת אל מחוץ לבתי הספר, בישובים הבדואים כמעט אין מבני ציבור ולכן היכן תקיים את הפעילות?

<סלימאן אלעמור: אין מקומות בהם אפשר לקיים את הפעילות ואז נוצר מצב שמצד אחד אתה רוצה לקיים סניף אבל מצד שני אין מקום ומצד שלישי יש המון ביקוש לילדים.

יעקב מרגי: אתם עברתם הכרה?

<טל מדר: הם בתהליך.

<סלימאן אלעמור: בינתיים אנחנו עובדים עם הילדים האלה בכסף שאנחנו מגייסים אבל הכסף לא מספיק כי הילדים עצמם לא יכולים לשלם בגלל המצב הכלכלי הקשה של הישובים.

יעקב מרגי: כל הנושא הזה הוא נושא חדש.

<סלימאן אלעמור: כל הפעילות הלא פורמלית בגדר נושא חדש.

מירב בן ארי: כמה זמן אתם קיימים?

<סלימאן אלעמור: מ-2002.

<סלימאן אלעמור: אני אומר שהישועה והבשורה תבוא מהנגב, מה גם שאנחנו מדברים על מרקם יחסים בנגב.

<סלימאן אלעמור: אנחנו ארגון שעושה גם פעילות ערבית-יהודית והשותפות הזאת היא זו שתביא בשורה גם לנגב וגם לחברה הישראלית בכלל כי אנחנו בסופו של דבר עובדים על השותפות הזאת, ערבית-יהודית, וזאת שותפות אמיתית שבאה ממקום הזה שאנחנו רוצים שהיהודי יהיה יותר יהודי ושהערבי יחזק גם את הזהות שלו מהצד שלו.

<סלימאן אלעמור: מהמקום הזה, ברגע שהזהות שלי מספיק מעוצבת, אני תמיד אדבר עם השותף היהודי שלי בגובה העיניים ולא אסתכל עליו מלמעלה למטה וארגיש כאילו הוא אויב.

<סלימאן אלעמור: באג'יק היום, והצוות נמצא כאן, אנחנו רוצים להרגיש שווים בין שווים ומהמקום הזה הדרישה שלנו גם תקציבית וגם תעדוף, לא רק של פריפריה אלא פריפריה בתוך החברה הערבית.

יעקב מרגי: פריפריה בתוך הפריפריה.

יעקב מרגי: תודה.

<טל מדר: לגבי הנושא של המקום.

<טל מדר: אין ספק שכמעט כל הפעילות הבלתי פורמלית לפעמים מיטיבה ומתקיימת מתחת לאדמה – במקלטים, במרחבים הציבוריים הנטושים וכולי – ולפעמים אין ברירה כי זה חלק מהאופי של החינוך הבלתי פורמלי.

<טל מדר: אבל בנושא של תקנת ארגוני הילדים והנוער, אנחנו כן אפשרנו שימוש במתקני בתי הספר.

<טל מדר: בתנועות נוער יש איסור לקיים מרכז פעילות בבית הספר.

יעקב מרגי: יש לזה רציונל.

<טל מדר: לגמרי.

<טל מדר: לכן, מהבחינה הזאת יש כאן איזשהו יתרון.

<סלימאן אלעמור: צריך את ההתערבות מול בתי הספר.

<טל מדר: עכשיו אני אכנס לשאלת שיתופי הפעולה.

<טל מדר: זה שיח בשש-שבע השנים האחרונות לגבי הרצף החינוכי הפורמלי והבלתי פורמלי כמקשה אחת וכולי.

<טל מדר: להגיד שכולם הפנימו אותו?

<טל מדר: לא.

<טל מדר: לא בצד הבלתי פורמלי וגם לא בצד הפורמלי.

<טל מדר: אחד הדברים שנעשו והיו מאוד חשובים, היה בזמנו חוזר מנכ"ל שיועד לתנועות הנוער בלבד שדרש את פתיחת הדלתות לתנועות הנוער לתוך בתי הספר כי עד אז זה לא היה משהו שניתן.

<טל מדר: באמת ראינו שפתיחת הדלתות הזאת מאוד העצימה, לא רק את הגיוס אלא גם את איכות החינוך הערכי בתוך בתי הספר.

<טל מדר: פעלנו שנה שלמה ועשינו זאת מסיבות רבות.

<טל מדר: אני שמחה מאוד להגיד שמחר ה-1 ביולי יופץ חוזר חדש שכולל תנועות וארגוני ילדים ונוער בחינוך הפורמלי כאשר המטרה של החוזר היא להבטיח שני דברים מרכזיים מבחינתנו כאשר האחד הוא ייצוג שוויוני לא רק בין התנועות לבין הארגונים אלא גם בין הארגונים לבין עצמם והתנועות לבין עצמם בתוך בתי הספר לגיוס, ובכלל לאפשר את הכניסה, והדבר השני הוא להכיר בפעילויות ייחודיות שנעשות בתוך לוח השנה הפורמלי הלימודי כמו פעילות ל"ג בעמר או פעילות נטיעות או יום ירושלים וכולי כדי שהמנהלים למעשה ישחררו את התלמידים.

<טל מדר: מהבחינה הזאת תמיד יש עוד על מה לעבוד.

<טל מדר: שיתופי פעולה בסופו של דבר לתפיסתי אלה הם אנשים ואנחנו מנסים בחיבור גם למחוזות המינהל וגם למערכות הפורמליות לעבוד ולעבד את זה כל הזמן.

<טל מדר: לגבי שין-שינים.

<טל מדר: זאת למעשה מסגרת הגשמה המשכית.

<טל מדר: משרד החינוך מתקצב אותה בתקנה נפרדת, גם לתנועות נוער, כבר הרבה שנים.

<טל מדר: הקריטריונים הם שונים.

<טל מדר: אתה לא חייב להיות לא תנועת נוער ולא ארגון נוער אלא אתה בעיקר צריך להיות מה שנקרא ומוגדר ארגון משלח.

<טל מדר: התקציב הזה הוא אחר והוא נפרד.

<טל מדר: זאת בחירה פנימית של כל ארגון וארגון אם הוא יוצא לזה.

<טל מדר: נושא כפל התמיכות שלצורך העניין היא נגזרת של השין-שין.

<טל מדר: אין בעיה להיות ארגון נוער או תנועת נוער ולהיתמך מכמה תקנות תמיכה אפילו באותו משרד ואפילו באותה מחלקה.

<טל מדר: יש לי כאן את אחריי לצורך העניין שנתמכים משלוש תקנות נפרדות.

יעקב מרגי: על אותה פעילות?

<טל מדר: לא.

<טל מדר: אנחנו מבודדים.

<טל מדר: אנחנו עושים עבודה - וצריך להגיד שלא כל יועץ משפטי של ועדת תמיכות היה מוכן לעשות – מהלך של בידוד של הפעילות עצמה ומייחדים אותה ומתייחסים אליה בתוך זה.

<טל מדר: אנחנו כן מציעים, וכאן אני מתחברת לסיכום של ועדת העבודה והרווחה, כן לאפשר הגדלת תקציב תמיכה בפנייה שלכם אולי למשרדי ממשלה נוספים ואז תקנת התמיכה של הארגונים יודעת לקלוט את הכסף באמצעות משרדי ממשלה נוספים ולחלק אותו גם בין השותפים והארגונים המוכרים.

יעקב מרגי: מה שנקרא איגום משאבים.

<טל מדר: נכון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מהדיון עולה שיש שיתוף פעולה של המשרד עם הארגונים ואני מברך על כך.

יעקב מרגי: אני מבקש תמיד להיות קשובים.

יעקב מרגי: לפעמים יושבת פונקציה בתוך משרד כלשהו וקובעת אבל אני רואה שכאן המגמה היא באמת לשתף, ללמוד ביחד את הנושא ולשפר תוך כדי הליכה.

יעקב מרגי: אני מברך על כך.

יעקב מרגי: להלן הסיכום.

יעקב מרגי: אנחנו מברכים את חבר הכנס אורן חזן שהצטרף אלינו ברגע השיא של הסיכום.

יעקב מרגי: ועדת החינוך רואה חשיבות רבה בפעילות ארגוני הילדים והנוער ומברכת על פעילות חשובה זו.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בארגוני הנוער כפעילים חברתיים, כפעילות חוצה מגזרים בכל הארץ.

יעקב מרגי: ועדת החינוך קוראת לכל ארגוני הנוער לעשות מאמצים רבים לצרף חניכים נוספים ובמיוחד – ואני שם, ואני לא רואה אותם הרבה – באזורי הפריפריה, בשכונות, במקומות שהתועלת לכם ולהם תהיה מירבית ומיטבית.

יעקב מרגי: אני חושב שזאת החכמה, שם הריאות מתמלאות, שם הסיפוק, ההפריה היא הדדית והתועלת רבה מאוד.

יעקב מרגי: ועדת החינוך פונה לכל משרדי הממשלה הרלוונטיים שקשורים לארגוני הנוער ועד היום לא נוטלים חלק בגיוס משאבים לארגונים כגון תרבות וספורט, רווחה, נגב וגליל, המשרד לצעירים, משרד הבריאות במה שקשור למד"א ועוד.

יעקב מרגי: הוועדה תפנה לשר האוצר ולשר החינוך על מנת לוודא כי התקציב של הארגונים יאושר בתקציב המדינה.

יעקב מרגי: כמו כן לבחון הגדלה של תקציב על מנת להגדיל את מספר החניכים ועל מנת לסיים את תהליך ההכרה של הארגונים הלא מוכרים.

יעקב מרגי: אני מסיים בשיא ושוב אומר יישר כוח ותודה רבה לכל העושים במלאכה.

יעקב מרגי: מבחינתי אתם לא עושים מספיק.

יעקב מרגי: אל תלכו עם חזה מתוח כי אתם לא עושים מספיק.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שיותר מה שהעגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להיניק.

יעקב מרגי: גייסו אותם, קראו להם, שתפו את אלה שלא מסוגלים לבוא לבד.

מירב בן ארי: לשם כך צריך לתת להם כסף.

יעקב מרגי: קראנו לכך.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שיצא מכאן שכל הדיון היום הוא כסף.

יעקב מרגי: זה יבוא בלי שום קשר.

יעקב מרגי: אנחנו באנו להצדיע לכם, להכיר טובה ולקרוא למשרדי הממשלה לעזור לכם כדי שבשנה הבאה נצדיע לכם כפל כפליים.

יעקב מרגי: תודה רבה למירב בן ארי, לחברי הכנסת ולכל האורחים שבאו ליום הנפלא הזה.