ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 8, 2015-06-15 11:30

יעקב מרגי: צהריים טובים.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של כנסת ישראל.

יעקב מרגי: ה-15 ליוני 2015.

יעקב מרגי: כ"ח בסיוון תשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: סייעת שנייה בגני ילדים.

יעקב מרגי: שמחנו לראות, ואני מדגיש לראות, במסיבת העיתונאים המשותפת של שר החינוך, שר האוצר, יושב ראש המרכז לשלטון המקומי.

יעקב מרגי: ואני, היום, כינסתי את הוועדה כדי לשמוע מה זה אומר.

יעקב מרגי: לפרוט את זה לפרוטות.

יעקב מרגי: כי לא תמיד הצהרות יורדות לשטח, כפי שזה נקלט באוזן.

יעקב מרגי: כולנו שמחים וכולנו שואפים להעצים את החינוך בגיל הרך, ודאי בגני הילדים.

יעקב מרגי: אנחנו משתמשים הרבה: להפוך את הפירמידה.

יעקב מרגי: משתמשים בזה הרבה.

יעקב מרגי: אבל, לא יודע, לא עושים הרבה בכיוון.

יעקב מרגי: כל אחד שומר, סליחה על הביטוי, על הכיסא שלו ועל – לא רציתי לומר משהו אחר.

יעקב מרגי: השמרנות, השמרנות בעוכרינו.

יעקב מרגי: בואו נהיה שמרנים איפה שצריך להיות.

יעקב מרגי: השמרנות – מה שהיה הוא שיהיה.

יעקב מרגי: וכל קבוצת לחץ או כל ארגון רוצה לשמר את מעמדו, מצבו, בגלל שטוב לו, ואנחנו צריכים לראות, וגם זה עלה מהדיון הקודם – כל סוגיית הבינוי.

יעקב מרגי: אני חושב שההתנהלות צריכה להיות לפי צרכים.

יעקב מרגי: לפי צרכים.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע, קודם כל, את חתן השמחה, את משרד החינוך.

יעקב מרגי: נציגי משרד החינוך כאן?

<סימה חדד: הכלה.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: הכלה.

יעקב מרגי: אז נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה ירד כבר לשטח, לדרגים המקצועיים.

יעקב מרגי: שאת יודעת לומר לנו מה טומנת בחובה הרפורמה.

יעקב מרגי: לא יודע למה קוראים לזה רפורמה.

יעקב מרגי: סך הכול שר החינוך החליט לתקצב סייעות, לתקצב.

יעקב מרגי: אני אומר - - -

מירב בן ארי: שר החינוך ושר האוצר, אם יורשה לי.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: הכול זה שר האוצר.

מירב בן ארי: ברור שהכול.

יעקב מרגי: בסוף זה הכול משרד האוצר.

<קריאה: וראש הממשלה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע באמת אם זה אכן בשורה, ואיך היא הולכת להתממש.

יעקב מרגי: ואם כל השותפים בדבר, שאמורים ליישם זאת ביום יום, יודעים איך ליישם זאת ומתוקצבים או שזה נחת עליהם ותו לא.

יעקב מרגי: אז בואו נראה מה הרפורמה הזו אומרת.

<סימה חדד: בוקר טוב.

<סימה חדד: אני סימה חדד, מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי.

<סימה חדד: אני תיכף אסביר מה זאת רפורמת הסייעת השנייה, אבל אני בהחלט יכולה לומר שעבורנו, עבור הגיל הרך, זאת בשורה גדולה מאוד.

<סימה חדד: ואני חושבת שהקהל הגדול שיושב כאן, מרגש במחויבות שלו, בעניין שלו.

<סימה חדד: כי הרפורמה המסוימת זה לכבוד לנו.

<סימה חדד: אני חושבת שהבשורה הגדולה שלנו, של שר החינוך, מר נפתלי בנט, היא להציב את החינוך בגיל הרך בסדר העדיפות שלו.

<סימה חדד: אני חושבת שזה עבורנו מהלך חשוב, מהלך שבו הציבו את הגיל הרך בעצם כיעד לאומי.

<סימה חדד: ברור לחלוטין שהשקעה בגיל הרך היא השקעה לטווח ארוך, גם בתוך, כהשקעה לחברה בכלל.

<סימה חדד: השקעה בגיל הרך תסייע - - -

יעקב מרגי: בואי, תקשיבי, הרצאות מלומדות על חשיבות הגיל הרך – נשאיר את זה.

יעקב מרגי: אנחנו אחרי זה.

יעקב מרגי: כבר קיבלנו את ההרצאה.

יעקב מרגי: אני רוצה שתסבירי לי, - -

<חיים ביבס: בואו נדבר על הכסף.

יעקב מרגי: - - תרגמי לי, הופה, תרגמי לי מה אמרו שלושת המכובדים, שאחד מהם טרח והגיע לכאן.

יעקב מרגי: שר האוצר ושר החינוך בישרו לנו שיש סייעת שנייה.

יעקב מרגי: איך זה אמור לרדת.

יעקב מרגי: עזבי אותי מהרצאות.

יעקב מרגי: אם יש מישהו, כאן, סביב השולחן, שחושב שאין חשיבות להשקעה בגיל הרך – שלא יענה לי, שייצא מהדיון כי זה לא המקום שלו.

יעקב מרגי: אז עכשיו ישר לפרקטיקה.

<סימה חדד: מוותרת, מוותרת על המצגת ומדברת.

<סימה חדד: הרפורמה כוללת בתוכה שלושה מרכיבים מרכזיים, שלושה מרכיבים שמתוקצבים.

<סימה חדד: אולי לפני המרכיבים אני אומר שהרפורמה הזאת נעשתה בשיתוף פעולה גם עם השלטון המקומי, גם עם הסתדרות המורים, כדי באמת להוביל ליישום כבר בשנה הקרובה.

<סימה חדד: שלושת המרכיבים שאנחנו מדברים עליהם, לכן אנחנו מדברים על רפורמה, היא רפורמת הסייעת השנייה, ואני כוללת בתוכה שלושה מרכיבים: 1 – זה תוספת של סייעת שנייה לגנים שבהם יש 30 ילדים ומעלה, בני שלוש-ארבע.

<סימה חדד: 2 – תקצוב גנים בגילאי שלוש-ארבע: העשרה סביבתית, תכניות לימודים או תקצוב לגן לטובת הגננת, דבר שהוא גם חדש.

<סימה חדד: בין 1,000 שקלים ל-5,000 שקלים, בהתאם להשתייכות העיר או הרשות ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

יעקב מרגי: אשכול.

יעקב מרגי: אשכול מסוים לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

<סימה חדד: הדבר השלישי שמתוקצב בתוך הרפורמה הוא בניית מרחבים, יצירת מרחבים, אשכולות גיאוגרפיים, גם כדי לתת מענה מקצועי לגננות, תמיכה, ליווי.

<סימה חדד: גננות מובילות שבעצם ילוו את הגננות בצורה אינטנסיבית.

<סימה חדד: זו הפעם הראשונה שהתקצוב מושקע לא רק בתשתיות ובגני ילדים כמו שהיה בטרכטנברג, אלא, בעצם, בכל המערך, וכולל את כל המערך, וההשפעה היא השפעה פדגוגית לטווח ארוך.

<סימה חדד: אנחנו עומדים כרגע, בעצם, בפני, כל הסיפור הוא בעצם במהלך השבוע האחרון.

<סימה חדד: אנחנו מודעים גם לקשיים שאנחנו שומעים בקול רם: גם מטעם הרשויות המקומיות, גם מכיוונים שונים.

<סימה חדד: יחד עם זאת, צריך לזכור שזו שנה ראשונה, שנה שבה אנחנו מתנסים.

<סימה חדד: ואני חוזרת ואני אומרת: מעולם לא היה תקצוב של 400 מיליון שקל לטובת הגיל הרך, וצריך לברך על ההישג הזה ולהתמודד עם כל הקשיים, שמן הסתם יעלו תוך כדי, ואנחנו כאן כדי לענות גם על השאלות הללו.

<סימה חדד: הרפורמה כוללת את כלל מערכת החינוך, חשוב לומר, ברשמי ובמוכר שאינו רשמי.

<סימה חדד: וכפי שאמרתי קודם, מתוקצבת על פי אשכולות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כפי שהיה, כפי שתוכנן, כפי שהיה בעבר.

<סימה חדד: אלה עיקרי הדברים לבקשתך.

יעקב מרגי: אין ספק, אין ספק, הצהרה חשובה, נכונה.

יעקב מרגי: בשאלה לא התייחסת לנקודה הזאת: עלות התכנית, מקורות המימון – מי מממן אותה?

<סימה חדד: אז אמרתי: 400 מיליון שקל, קצת יותר מ-400 מיליון שקל עבור התכנית מממן משרד החינוך ב-400 מיליון שקל, ויש השלמות, בתוספת הסייעת, על פי אשכולות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כפי שזה מקובל היום: אשכולות 1 - - -

<חיים ביבס: אז נעשה סדר: זה לא מקובל היום וזה לא קיים בכלל.

יעקב מרגי: רגע, מר חיים ביבס, אתה הולך לדבר.

<חיים ביבס: היא אומרת דברים לא נכונים.

יעקב מרגי: אבל אתה הולך לדבר.

<חיים ביבס: - - - משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: את עונה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: את לא עונה לאף אחד.

<סימה חדד: אוקיי.

<סימה חדד: תקצוב הסייעות על פי אשכולות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כפי שזה היום במערכת, וזה מיושם - - -

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה, אני אחדד שאלה נוספת:

יעקב מרגי: בתוך ה-400 מיליון שקל את יודעת לומר לי מה זה המפקחת?

יעקב מרגי: מה זה ה-1,000 שקל-5,000 שקל?

יעקב מרגי: וכמה זה הסייעת השנייה?

<סימה חדד: מבחינת תקצוב?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: בחלוקה.

תמר זנדברג: ה-400 מיליון שקל זה העלות הכוללת או שזה רק החלק של משרד החינוך?

תמר זנדברג: כמה מזה משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג - - -

<חיים ביבס: הערב תקבלו את כל התשובות.

יעקב מרגי: בדיון הזה, רוצים למצות אותו.

יעקב מרגי: אני לא אוהב סיסמאות.

יעקב מרגי: אני רוצה תכלס.

יעקב מרגי: לכן תנו לי.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: אבל שאלת מה - - -

יעקב מרגי: אבל היא רק, אנחנו בתחילת הדיון - - -

תמר זנדברג: - - - שתגיד מה החלק של משרד החינוך מהעלות.

יעקב מרגי: סליחה, היא אמרה.

<סימה חדד: העלות היא 400 מיליון שקל - - -

תמר זנדברג: וחלק משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: לא, לא, גברתי, את עונה לי ולפרוטוקול בלבד.

<סימה חדד: אוקיי.

יעקב מרגי: אז אני שאלתי שאלה, אני רוצה לקבל תשובה.

יעקב מרגי: אם יש לך.

יעקב מרגי: אם אין לך – גם תשובה.

<סימה חדד: קודם כל, יש לי.

<סימה חדד: ושנית, מר דודי מזרחי הצטרף – מינהל כלכלה ותקציבים.

<סימה חדד: ועם כל מה - - -

<דודי מזרחי: אדוני היושב ראש, התכנית ממומנת על ידי משרד החינוך בעלות של כ-400 מיליון שקלים.

<דודי מזרחי: התכנית מתוקצבת על ידי משרד החינוך בעלות של כ-400 מיליון שקלים.

<דודי מזרחי: העלות של הסייעת השנייה נאמדת בכ-330 מיליון שקלים, וכ-70 מיליון שקלים מוקדשים לטובת מעטפת, כאשר המעטפת בעצם נותנת את הערך המוסף של התכנית, הן מבחינה פדגוגית והן מבחינת הסיוע - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענית לי לשאלה.

יעקב מרגי: תודה.

תמר זנדברג: ומה עלות רפורמת הסייעת בכללותה?

יעקב מרגי: את לא רוצה רשות דיבור?

<קריאה: שאלת הבהרה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא יודעים כלום.

יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני אתן לך, תאמיני לי.

יעקב מרגי: מר חיים ביבס, יושב ראש המרכז לשלטון מקומי וראש עיריית מודיעין מכבים רעות.

<חיים ביבס: טוב, חברים, בוקר טוב לכולם.

<חיים ביבס: אתה יודע מה אני שמח?

<חיים ביבס: אני שמח, לדוגמה, שמר דודי מזרחי הוא תושב מודיעין, ורוב אלה שאחראים על הקיצוצים גרים אצלי בעיר.

<חיים ביבס: אז יכול להיות שאם נעלה להם את הארנונה הם יבינו פעם אחת ולתמיד מה המשמעות של הדברים.

<חיים ביבס: רבותיי, אני ביום חמישי האחרון נקראתי לשר החינוך בפעם הראשונה – לא התקיים שום דיון לפני כן עם השלטון המקומי – על מנת לבשר לי על הסייעת השנייה.

<חיים ביבס: כמובן שאמרנו: כן.

<חיים ביבס: בואו נקשיב.

<חיים ביבס: ואז שמו את הדברים.

<חיים ביבס: וביום שני גילינו בכותרת שזו לא רק כותרת:

<חיים ביבס: סייעת שנייה – אלא סייעת שנייה במימון של הרשויות המקומיות.

<חיים ביבס: זאת אומרת, משרד החינוך מישהו לא כל כך - - - פתאום גילינו שזה לא - - -

יעקב מרגי: מה - - - מימון?

יעקב מרגי: למי שלא בקי.

יעקב מרגי: מי שלא היה ראש רשות בחייו וגם לא התעסק בתקצוב - - -

<חיים ביבס: דקה.

<חיים ביבס: תיכף אני אענה.

<חיים ביבס: אני תיכף אסביר.

<חיים ביבס: זאת הבעיה המרכזית שגם אלה שיושבים שם לא מבינים את התקציב של הרשויות המקומיות, ואני הולך לדבר על זה.

<חיים ביבס: תנו לי.

<חיים ביבס: אני אעשה את זה, מה שנקרא סדר לכולם ולסייעת השנייה.

<חיים ביבס: מכיוון שמה שאנחנו נאמר היום יש לו משמעות ל-1 בספטמבר באופן ברור וחד.

<חיים ביבס: רבותיי, המשמעות היא אחת:

<חיים ביבס: הגענו ביום שני ואז גילינו פתאום שזה לא גילאי שלוש.

<חיים ביבס: כל המחאה הייתה על גילאי שלוש, על הטיפולים, הילדים מרטיבים.

<חיים ביבס: פתאום זה נהיה שלוש, שלוש-ארבע וארבע.

<חיים ביבס: לא שיש לנו בעיה עם זה, רק אתה יודע, בסוף אתה רוצה לעשות משהו אחר – אתה צריך גם להסביר לי מאיפה אתה מביא את הכסף, לא מאיפה אני מביא.

<חיים ביבס: זה אחד.

<חיים ביבס: שניים, יש פה, במעטפת, 70 מיליון שקל – גננת מנטורית.

<חיים ביבס: מישהו ביקש מנטורית?

<חיים ביבס: עם כל הכבוד, מה אתם באים לי לתקציב?

<חיים ביבס: ואל תספרו סיפורים: חצי מיליארד שקל הוקצו עבור הסייעת השנייה במסגרת ההסכמים הקואליציוניים.

<חיים ביבס: אז אני מבין שנהיה מצב אבסורדי:

<חיים ביבס: לחינוך העצמאי יש מי שידאג, וטוב שכך, ואני שמח שכך.

<חיים ביבס: לחינוך הממלכתי דתי יש מי שידאג.

<חיים ביבס: יש את הבית היהודי.

<חיים ביבס: לחינוך הממלכתי – נשארנו יתומים, רבותיי.

<חיים ביבס: השלטון המקומי יגן בגופו על החינוך הממלכתי.

<חיים ביבס: לא יהיה מצב שאנחנו נהפוך את זה לאבן שואבת.

<חיים ביבס: נהיה בכלל מצב אבסורדי: שהאחריות יושבת בכלל במשרד החינוך, והסמכות עלינו.

<חיים ביבס: אנחנו גם אומרים בהרבה מקומות: רבותיי, צאו החוצה, לגמרי.

<חיים ביבס: תנו לנו לנהל את החינוך.

<חיים ביבס: אנחנו נעשה את זה יותר טוב.

<חיים ביבס: רק לסבר לכם את האוזן: יש לי מערכת חינוך של כמעט 30 אלף תלמידים.

<חיים ביבס: אני מביא למעלה מ-70 מיליון שקל מהבית.

<חיים ביבס: אני מביא עבור מערכת החינוך הממלכתית של מדינת ישראל.

<חיים ביבס: עכשיו, לפי התכנית, קבעו תכנית שבה בעצם הלכו והכניסו שני דברים מרכזיים: בפעם הראשונה דיפרנציאלי.

<חיים ביבס: ואז הבנתי, לאט-לאט, פתאום, את האינטרס בכלל.

<חיים ביבס: הרי מה מסתתר?

<חיים ביבס: לא הבעיה.

<חיים ביבס: כל ההבדל פה הוא בסך הכול, אם אתם מורידים את כל הדברים מסביב, ההבדל הוא בין 30 מיליון שקל ל-40 מיליון שקל עבור, מה שנקרא, יישום הרפורמה על כלל מערכת החינוך.

<חיים ביבס: אלא יש פה מניע נסתר: רוצים להכניס את הדיפרנציאלי בכוח.

<חיים ביבס: אבל מה קרה?

<חיים ביבס: הסברתי לכם קודם, לכן אני אסביר שוב פעם: יש 257 רשויות במדינת ישראל, מתוכן רק 24 איתנות.

<חיים ביבס: כולם בטוחים שאנחנו תל אביב.

<חיים ביבס: מה לעשות, אפילו מודיעין בסוציו-אקונומי 8.

<חיים ביבס: יש פה רשויות נוספות: כפר ורדים – סוציו-אקונומי 9; יש פה רשויות אחרות ב-10, שהן מועצות עניות עם תושבים עשירים.

<חיים ביבס: הרי לפי מה זה נקבע?

<חיים ביבס: לפי התושבים.

<חיים ביבס: ואז אני אמרתי שני דברים מרכזיים.

<חיים ביבס: אמרתי: רבותיי, גם במסיבת העיתונאים אמרתי: לא יהיה דיפרנציאלי לפני שיקבעו סל בסיס לתלמיד במדינת ישראל.

<חיים ביבס: לא יכול להיות מצב שבורחים מזה, ואני מבין למה בורחים.

<חיים ביבס: כאשר ישימו, מה שנקרא, את הדברים על השולחן, אז תהיה בעצם תבערה אמיתית של המערכת.

<חיים ביבס: כי כל אחד יבין שיש הבדל בין תלמיד לתלמיד במדינת ישראל.

<חיים ביבס: שזה מקבל 1, זה 1.4, וזה 1.8.

<חיים ביבס: ומישהו צריך לשים, מה שנקרא, את התמונה: אני הילד הרע.

<חיים ביבס: שישים לכולם את התמונה מול הפרצוף ויגיד לכם: רבותיי, זאת המציאות.

<חיים ביבס: עכשיו, דבר נוסף שאמרתי ואז פתאום גיליתי, ממסיבת העיתונאים מתחילים לגמגם: התחייבות של משרד האוצר – פתאום אין התחייבות.

<חיים ביבס: פתאום, כשאני מסביר, 2015, אנחנו, הרשויות שנמצאות, מה שנקרא, תחת תקציב סגור, אי אפשר להוסיף שקל, ואם נוסיף שקל – איפה ראש עיריית הוד השרון?

<חיים ביבס: שיסביר לכם מה זה חיוב אישי.

<חיים ביבס: בחיוב אישי נכנסים.

<חיים ביבס: למה?

<חיים ביבס: כי אסור.

<חיים ביבס: מה לעשות, אסור לנו לחרוג.

<חיים ביבס: ואנחנו ב-2016 – אמרתי את זה גם אז: רבותיי, מדובר במהלך משמעותי, עמוק, לתקציב הרשויות המקומיות.

<חיים ביבס: רק הבעיה שלא מקשיבים.

<חיים ביבס: לא מקשיבים כי מרבית האנשים – אני אגיד משהו חמור: מרבית האנשים שיושבים באותם משרדים, אין להם הבנה, ולו הקטנה ביותר, איך בנוי תקציב של רשות מקומית.

<חיים ביבס: וכשאני לקחתי רק את מודיעין והסברתי, אמרתי: קחו את מודיעין לדוגמה.

<חיים ביבס: אני מדבר על שמונה וחצי מיליון שקל תוספת.

<חיים ביבס: המשמעות שאני צריך להביא 4,250,000 שקל.

<חיים ביבס: המשמעות שאם אתם תיקחו את תקציב הרשות, אחד משניים: אם אני מקצץ אני מוריד יותר משני מיליון שקל בחינוך כדי להוסיף את אותו כסף, ובזה אני מחליף כסף בכסף.

<חיים ביבס: מצד אחד.

<חיים ביבס: או לחילופין, זה להעלות ארנונה.

<חיים ביבס: או דבר שלישי: זה כספי הורים.

<חיים ביבס: אלא מה?

<חיים ביבס: פתאום התחילו תדרוכים של משרד החינוך.

יעקב מרגי: הצלע המשולשת לא קיימת.

יעקב מרגי: להעלות ארנונה לא קיים.

יעקב מרגי: לא ניתן לך.

<חיים ביבס: אז פתאום התחילו תדרוכים של משרד החינוך.

<חיים ביבס: מה זאת אומרת?

<חיים ביבס: כספי רשויות.

<חיים ביבס: נהיה איזה מושג.

<חיים ביבס: אז אני אסביר לאלה שיושבים פה, שאולי לא מבינים את המבנה המוניציפאלי של מדינת ישראל, איפה שהם גרים: כספי רשויות שווה כספי הורים שווה ארנונה.

<חיים ביבס: אם מישהו מכיר מתכונת אחרת שילמד אותנו.

<חיים ביבס: יש לי עץ המוצצים במודיעין.

<חיים ביבס: זה כל ילד שנגמל ממוצץ – הוא בא, תולה אותו.

<חיים ביבס: למדנו את זה מכפר סבא.

<חיים ביבס: אבל, בדיוק על אותו עיקרון, כולם בטוחים כשמסתובבים בפארקים היפים שהשקענו בהם בעיר וקוטפים כסף מהעצים.

<חיים ביבס: מביאים את הכסף הזה ולוקחים אותו, מה שנקרא.

<חיים ביבס: בסופו של דבר, רבותיי, אנחנו כרשות סוציו-אקונומי 8, נטולת מענק, מאוזנת.

<חיים ביבס: יש 257 רשויות, 24 איתנות.

<חיים ביבס: מתוכן גם, מחציתן רק באמת רשויות שיש להן עודף כזה ואחר.

<חיים ביבס: רוב הרשויות במדינת ישראל, זה או רשויות כמונו, נטולות מענק שהן מאוזנות לחלוטין או רשויות שמקבלות מענק איזון מהמדינה, שזה בדיחה.

<חיים ביבס: המדינה באה ואומרת: אני נותנת לך מענק איזון, ובצד השני אני לוקחת לך 10%.

<חיים ביבס: עכשיו, אני בא ואומר בצורה מאוד ברורה: אתם רוצים לדבר על דיפרנציאלי?

<חיים ביבס: רק דיפרנציאלי אחד יכול להיות.

<חיים ביבס: היום, דרך אגב, המדינה מתקצבת 87% מהסייעת.

<חיים ביבס: אני אומר להם: סוציו-אקונומי 6-1 – תתקצבו מאה אחוז.

<חיים ביבס: סוציו-אקונומי 10-7 – תתקצבו בדיוק כמו היום.

<חיים ביבס: ואני אומר לכם עוד דבר נוסף: לא יהיה.

<חיים ביבס: שלא תטעו בדבר אחד: אני את ראשי הרשויות, אמרתי לכם, לקחתי את כולם, אמרנו: אף אחד פה, ואני מבין שיש ראשי רשויות כאלה שלקחו סייעת שנייה, ויש כאלה שלקחו את זה דרך המתנ"ס מכספי ההורים.

<חיים ביבס: ואתם רוצים לשמוע את דעתי עליהם?

<חיים ביבס: אני אומר שהם פחדנים.

<חיים ביבס: למה?

<חיים ביבס: משום העובדה שהם לא פה.

<חיים ביבס: האמיצים פה.

<חיים ביבס: אלה שלקחו סייעת שנייה דרך המתנ"ס והם מסתתרים והם הראשונים לצעוק נגד, הם בכלל לא מגיעים לפה.

<חיים ביבס: למה?

<חיים ביבס: כי הם מבינים פתאום שזה צריך להגיע למועצה, הם צריכים להצביע בעד העלאת הארנונה לתושבים.

<חיים ביבס: לאף אחד אין אומץ.

<חיים ביבס: לאף אחד אין אומץ לעשות את זה.

<חיים ביבס: אז אני אומר את זה בצורה מאוד ברורה.

<חיים ביבס: רבותיי: סייעת שנייה אתם רוצים?

<חיים ביבס: כן?

<חיים ביבס: תהיה סייעת שנייה רק אם תתקצבו.

<חיים ביבס: לא תתקצבו – לא תהיה סייעת שנייה.

<חיים ביבס: נקודה.

<חיים ביבס: ואני אומר את זה בצורה ברורה כדי שיבינו את זה אלה שיושבים שם.

<חיים ביבס: כי כאשר באנו בתמימות ביום חמישי הבנו שמדובר במשהו שאנחנו אולי צריכים להירתם, אבל אז הבנו שיש אג'נדה נסתרת.

<חיים ביבס: כי כשמדובר ב-30 מיליון שקל- 40 מיליון שקל פער – יספר לנו מי שהיה בעברו שר ומכיר את תקציב המדינה – 40 מיליון שקל זה טיפה בים.

<חיים ביבס: לפני שבוע בדיוק מצאו 200 מיליון שקל מהר מאוד כאשר הייתה אמורה להיות הפגנה גדולה של אחד המגזרים.

<חיים ביבס: מצאו את זה מהר מאוד.

<חיים ביבס: עם כל הכבוד למשרד החינוך, שיימצאו.

<חיים ביבס: משרד החינוך קיבל 600 מיליון שקל, מתוכם הקצתם 400 מיליון שקל.

<חיים ביבס: או שתעשו סדר ב-400 מיליון שקל או שתמצאו את הכסף - - -.

<חיים ביבס: אני שוחחתי על זה, למען ההגינות, עם שר האוצר.

<חיים ביבס: שוחחו איתו הרבה ראשי רשויות.

<חיים ביבס: הוא הבין את הבעיה האמיתית.

<חיים ביבס: הוא הבין שמדובר פה במצוקה אמיתית.

<חיים ביבס: הוא הבין שהתבערה הגדולה, איך אמרת?

<חיים ביבס: כשראשי רשויות יצטרכו להעלות ארנונה אתה תהיה הראשון שתתנגד.

<חיים ביבס: ואני מסכים על כך.

<חיים ביבס: גם על הטייס האוטומטי אנחנו שומעים את האנשים מתרעמים.

<חיים ביבס: אז מה יהיה כאשר - - -

יעקב מרגי: אני אגיד לך למה.

יעקב מרגי: כי הייתה מסיבת עיתונאים, "התגלחו" עלינו, ועכשיו רוצים שההורים ישלמו את זה.

<חיים ביבס: יפה.

<חיים ביבס: ולכן אני הילד הרע ששם את זה מול הפרצוף לכולם.

<חיים ביבס: אני גם אמרתי את זה להורים שלי, אז, בהתחלה.

<חיים ביבס: ההורים אצלי ככה אמרו: כן, אנחנו בעד - - - חינוך, אבל כאשר הבינו שמדובר, מה שנקרא, באג'נדה, אז מהר מאוד הם הבינו שצריך להיאבק על כך שאת הכסף הזה יביאו.

<חיים ביבס: אני אומר עוד דבר אחרון ומשמעותי: אנחנו שבעים מהרפורמות שכל שני וחמישי קופצות.

<חיים ביבס: עשו את בית הספר של הקיץ.

<חיים ביבס: אף אחד לא חשב.

<חיים ביבס: קפצו איתו במספרים החוצה ואחר כך הבינו.

<חיים ביבס: ירדו מ-1,200 קייטנות ל-450, כן?

<חיים ביבס: כאשר אף אחד לא באמת בא.

<חיים ביבס: אז אנחנו ניהלנו משא ומתן עיקש כדי להביא את המעטפת עבור השלטון המקומי.

<חיים ביבס: אבל בסוף גם צריך להבין דבר נוסף: לא חשבו, בתל אביב, לדוגמה, בצפון, שגרים העשירים, נכון?

<חיים ביבס: לדעת כולם, גרים העשירים.

<חיים ביבס: גבו 1,200 שקל, 1,300 שקל.

<חיים ביבס: בדרום היו גובים - - -

מירב בן ארי: יש בצפון תל אביב גם שכונות לא - - -

<חיים ביבס: דקה, דקה, דקה.

<חיים ביבס: תקשיבי עד הסוף.

<חיים ביבס: את לא מקשיבה.

<חיים ביבס: אתם סתם קופצים.

מירב בן ארי: - - -

<חיים ביבס: תקשיבי עד הסוף.

מירב בן ארי: - - -

<חיים ביבס: בדרום גבו 180 שקל, 200 שקל.

<חיים ביבס: ואז מה קרה?

<חיים ביבס: נוצר מצב שלצפון הורידו ל-450 שקלים.

<חיים ביבס: לעשירים הורידו את הכסף.

<חיים ביבס: לעניים העלו ל-450 שקלים.

<חיים ביבס: ואז נוצר מצב שבסופו של דבר דופקים את החלשים.

<חיים ביבס: לכן אני אומר: רבותיי, רגע לפני, רוצים רפורמה אחת?

<חיים ביבס: - - -

רחל עזריה: רגע.

רחל עזריה: תסביר, תסביר שוב את ההיגיון, למה דופקים את החלשים.

<חיים ביבס: מה שקרה, היו גובים דיפרנציאלית בתל אביב, בתוך תל אביב.

<חיים ביבס: בצפון היו גובים עבור קייטנות 1,200 שקל, 1,300 שקל, ובדרום היו גובים 180 שקלים, 200 שקלים.

רחל עזריה: בסדר.

רחל עזריה: אז אתה מדבר על מה שקורה בעיר אחת ספציפית.

<חיים ביבס: בית הספר של הקיץ בעצם הוריד לאלה שיכולים את הכסף ולאלה שלא יכולים העלה.

<חיים ביבס: עכשיו, מה שקרה בתל אביב, שהיו מסבסדים.

<חיים ביבס: ולכן אני אומר: רבותיי, רפורמה רוצים?

<חיים ביבס: המשמעות: תביאו את הכסף לפני שאתם קופצים.

יעקב מרגי: מר חיים ביבס, תודה.

יעקב מרגי: מר חיים ביבס, אם הבנתי שני דברים ממך: אחד, הבנתי קודם שקודם כל רצים למיקרופון ומצהירים על רפורמות.

יעקב מרגי: שניים, אני מבין ממך שאם אין תקצוב אין סייעת שנייה.

<חיים ביבס: אכן.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול את יושב ראש מרכז השלטון מקומי.

יעקב מרגי: מה אומר יושב ראש מרכז השלטון המקומי?

<חיים ביבס: אמרתי בצורה ברורה: אם אין תקצוב, המשמעות שאין רפורמה.

<חיים ביבס: נקודה.

יעקב מרגי: תודה.

<חיים ביבס: דרך אגב, אמרתי: מה שאנחנו מוכנים דיפרנציאלית, כדי שיהיה ברור, אמרנו: היום אנחנו מתוקצבים 87%.

<חיים ביבס: אני בעד שסוציו-אקונומי 6-1 יקבל מאה אחוז.

<חיים ביבס: סוציו-אקונומי 10-7 יקבל את ה-87%, כמו שהוא מקבל היום.

יעקב מרגי: טוב.

פיני בדש: גם כשאומרים 20-80, בסוף זה מגיע מאה אחוז - - -

<חיים ביבס: מר פיני בדש, לפני כן אמרת שאתה יכול לפצל כיתות ואתם עומדים להביא כסף.

<חיים ביבס: אז בואו נירגע קצת עם זה, בסדר?

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן לא נמצאת – נרשמה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא נרשמה ולא נמצאת.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מרב מיכאלי גם לא נמצאת.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני קודם כל מתנצלת, אני צריכה לצאת בעוד כמה דקות.

מירב בן ארי: אבל אני חברת הכנסת מירב בן ארי ואני מכולנו, ואפילו משר האוצר שאיתו דיברת.

מירב בן ארי: אבל בואו כבר נשאיר את זה מאחורינו כי זה כבר לא רלוונטי.

מירב בן ארי: תראה, אני מבינה את העניין הזה של התרעומת של חברי המועצה.

מירב בן ארי: אני הגעתי מהעיר תל-אביב יפו כחברת מועצה.

מירב בן ארי: עברנו.

מירב בן ארי: התחילה שם מחאה, מ"גן זה לא מחסן".

מירב בן ארי: ובאמת, כל העניין הזה של - - - אין ספק שאנשי ונשות תל-אביב עשו כאן מאמץ גורף כדי להעלות את הנושא הזה על סדר היום של הסייעת השנייה.

מירב בן ארי: עכשיו, מצד אחד אנחנו אומרים: אנחנו שבעים מרפורמות, אנחנו לא צריכים רפורמות.

מירב בן ארי: באים ומדברים למיקרופונים, אבל בסוף מפילים עלינו את העלות.

מירב בן ארי: מצד שני, הם באים ואומרים: בואו, הממשלה תתערב.

מירב בן ארי: אז מגיעה הממשלה, מגיעה, ומתוך מקום של להתערב ולתת את הכספים.

מירב בן ארי: עכשיו, יכול להיות שבקונסטלציה, שאותה גננת נוספת שאחראית על התחום, אם זה פחות רלוונטי אליך, אז יכול להיות שבתוך ה-400 מיליון שקל אפשר לעשות שינויים.

מירב בן ארי: אבל עם כל הכבוד, אני חושבת שלבוא ולהגיד 6-1 – מאה אחוז ו-10-7 – גם כאן יש מקום לשנות את ההגדרות.

מירב בן ארי: ומה שעשתה הרפורמה הזו של הסייעות: היא הגדירה מ-7 עד 8; 9 עד 10.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שלחלוקה דיכוטומית כזאת של 1 עד 6 ו-7 עד 10, ופה מאה אחוז, וכאן 98% או 87% או מה שדיברת; לדעתי, החלוקה הזאת לא נכונה, בעיניי.

מירב בן ארי: צריך לעשות חלוקה יותר פנימית.

מירב בן ארי: בטח ברשויות שהן יותר חזקות.

מירב בן ארי: עכשיו, נכון שאתה אומר:

מירב בן ארי: הרשות לא צריכה להתערב.

מירב בן ארי: אבל עובדתית, שגם בשנה האחרונה, שהיה את המאבק, היו רשויות שאמנם אתה - - - לא הייתי אומרת לא מוצא איתן תחום משותף – לא הייתי רוצה להגיד: לועג להם – אבל לא מוצא איתן תחום משותף; שכבר לקחו סייעת שנייה וכבר דאגו לתקצוב - - -

<חיים ביבס: והם הראשונים שבוכים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אעזור לך, אני אסייע בידייך.

יעקב מרגי: אומר לך ראש רשות, עכשיו תעזבי את מר חיים ביבס.

יעקב מרגי: כששואלים אותי מה נשמע אני לא עונה את התשובה הרגילה, אני אומר: תלוי איפה אתה שם את האוזן.

יעקב מרגי: מה לעשות, יושב ראש מרכז השלטון המקומי בא מהעיר מודיעין מכבים רעות.

יעקב מרגי: מצד אחד, הוא רואה במשקפיים שלו את מה שהוא מתמודד ביום יום.

יעקב מרגי: ומצד שני, גם את הראייה של השלטון.

יעקב מרגי: אומר לך ראש רשות עכשיו.

יעקב מרגי: אני עוזב ושם אותו בצד.

יעקב מרגי: אני הולך לראש עיריית דימונה, שזה המקום לציין שקיבלו, שוב, - -

<חיים ביבס: הוא גם את ה-10% - - -

יעקב מרגי: - - פעם שנייה בשבע שנים, ככה, נכון?

<בני ביטון: - - -

מירב בן ארי: גם את ה-10% תקצוב של הסייעת השנייה הוא לא יכול לממש.

<חיים ביבס: הוא לא יכול.

מירב בן ארי: - - -

יעקב מרגי: פרס החינוך – פעמיים בשבע שנים.

יעקב מרגי: אומר לך: מה את רוצה?

יעקב מרגי: את רוצה - - -?

יעקב מרגי: אני בעד.

יעקב מרגי: אני תומך בזה.

יעקב מרגי: זה נכון.

יעקב מרגי: זה אמיתי.

יעקב מרגי: יש צורך וזה.

יעקב מרגי: מאיפה אני לוקח את זה?

יעקב מרגי: אני אקח את זה, אני אומר לך מאיפה אני אקח את זה: אני אקח את זה מתקציב החינוך.

יעקב מרגי: אני אפגע בחינוך בתחום כזה וכזה.

יעקב מרגי: זאת שאלה שנשאלת.

יעקב מרגי: מצד שני, אנחנו כמחוקקים, כל פעם שמעלים את הארנונה, ואני אגיד לך את האמת:

יעקב מרגי: אני כבר כמה קדנציות אומר: צריך לצמצם את חופש הפעולה שלכם בשימוש בכספי הפיתוח, כספי הארנונה.

יעקב מרגי: יש לכם שיקול דעת רחב: פרחים, כיכרות, שנים מסוימות.

יעקב מרגי: הכול.

יעקב מרגי: כנ"ל גם בעלייה, הקצב של העלייה.

יעקב מרגי: זה המס היחיד שהכי קל להעלות אותו – בלי דיון ציבורי.

יעקב מרגי: הארנונה.

יעקב מרגי: אז אנחנו, מצד אחד, מכים בהם בקטע של הארנונה.

יעקב מרגי: מצד שני, אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: הממשלה מתנהגת במוסר כפול: תבואו לוועדות שרים לענייני חקיקה, שהייתי חבר בוועדת שרים כזו, כל חוק שבא לגעת במטלה נוספת על השלטון המקומי, אומר לך יושב ראש הוועדה או כרגע זה ראשת הוועדה, השרה איילת שקד, אומר לך: אנחנו לא יכולים להוסיף מטלות לשלטון המקומי שעולות כסף.

יעקב מרגי: מצד אחד.

יעקב מרגי: ומצד שני, הממשלה כן עושה זאת.

יעקב מרגי: זה מוסר כפול של הממשלה.

עליזה לביא: אבל למה על גבן של הסייעות?

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: מיד.

עליזה לביא: למה על גבן של הסייעות?

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: זה למה על גבן של הסייעות, למה על גבה של הרפורמה שאנחנו מדברים עליה ואת רוצה - - -

<קריאה: לילדים.

<קריאות: - - -

<קריאה: של הילדים, בראש ובראשונה.

<קריאה: לילדים.

<קריאה: קודם כל, לילדים.

יעקב מרגי: שאלת על גבן של הסייעות והילדים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים עובדות הניקיון ברשויות המקומיות ובכלל.

יעקב מרגי: לשפר.

<קריאה: - - -

<קריאה: בלניות - - -

יעקב מרגי: בכלל.

יעקב מרגי: בלניות.

<קריאה: נכון.

יעקב מרגי: כל דבר זה מאבק צודק.

יעקב מרגי: יש פה שאלה צודקת, עם כל הכבוד: הממשלה רוצה לתת סייעת שנייה?

יעקב מרגי: אני יודע, כשאני כמחוקק, בסדר?

יעקב מרגי: למה מה שנדרש ממני כמחוקק לא נדרש מהממשלה?

יעקב מרגי: הממשלה דורשת ממני, כשאני מביא הצעת חוק מעל חמישה מיליון שקל - - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: אני אומר:

יעקב מרגי: למה מה שהממשלה דורשת ממני כמחוקק, כשאני מביא הצעת חוק שעלותה מעל חמישה מיליון שקל, להציג את מקורות המימון; למה הממשלה לא עושה זאת?

יעקב מרגי: נכון, יש לה אמירה, ואמרת אותה ביושר: אנחנו לא משנים את כללי המשחק.

יעקב מרגי: יש את שיטת התקצוב, אבל בכל זאת, זו מטלה נוספת.

יעקב מרגי: תציגי לו מאיפה הוא הולך להביא אותה.

יעקב מרגי: תאמרי לו.

<חיים ביבס: הם שינו את כללי המשחק.

יעקב מרגי: תקבלו החלטת ממשלה, תהיו אמיצים.

יעקב מרגי: תהיו אמיצים.

יעקב מרגי: אתם נכנסים לו לכיס?

<חיים ביבס: כן.

יעקב מרגי: תהיו אמיצים.

<חיים ביבס: תעלו את הארנונה בעצמכם.

יעקב מרגי: תיכנסו לכיס שלו, תאמרו לו: אנחנו החלטנו.

יעקב מרגי: תיקחו על אחריות

יעקב מרגי: כם, אתם.

יעקב מרגי: תפגעו בשירותי הרווחה, תפגעו בשירותי הבריאות, תפגעו בשירותי החינוך, אבל תציגו.

יעקב מרגי: אתם לא יכולים, מצד אחד, לזרוק מטלה חשובה.

יעקב מרגי: אתם נושאים ברוב רובה של המטלה הזאת, אבל עדיין יש דלתא.

יעקב מרגי: היא לא גדולה, ריבונו של עולם.

יעקב מרגי: אומר יושב ראש מרכז השלטון המקומי: תוקצבתם על זה - - - בעודף.

יעקב מרגי: זו שאלה שצריך לקבל עליה הסבר אחר כך.

יעקב מרגי: אז זה שאלות שנזרקו.

יעקב מרגי: זה לא היו דברי פתיחה סתם.

יעקב מרגי: ואולי לא שמתם לב, קצת הקשבנו, מידי פעם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אותך על הטיפול וההתגייסות של הוועדה לטפל באמת בנושא הזה של הסייעות.

עליזה לביא: יש פה כוונה טובה של שני שרים שמבינים את החשיבות בהוספה של סייעת לטובת הילדים והילדות שלנו, ובמקרה שלי גם לטובת הנכדות שלי, אבל לא על חשבון גבן של הסייעות.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה על עוד 4,600 סייעות לתוך תנאים קשים מנשוא.

עליזה לביא: היום שנה לצוק איתן.

עליזה לביא: אם יש מקום לומר תודה למי שהחזיקו את החוסן הלאומי זה לסייעות שהגיעו לעבוד בכל יישובי הדרום.

עליזה לביא: לא הגננות היו שם.

עליזה לביא: לא הגננות שיש להן חוזים עם משרד החינוך, ומשרד החינוך מעטיר עליהן הכשרה וסיוע והכוונה והשתלמויות ומשכורת.

עליזה לביא: הגננות לא היו שם.

עליזה לביא: מי שהיו שם - - -

<קריאות: - - -

סופה לנדבר: היו שם.

סופה לנדבר: היו שם.

עליזה לביא: אני פגשתי סייעות.

עליזה לביא: אני לא אומרת לך חלילה על הגננות - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא, את לא משיבה לאף אחד.

יעקב מרגי: תדברי כמו שאת - - -

עליזה לביא: אני מודה לכל מי שעזר.

עליזה לביא: אבל בסופו של יום, מי שהחזיקו זה היו סייעות.

עליזה לביא: אני ביקרתי ביישובי הדרום, והסייעות הגיעו לגנים גם במקומות שבהם אחרים לא הגיעו, אדוני.

עליזה לביא: ולכן לבוא עכשיו - - -

<קריאה: - - -

<קריאה: הגננת שהילד נהרג בגן - - -

עליזה לביא: אני לא באה לדבר על מישהו - - - אני מדברת על הסייעות - - - אדוני היושב ראש, חוזר מנכ"ל שהוציא משרד החינוך הוסיף סמכויות, תחומי אחריות לסייעות, אבל הדבר לא מתבטא בשום גמול.

עליזה לביא: הסייעות, למעשה – ואני לא אחזור פה על הדברים שאתם אמרתם – כל המקום הזה של השלטון המקומי, יש בעצם סגרגציה בין ישובים שיכולים לבין ישובים שאינם יכולים.

עליזה לביא: אדוני, האם אתה יודע שבהסתדרות לא נותנים להן להתאגד?

עליזה לביא: הן לא יכולות להתאגד.

עליזה לביא: הן לא נמצאות.

עליזה לביא: אין להן ייצוג.

עליזה לביא: הסייעות מהוות 30% מחברי הסתדרות המעו"ף, ולמרות זאת ההסתדרות ממאנת לתת להן - - -

<קריאות: - - -

<חיים ביבס: הן מאוגדות ברשויות תחת ההסתדרות.

<חיים ביבס: זה לא נכון.

עליזה לביא: ההסתדרות ממאנת לתת להן להתאגד באופן נפרד - - -

רחל עזריה: לא נותנים להן להתאגד באופן נפרד - - - בתוך הרשויות.

רחל עזריה: - - - בתוך הרשויות - - -.

רחל עזריה: הן צריכות להיות מאוגדות בתוך הרשויות.

<קריאות: - - -

עליזה לביא: ההסתדרות אמורה לתת הגנה לסייעות וראוי שיהיה בה ייצוג הולם לסייעות, ושהמשא ומתן על התנאים של הסייעות לא ידון על ידי אנשים חיצוניים שלא מבינים ולא מכירים, אלא באמת על ידי מי שבא לדאוג לביטחון התעסוקתי של הסייעות.

עליזה לביא: אני מברכת על היוזמה, אבל צריך לבוא ולראות איך הסייעות מקבלות את מה שמגיע להן: גם בתנאי ההכשרה, גם ביטחון תעסוקתי וגם בשכר.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב מיכאלי לא חזרה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: טוב.

רחל עזריה: אז קודם כל אני רוצה לברך גם על הדיון וגם על המהלך.

רחל עזריה: אני הייתי מעורבת במחאת העגלות, הובלתי את מחאת העגלות בירושלים, והייתי בצוות ודיברתי בפני ועדת טרכטנברג ועבדתי מאחורי הקלעים.

רחל עזריה: ואחד הדברים שהגדרנו כיעד זה את הנושא של שלוש-ארבע, שיהפוך להיות חינם.

רחל עזריה: וברגע שזה קרה, מיד עלתה צעקה מאוד גדולה מטעם, גם ההורים וגם הסייעות וגם הגננות, בעצם בטענה שזה נעשה בצורה לא מאורגנת ולא מבושלת עד הסוף ולא ברורה.

רחל עזריה: ואז אני זוכרת – הייתי אז ממש בהיריון – שאמרתי בכל מקום: אתם תראו, התהליך הזה עוד יסתיים.

רחל עזריה: זאת אומרת, יש פה התחלה וככה זה קורה.

רחל עזריה: ולאט לאט אנחנו מתגלגלים, כל הזמן מתקדמים ומשתפרים.

רחל עזריה: אז אני מסכימה שהרפורמה הזו היא לא מושלמת ולא בדיוק כמו שהיינו רוצים לראות אותה, אבל אין ספק שיש פה צעד ענק, מאוד משמעותי.

רחל עזריה: יש פה - - -

עליזה לביא: מה הצעד הענק הזה?

רחל עזריה: חברת הכנסת עליזה לביא, את ביקשת שאני לא אפריע לך.

רחל עזריה: זה צעד ענק, מאוד משמעותי, של השקעה מאוד גדולה בגיל הרך.

רחל עזריה: במשך שנים הגיל הרך לא עניין אף אחד.

רחל עזריה: זה הגיל הנשכח.

<קריאה: גם היום לא.

<קריאה: נכון.

<קריאה: נכון.

רחל עזריה: זה הגיל הנשכח.

<קריאה: גם היום לא.

רחל עזריה: התעניינו רק בבגרויות ובמיצ"בים.

<קריאה: - - -

רחל עזריה: אלה שני הדברים שעניינו את מערכת החינוך ואת הפוליטיקאים במדינת ישראל.

רחל עזריה: ותראו מה קורה, יש פה דיון, וכולם מגיעים, וזה הופך להיות נושא שהוא על סדר היום, וזה מאוד חשוב.

רחל עזריה: כי השקעה בגיל הרך זו השקעה שמניבה פירות מאוד משמעותיים בהמשך.

רחל עזריה: ואנחנו פחות רואים את זה כי הם קטנים, והם לא יודעים לדבר, והם לא יודעים להתראיין בתקשורת, לא יודעים להסביר מה חשוב להם, וההורים נורא עסוקים ובקושי מחזיקים את הראש מעל המים.

רחל עזריה: אז קודם כל שאפו ענק להורים שהצליחו לעשות את זה.

רחל עזריה: שאפו ענק, ובעיניי גם למשרד החינוך ולמפקחות וגם לסייעות שעומדות ונאבקות ויודעות בדיוק מה הילדים צריכים, ודואגות שהדברים האלה ייעשו כמו שצריך.

רחל עזריה: עכשיו, אני חושבת שיש פה כמה דברים שאנחנו צריכים לדאוג להם: אחד, באמת, העניין של הסייעות.

רחל עזריה: לוודא שהסייעות מועסקות באופן ישיר.

רחל עזריה: שלא יהיו פה שטיקים.

רחל עזריה: שלא יהיו הפתעות.

רחל עזריה: ואני מתארת לעצמי שלא אמורות להיות בגלל שאני יודעת שזו דרך העבודה המקובלת במשרד החינוך.

רחל עזריה: הן מועסקות על ידי הרשויות.

רחל עזריה: אם צריך לוודא שהן יוכלו להתאגד באיזשהו אופן, אז אני מציעה שנעשה את זה.

רחל עזריה: ואני גם רוצה לומר עוד משהו לגבי התקצוב הדיפרנציאלי: לגבי הצהרונים יש תקצוב דיפרנציאלי.

רחל עזריה: הצהרונים, כל שנה, אמורים להעלות את התקצוב מאשכול סוציו-אקונומי אחד לשני.

רחל עזריה: בינתיים זה בארבע, וזה אמור להתגלגל גם לחמש מתישהו.

רחל עזריה: הדבר הזה קיים וזה צריך להיאמר: זה לא רק ב-87%.

רחל עזריה: הדבר הזה קיים.

רחל עזריה: יש לנו תקצוב דיפרנציאלי.

רחל עזריה: אני גם חושבת, ואני הייתי אחראית לחינוך בעיריית ירושלים, והיינו הולכים לסיורים בערים אחרות – אגב, היינו גם במודיעין ובכל מיני מקומות – והיינו רואים את הפערים הדרמטיים של הילדים: מה שהם מקבלים בין רשויות חזקות לבין רשויות חלשות.

רחל עזריה: זה לא רק הארנונה מהתושבים, זה גם הארנונה מהעסקים.

עליזה לביא: אבל אתם מנציחים את זה.

<קריאה: - - -

רחל עזריה: ואם אנחנו - - -

<חיים ביבס: זה כספי הורים.

<קריאה: - - -

<חיים ביבס: כספי הורים.

<חיים ביבס: תגידו לה, זה כספי הורים - - -

רחל עזריה: זה לא רק כספי הורים.

רחל עזריה: אני מכירה את זה.

רחל עזריה: אני מכירה את הנתונים טוב מאוד.

<חיים ביבס: את לא מכירה.

<חיים ביבס: את פשוט לא מכירה.

<חיים ביבס: מה לעשות.

רחל עזריה: סליחה.

רחל עזריה: אני כן מכירה.

<קריאה: אתם מנציחים.

<קריאה: אתם מנציחים את זה.

רחל עזריה: ואם אתם רוצים להגיע למצב, ואני מכירה את תושבי ירושלים שעזבו את ירושלים ועברו למודיעין, ואחת הסיבות זה בגלל הפער בין מה שאתה משלם לבין מה שאתה מקבל.

רחל עזריה: ולא בגלל שאתה לא משלם ארנונה, אלא בגלל האופן שבו זה מתחלק.

רחל עזריה: בגלל המעמד הסוציו-אקונומי של תושבים אחרים בעיר.

רחל עזריה: ואם אנחנו רוצים לדבר על מהלך סולידרי, ואם אנחנו רוצים לוודא שאנשים לא יעזבו עיר רק בגלל שבעיר הזו יש גם אוכלוסייה חלשה יותר, שפחות משלמת ארנונה; בגלל שמהר מאוד האוכלוסייה החזקה לא תקבל את מה שהיא יודעת שהיא תקבל רק אם היא עוברת לעיר אחת סמוכה - -

יעקב מרגי: מה את מציעה, חברת הכנסת רחל עזריה – דיפרנציאלי?

רחל עזריה: - - לכן הדיפרנציאלי הזה הוא בעיניי נכון.

רחל עזריה: יכול להיות שצריך לדייק אותו בקצוות ויכול להיות שיש פה איזושהי מורכבות, אבל אם אנחנו רוצים, ואני באה מעיר שהיא באשכול סוציו-אקונומי ארבע, ואנחנו נאבקנו, והיינו מגיעים לערים אחרות, והיינו רואים מה הערים האחרות מקבלות.

רחל עזריה: ואנשים שעזבו את ירושלים יודעים טוב מאוד מה הילדים מקבלים בחינוך במודיעין, ותושבי מודיעין מגיעים מירושלים.

עליזה לביא: אתם מנציחים את זה.

רחל עזריה: זה לא להנציח.

רחל עזריה: להיפך.

עליזה לביא: - - - מנציחים.

רחל עזריה: זו פעם ראשונה, כמו שעשינו את היפוך הפירמידה ווידאנו שהתקציב יגיע לגיל הרך, ככה אנחנו גם עושים פה מהלך שבסופו של דבר אנחנו דואגים שכל ילדי ישראל ייהנו מחינוך איכותי וטוב, ולא רק ההורים שבמקרה עברו לגור באשכול סוציו-אקונומי גבוה.

רחל עזריה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

רחל עזריה: הייתי אחראית על מאות אלפי ילדים בירושלים.

יעקב מרגי: רבותיי, יש בין האורחים, אמרו שהסייעות מאורגנות, נכון?

יעקב מרגי: יש פה איזה יושבת ראש ארגון הסייעות?

<קריאה: לא, לא - - -

<קריאה: יש התארגנות הסייעות.

יעקב מרגי: אז מי?

יעקב מרגי: אחת מכן.

<גילי אלון: אני.

<גילי אלון: גילי אלון.

<קריאה: הגיעו מבאר שבע, מאשדוד - - -

יעקב מרגי: לבאר שבע יש לי פרוטקציה.

יעקב מרגי: הגברת גילי אלון, בבקשה.

יעקב מרגי: אז רק באר שבע תדברי.

יעקב מרגי: תנסי למקד את זה, שכולן תהיינה מרוצות.

<גילי אלון: אוקיי.

<גילי אלון: גילי אלון, התארגנות הסייעות.

<גילי אלון: אני גם חברת ועד עיריית באר שבע.

<גילי אלון: ואני רוצה להגיד משהו: קודם כל, נפסיק לראות רק מספרים ובאמת לעשות, לראות את הילדים.

<גילי אלון: הילדים הכי חשובים כרגע, גילאי שלוש-ארבע.

<גילי אלון: וזה מה שאני רואה כל יום בגן.

יעקב מרגי: זה נכון.

יעקב מרגי: כרגע תספרי לי כסייעת מה לא טוב לך ומה הולך להיות עוד יותר טוב או עוד יותר לא טוב.

<גילי אלון: קודם כל, זה נכון מה שחברת הכנסת עליזה לביא אמרה, שלא מאפשרים לנו להתאגד.

<גילי אלון: לא מאפשרים לנו להתאגד, ואנחנו פשוט נבלעים בתוך ההסכמים הקיבוציים של הרשויות המקומיות.

<גילי אלון: ואף פעם, כמה שאנחנו דופקות על הדלתות של ההסתדרות הם לא מקשיבים לסייעות, לכל השטח, ולא מאפשרים לנו בכלל - - - או לפחות להגיד מה באמת קורה.

<גילי אלון: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם: במשרד החינוך בכלל, העניין של ההעסקה, שאנחנו לא מועסקות ישירות על ידי משרד החינוך, והוא מעביר תקציבים לשלטון המקומי.

<גילי אלון: ובגלל ההסכמים הקיבוציים, גם מה שהם מעבירים עבורנו אנחנו לא מקבלות.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה: את עובדת עירייה מן המניין?

<גילי אלון: כן.

<גילי אלון: כן.

<גילי אלון: בוודאי.

יעקב מרגי: לא מקובל, יש לי אוזן רגישה.

יעקב מרגי: מאחר ואני לא קדנציה אחת או שתיים מנהל – כל נושא ההעסקה הישירה או הבלתי ישירה, אצלי זה ברגישות גבוהה.

יעקב מרגי: את לא יכולה לומר פה, באולם, שאת לא מועסקת ישירה.

יעקב מרגי: את מועסקת ישירה דרך הרשות המקומית.

<גילי אלון: כן.

יעקב מרגי: את לא עובדת קבלן ולא כתף אל כתף.

<קריאה: - - - של משרד - - -

יעקב מרגי: אז בואי - - - לא, לא, סליחה.

<גילי אלון: לצורך העניין, יש - - -

יעקב מרגי: הגברת גילי אלון, אל תעני לי, זה בשביל הפרוטוקול, ולכן תפסיקו עם הקטע הזה: לא מועסקות ישירות.

<נטע לוי: יש אלפי סייעות - - -

עליזה לביא: רגע.

עליזה לביא: אבל אולי תדברי על דור א' ודור ב'.

<גילי אלון: אז זהו.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא, אל תנחי אותה.

יעקב מרגי: היא ביקשה רשות דיבור – שתתמודד.

<גילי אלון: אני מתמודדת יפה מאוד.

<גילי אלון: יש סייעות, למשל, בעיריית חולון שלא מועסקות ישירות על ידי הרשות המקומית אלא באמת על ידי חברות בת.

<גילי אלון: ועדיין זה קיים, שאנחנו חברת בת של חברת בת.

<גילי אלון: כי בעצם הרשות המקומית היא חברת בת של משרד החינוך.

<גילי אלון: משם מועבר התקציב.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יהיה דיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה, תפנו ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה על כל מכלול הרעות החולות של השלטון המקומי.

יעקב מרגי: לא כאן.

יעקב מרגי: כאן אנחנו מדברים על הסייעות.

יעקב מרגי: יש לך מה לתרום לדיון בקטע הזה של הרפורמה?

יעקב מרגי: תתמקדו.

יעקב מרגי: המצב שלכם הוא נתון כרגע, היום.

יעקב מרגי: הרפורמה תשפר אתכם?

יעקב מרגי: את היית מצפה מהרפורמה משהו?

יעקב מרגי: אז תגידי במספר משפטים בודדים.

<גילי אלון: כן.

<גילי אלון: בגלל שאנחנו עובדות עם גילאי שלוש-ארבע ודו"ח טרכטנברג החמיר את המצב בשטח, שקיבלנו ילדים לא גמולים, כשבעצם אנחנו מעולם לא התעסקנו, לא הוכשרנו לעניין, וגם אנחנו לא יכולות לתת מענה, לא פיזי ולא רגשי לילדים.

רחל עזריה: לא, אבל היה אסור לקבל לגן ילד לא גמול.

רחל עזריה: עד טרכטנברג היה אסור.

<קריאות: - - -

<גילי אלון: אני סייעת חינוכית ולא מטפלת במעון, ולכך אני התקבלתי גם לעבודה.

<גילי אלון: עכשיו, בסופו של דבר, מה שקורה, שכל הזמן אנחנו עוצרות את העבודה בגלל שאני, גילי, הסייעת של הגן, צריכה כל הזמן לרוץ עם ילד - - -

יעקב מרגי: כמה ילדים יש לך בגן?

<גילי אלון: יש לנו 35 ילדים בני שלוש-ארבע, כשרוב הגן הם בני שלוש.

יעקב מרגי: זה גננת וסייעת בלבד.

<גילי אלון: זהו.

<קריאה: זה הכול.

<גילי אלון: זה הכול.

<גילי אלון: לא שירות לאומי, שום דבר.

<קריאה: סייעת היום - - - את עצמה - - -

<גילי אלון: אני עובדת בחינוך הממלכתי דתי במקלט ציבורי – 20 שנה.

<גילי אלון: מקלט ציבורי – 20 שנה.

<גילי אלון: זה מה שאני עובדת.

<גילי אלון: זה התנאים שלי.

יעקב מרגי: הגברת גילי אלון, בגלל שצעקת עלינו נגמר לך הזמן.

עליזה לביא: אדוני, מדם ליבה היא צועקת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם: תקשיבו, אני מאלה שגם זועק – עוד הרבה זועקים – שכל נושא החינוך מגיל אפס ועד - - -

<קריאה: לידה.

<קריאה: לידה.

יעקב מרגי: תודה על הסמנטיקה, בואי ניכנס למהות.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים תמיד בבניין הזה להעביר את כל מה שקשור בחינוך למשרד החינוך.

יעקב מרגי: ואני תוהה עכשיו, כרגע.

יעקב מרגי: נכון, אולי בצד הפדגוגי זה חשוב, ולי אין ספק שצריך להשקיע בצד הפדגוגי ובמעונות היום.

יעקב מרגי: אבל כשאני רואה את התקינה בגנים לעומת התקינה במעונות אני מתחיל לחשוב לא לזרוק מיד.

יעקב מרגי: הכול, צריך לבחון את זה היטב-היטב.

יעקב מרגי: כל רפורמה צריכה להיבחן היטב-היטב.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך, הגברת גילי אלון.

יעקב מרגי: כרגע חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, צריך להבחין בין מה נכון ומה אפשרי.

איתן ברושי: הדבר הראשון שהוועדה צריכה לומר האם היא מברכת, ולפי דעתי ראוי לברך על היוזמה.

איתן ברושי: משום שאי אפשר להפוך את הדיון הזה בדיון קצר לדון רק בשאלה: איך עושים את זה.

איתן ברושי: השאלה הראשונה: האם זה נכון לקדם את היוזמה?

איתן ברושי: והשאלה השנייה: האם אנחנו רוצים את היוזמה?

איתן ברושי: והשאלה השלישית: האם יכולים?

איתן ברושי: אני מציע להפריד בין הדברים כי הערבוב שלהם הוא לא טוב, גם פה וגם בדיונים אחרים.

יעקב מרגי: להסיר את זה מספק: כולם, כולנו מברכים על היוזמה.

איתן ברושי: אז כדאי לומר את זה.

יעקב מרגי: רק שתתקיים ותתקיים בצורה נכונה.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, כדאי לומר את זה.

איתן ברושי: שום דבר לא התחיל בזה שהכול היה מושלם מההתחלה.

איתן ברושי: כמעט כל דבר כרוך במאמץ.

איתן ברושי: הדבר השני: צריך לומר שזה מחייב הכשרת כוח אדם.

איתן ברושי: זה מחייב מאמץ גדול בהכשרת כוח אדם.

איתן ברושי: זה לא יכול להיות מלווה בלי גיבוי של כוח אדם כי יש פה תוספת משמעותית, ולכן יש פה תקציב להכשרה ותקציב לפעילות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך: אם תרצה לנקוט יוזמה, ואני אנקוט אותה, שאנחנו נוביל מהלך שתהיה עבודה מועדפת בחינוך.

איתן ברושי: כמו שיש עבודה מועדפת בחקלאות, כמו שהייתה במקומות אחרים, אני מציע להכניס את זה לאפשרות.

איתן ברושי: זה לא הפתרון לשאלה של הסייעות.

איתן ברושי: זה מתן עדיפות לעבודה בחינוך - - -

יעקב מרגי: זה חיילים וחיילות כסייעים וסייעות.

איתן ברושי: בחינוך בכלל.

<קריאה: שנת שירות בגנים.

איתן ברושי: גם בשירות.

<קריאה: שנת שירות.

<קריאה: שינשינים.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני אומר גם מעבר לשירות.

<קריאות: - - -

רחל עזריה: היה, היה, היה, וזה לא היה מוצלח.

רחל עזריה: היה וזה לא היה מוצלח.

רחל עזריה: כי צריך הכשרה.

יעקב מרגי: אתה רואה, זה החטא.

יעקב מרגי: אנחנו עוסקים ברפורמת הסייעות.

איתן ברושי: אני חוזר ואומר: שאלת כוח האדם בחינוך היא מרכזית.

איתן ברושי: הכשרה לוקחת זמן והיא מחייבת משאבים.

איתן ברושי: ואני מודיע שאני מתכוון לנקוט יוזמה.

איתן ברושי: יושב פה השר לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן.

איתן ברושי: זה דבר שגם בדקו אותו בעבר.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהגיל הרך הוא הגיל החשוב ביותר, והשאלה של החינוך והמשאבים לגיל הרך היא תקבע במידה רבה את התוצאות להמשך.

איתן ברושי: אבל יש פה הרבה אזרחים.

איתן ברושי: רק לא מזמן מימשנו את הזכות לבחור.

איתן ברושי: מה שעל סדר היום זה סדר העדיפות של הממשלה.

איתן ברושי: שאלת הפתרון למשאבים בחינוך, לאורך כל המסלול, גם בדיון הקודם שעסקנו, זה מהו סדר העדיפות של ראש הממשלה ושל הממשלה.

איתן ברושי: והשאלה: מה נשאר לחלק אחרי ההסכמים הקואליציוניים?

איתן ברושי: ומי שחילק בנדיבות כדי להרכיב ממשלה שקשה לה למשול הוא צריך לעשות דין וחשבון מה יהיה התקציב ב-2015 וב-2016.

איתן ברושי: ואני מציע לא לוותר, ואני אומר לכם את מה שאמרתי לפני שעה בדיון הקודם: בישראל שום דבר לא מגיע בגרביטציה, הכול בכוח המשיכה.

איתן ברושי: ומה שצריך לעשות זה לקבוע רף.

איתן ברושי: ואני בטוח שיושב ראש הוועדה ינהג ככה, שוועדת החינוך, התרבות והספורט תהיה כלב השמירה של תקציב החינוך, ותקציב החינוך צריך לבטא עדיפות אחרת של הממשלה.

איתן ברושי: ותקציב החינוך צריך לבטא יכולת לעמוד ביעדים של החינוך בישראל, ולא תקציב של אתמול אלא תקציב של מחר.

איתן ברושי: וזה יהיה תקציב אחר.

איתן ברושי: אם הוא לא יהיה תקציב אחר הכול יהיה דיבורים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, השר לשעבר.

מאיר כהן: שלום לכולם, אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: אל"ף, זאת יוזמה מצוינת.

מאיר כהן: אני חושב שהגיע הזמן באמת שיטפלו בגילאים האלה, הם גילאים מאוד חשובים.

מאיר כהן: טוב שהמערכת מתייחסת.

מאיר כהן: אני רק רוצה להגיד מכובעי כראש עיר לשעבר: הסיפור הזה של - - - הדיפרנציאלי הוא סיפור קשה.

מאיר כהן: בסופו של דבר, זה סיפור שנוגע ביוקר המחייה של כל אחד מאיתנו, של כל אחד מכם.

מאיר כהן: ולא משנה אם הוא דימונה או בתל אביב.

מאיר כהן: כי אם בדימונה ישלמו 10% ובתל אביב ישלמו 25% – הרשות, בסופו של דבר, ישיתו את זה על האזרחים.

מאיר כהן: והארנונה תעלה.

מאיר כהן: לכן, אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, שתצא קריאה ,שלסיפור הזה, הספציפי של הילדים בגילאי שלוש ומעלה, הרפורמה הזאת תתוקצב במאה אחוז בשלוש השנים הקרובות.

מאיר כהן: בשלוש השנים הקרובות צריך לדאוג שהמשרד – הפערים הם לא גדולים, מר חיים ביבס.

מאיר כהן: המשרד יכול לממן את זה.

מאיר כהן: בעוד שלוש שנים, כשנבחן את הרפורמה הטובה הזאת, אז אפשר להתחיל לדבר על תקצוב דיפרנציאלי, ושיהיה קטן ככל היותר, כי אנחנו קצת עושים עוול.

מאיר כהן: ואני אומר את זה כאיש דימונה, גם לתושבי תל אביב, גם לתושבי רמת גן.

מאיר כהן: כי יש לנו איזו תחושה ששם אנחנו יכולים להשית עליהם את הכול ופה אנחנו צריכים לעשות.

מאיר כהן: אפשר לדאוג שזה ייהנה וזה לא יחסר.

מאיר כהן: לכן הקריאה צריכה לצאת, אדוני היושב ראש, שאין בשלוש השנים שיבואו עלינו לטובה, לא יהיה שום תקצוב של ההורים.

מאיר כהן: משרד החינוך יעשה.

מאיר כהן: הדבר השני שאני רוצה להגיד: צר לי מאוד שבמשחק הזה ובמשחק העדיפויות של השרים לקחו את הכסף הזה וביטלו את הקייטנות של הקיץ.

מאיר כהן: גם קייטנות הקיץ היו אמורות לחסוך.

מאיר כהן: אני בעיר מסוימת שילמתי - - -

<חיים ביבס: את ההרחבה - - -

מאיר כהן: את ההרחבה.

מאיר כהן: לכיתות ג'-ד'.

מאיר כהן: חבל.

מאיר כהן: אני - - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, אפריע לך בשנייה.

יעקב מרגי: תדעו לכם, כל נושא הקייטנות פרוץ.

יעקב מרגי: אני הזמנתי מסמך ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, וכל מיני רשויות, סכומי עתק.

<קריאה: כן.

<קריאה: נכון.

יעקב מרגי: לכן, כנראה, כנראה לא תהיה ברירה.

יעקב מרגי: אני מקווה - - - אבל נקיים דיון גם בנושא הזה.

יעקב מרגי: בבקשה, לסיום.

מאיר כהן: אני בדקתי מחירים של קייטנות בעיר מסוימת, נכדיי גרים שם.

מאיר כהן: עם כל הרצון הטוב של הרשות זה מעל ל-1,000 שקלים לקייטנה מצומצמת לשלושה שבועות.

מאיר כהן: זה הון תועפות.

מאיר כהן: חבל מאוד.

מאיר כהן: אני גם מבקש שבדברי הסיכום, אדוני, אם תוכל לבקש ממשרד החינוך שייתן תשובות למה ההרחבה לכיתות ג'-ד' לא תבוא - - -

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: ראש עיריית דימונה, מר בני ביטון.

<בני ביטון: טוב.

<בני ביטון: בואו, אני, ברשותכם, קודם כל אני רוצה להגיד שבאמת אני תומך בסייעת השנייה, אבל פתאום אני רואה את זה – אצלי זה היה תקצוב של 20%.

<בני ביטון: 20% זה היה מדובר כמעט ב-750 אלף שקל ברשות בשנה.

<בני ביטון: ברשות שאני צריך.

<בני ביטון: הרמתי טלפון למר חיים ביבס וגם לשר האוצר וגם לשר החינוך, ואמרתי לו: שקל אחד לא יהיה.

<בני ביטון: אנחנו מתוקצבים בסייעות שלנו ב-87%, ואני מתקצב אותן במאה אחוז.

<בני ביטון: אני משלם להן משכורת מאה אחוז.

<בני ביטון: וגם באלה שרצינו לקלוט אותן, שאנחנו נתקצב אותן, אנחנו נותנים גם מאה אחוז.

<קריאה: - - - ב-90% - - -

<בני ביטון: לא, לא, לא, לא.

<חיים ביבס: לא, לא.

<קריאה: 87%.

<בני ביטון: תני לי.

<בני ביטון: תאמינו לי.

<בני ביטון: תקשיבי, המינוי הכי טוב, ויכול להגיד לך ידידי וחברי, אחד מראשי הערים הטובים שהיו במדינת ישראל, חבר הכנסת מאיר כהן: המשרה הכי נחשקת ברשויות זה להיות סייעת.

יעקב מרגי: סייעת.

<בני ביטון: "אני לא רוצה שום דבר".

<בני ביטון: איך הם באים לראש הרשות?

<בני ביטון: "אני רוצה להיות רק סייעת, משהו קטן".

<בני ביטון: אז בואו, תבינו, אני בעד הסייעות.

<בני ביטון: אני חושב שהסייעות עושות עבודת קודש.

<בני ביטון: אבל פעם אחת ולתמיד אנחנו נעלה את זה לסדר.

<בני ביטון: ויושב פה גם שר הרווחה לשעבר ואני אומר את זה: נגמר ה-matching.

<בני ביטון: הנה אני אומר לך.

<בני ביטון: זו המלחמה שלנו, של ראשי הרשויות.

<בני ביטון: אני מדבר עכשיו כיושב ראש פורום ערי הפיתוח והסגן שלך - - -

יעקב מרגי: רגע, אז מה תעשו עם הארנונה?

<בני ביטון: אני לא מעלה ארנונה.

יעקב מרגי: לא, מה תעשו עם מה שאתם - - -?

<בני ביטון: הנה, אני אומר לך: לא מעלה ארנונה.

<בני ביטון: אתה תשאל אותי - - -

<חיים ביבס: אנחנו נגד להעלות ארנונה - - -

יעקב מרגי: אמרת: נגמר ה- .

יעקב מרגי: matching

<בני ביטון: תשאל אותי – תגמור את ה- matching- - -

<חיים ביבס: אבל שהמדינה תעלה מיסים, אם היא רוצה.

<בני ביטון: בדיוק.

<בני ביטון: לא יכול להיות שהמדינה בשיטה - - -

<חיים ביבס: הם רוצים להישאר בדירוג של ה-O.E.C.D., שאנחנו נעלה ארנונה.

<חיים ביבס: נו, באמת.

<בני ביטון: לא יכול להיות שהמדינה משיתה על ראשי הרשויות כל מיני חוקים, ואתם, אני פונה אליכם, חברי הכנסת, תהיו אחראיים.

<בני ביטון: ויושבים היום הרבה חברי כנסת שהם היו ראשי ערים לשעבר.

<בני ביטון: הם יודעים מה זה.

<בני ביטון: סתם, נגישות – אני אתן לך רק סתם דוגמה: נגישות.

<בני ביטון: מיליונים של שקלים.

<בני ביטון: מחר בבוקר זה אחריות פלילית שלנו, כראשי רשויות, אם אנחנו לא נבצע את זה.

<בני ביטון: איפה היא הלכה, חברת מועצת העיר וחברת הכנסת מירושלים – ניר ברקת אומר: במיליונים של שקלים, אני לא יודע מה לעשות.

<קריאה: מיליארדים.

<בני ביטון: מיליארדים.

<בני ביטון: הנה, מתקן אותי פה מאחורה.

<בני ביטון: אני מבקש ממך להיות פרקטי ולפנות למשרד החינוך ולהגיד להם: לא מה שהמנכ"לית אמרה, ואמרה את זה למר חיים ביבס, וגם השר אמר לי: לתקציב 2015 אנחנו נתקצב אתכם.

<בני ביטון: ל-2016 אתם כבר תתקצבו את זה בתקציב החדש שלכם.

<חיים ביבס: זה מלכודת דבש.

<חיים ביבס: יכניסו אותך בפנים להטביע אותך.

<בני ביטון: זה מלכודת דבש.

<בני ביטון: אז אני מודיע לכם: הנה אני רוצה מאוד.

<בני ביטון: אני חושב שזה תהליך מבורך.

<בני ביטון: התחיל בו, צריך להגיד בהגינות, השר שי פירון וגם שר האוצר לשעבר יאיר לפיד – תקצבו את הדבר הזה.

<בני ביטון: הוא ידע, השר נפתלי בנט, לאן הוא נכנס.

<בני ביטון: קיבל המון דברים והרבה כסף בהסכמים הקואליציוניים שלו.

<בני ביטון: שלא יבוא על חשבון הרשויות המקומיות.

<בני ביטון: תוציא החלטה כזו.

<בני ביטון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני.

תמר זנדברג: תראו, הנושא הזה של הסייעת השנייה הוא פה, על שולחננו, גם כיכב במערכת הבחירות, על שולחננו מאז המחאה החברתית, שבעקבותיה נכנסה רפורמת טרכטנברג.

תמר זנדברג: אני גם רוצה לומר: אתה אמרת בפתיח: כל דבר זה רפורמה.

תמר זנדברג: עכשיו, נותנים כסף בשביל דבר שצריך אותו זה כבר נהיה רפורמה.

תמר זנדברג: אבל כמו שכל בית צריך מרפסת גם כל שר צריך רפורמה, וזה בסדר.

יעקב מרגי: כל מה שאפשר לכנס איתו מסיבת עיתונאים היא רפורמה.

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: כן.

תמר זנדברג: בדיוק.

יעקב מרגי: לא משנה מה זה.

<חיים ביבס: יפה.

תמר זנדברג: נכנס מסיבת עיתונאים.

תמר זנדברג: ויושב ראש מרכז השלטון המקומי ישב במסיבת העיתונאים – כולנו ראינו ובירכנו.

תמר זנדברג: וטוב מאוד.

תמר זנדברג: אני עם פתיחת הכנסת הזו, ביחד עם חברת הכנסת גילה גמליאל, היום השרה גילה גמליאל - - -

<חיים ביבס: תארי לך שאני הייתי מקלקל את המסיבה אז, לא היו אומרים עלינו שאנחנו נגד סייעת שנייה.

<חיים ביבס: מה פתאום.

<חיים ביבס: כן, אבל.

<חיים ביבס: מישהו צריך להביא את הכסף.

תמר זנדברג: לא, לא, לא, לא, שנייה.

תמר זנדברג: אנחנו הגשנו עם פתיחת הכנסת הזו הצעת חוק: לחייב סייעת שנייה בגני ילדים.

תמר זנדברג: ויכול להיות שחלק מהסיכומים שלנו כאן, בוועדה, המחוקקים, אנחנו צריכים לחזור למצב הזה.

תמר זנדברג: יכול להיות שאנחנו כוועדה צריכים לקדם את הצעת החוק הזו כדי לחייב את המדינה.

<קריאה: נכון.

תמר זנדברג: כי באמת נוצר פה מצב, ואני רוצה להגיד שני דברים: אחד, זה בהקשר למימון; והשני, זה בהקשר להתארגנות ותנאי הסייעות.

תמר זנדברג: תראו, גם את הנושא של תנאי הסייעות הקיימות, עוד לפני הנוספות, הכנסת הזו מלווה, ואני חייבת לציין באמת את התארגנות הסייעות, יחד עם חברת הכנסת זהבה גלאון, שאפילו הובילו את הנושא בכנסת הקודמת.

תמר זנדברג: כי באמת, נוצר כאן איזשהו מצב אנומלי: - -

יעקב מרגי: אני חשבתי שחברת הכנסת עליזה לביא.

תמר זנדברג: זה היה בוועדה של חברת הכנסת עליזה לביא.

יעקב מרגי: אז גם.

יעקב מרגי: אז גם.

תמר זנדברג: - - הסייעת, וזאת גם הסיבה אולי שהיא, מסיבות היסטוריות, מועסקת על ידי הרשות המקומית, בעוד שהגננת היא עובדת משרד החינוך.

תמר זנדברג: כי יש אנומליה בקשר לתפקיד הסייעת בכלל.

תמר זנדברג: היום אנחנו מבינות ומבינים הרבה יותר שמדובר בתפקיד חינוכי.

תמר זנדברג: זה לא פחות.

תמר זנדברג: ציינת את המעונות.

תמר זנדברג: זה שהמעונות - - -

יעקב מרגי: אז נלך גם לחינוך העל יסודי.

תמר זנדברג: זה ברור.

יעקב מרגי: כל נושא החינוך.

<חיים ביבס: את יכולה להעלות הצעת חוק כזאת?

<חיים ביבס: אם תעלי הצעת חוק כזאת אני אתמוך בך ראשון ואני אדאג שכל חברי הכנסת יבואו להצביע.

תמר זנדברג: זה שהמעונות הם באחריות משרד הכלכלה; והסייעות – הרשויות המקומיות; והגננות והמורות במשרד החינוך, זה חוסר הבנה היסטורי של התפקיד הזה בכלל.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו מתפלאות למה התנאים לא תנאים, וההעסקה הולכת ומידרדרת החוצה, וההתאגדות שציינו כאן – אני לא רוצה לחזור.

תמר זנדברג: אז עכשיו אנחנו, שוב פעם, הגענו ככה, עם היד פה, כי הגנים קורסים, ואני לא אחזור.

תמר זנדברג: אפשר לחזור לפרוטוקולים, כאן, בוועדה, מה המצב בגנים: עם החיתולים, ועם ההיגיינה, ועם ההאכלה, ועם השינה בצהריים ועם כל הדברים שמאפיינים ילדים בגיל הזה, בגיל הרך.

תמר זנדברג: אז העלינו את הגיל הרך על ראש שמחתנו – מצוין.

תמר זנדברג: טוב מאוד.

תמר זנדברג: הבאנו את רפורמת טרכטנברג.

תמר זנדברג: אז קמה צעקה, הגנים קרסו, ועכשיו אנחנו עומדים ואוי-אוי-אוי, מה נעשה.

תמר זנדברג: אז קוראים ליושב ראש מרכז השלטון המקומי ביום חמישי להגיד לו: הנה, יש לך.

תמר זנדברג: אז עכשיו אני רוצה להגיד משהו על המימון הזה, על התקצוב הדיפרנציאלי: תראו, אפשר דרך זה שקמה צעקה וכולם רוצים וכולנו מברכים להכניס בדלת האחורית נושא שהוא נושא ענק, שאנחנו בכנסת רואים אותו בהמון המון נושאים של היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין משהו רק מהשולחן שלי בשבוע האחרון: חופים – גבייה בכניסה לחופים.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לתת לרשויות המקומיות, אבל אז הן אומרות: מאיפה נביא את הכסף; נגישות – צוין כאן:

תמר זנדברג: רפורמת הנגישות; אופניים חשמליים, אכיפה בנת"צים, אכיפה בנתיבי תחבורה ציבורית, אכיפת האופניים החשמליים.

תמר זנדברג: גם.

תמר זנדברג: מי יעשה?

תמר זנדברג: הרשויות.

תמר זנדברג: ועכשיו הסייעות, עוד פעם.

<חיים ביבס: ושיטור עירוני שכחת.

תמר זנדברג: שיטור עירוני.

תמר זנדברג: אז יש לנו נושא ענק שנוגע כמעט בכל תחום ותחום של היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי, ועכשיו, אני מבינה, הצורך ברפורמה, זה נורא חשוב, ואולי הממשלה לא תחזיק מעמד הרבה זמן וצריך מהר-מהר להביא הישגים.

תמר זנדברג: אבל אי אפשר, את הסלע הענק הזה, להכניס דרך חור מפתח כזה קטן ולצפות שזה ייכנס ככה בלי להישבר.

תמר זנדברג: אז חשובה הסייעת.

תמר זנדברג: מאוד.

תמר זנדברג: אין, כמעט אין דבר יותר חשוב מזה.

תמר זנדברג: ואני רוצה לציין בצד זה את הנושא של מספר הילדים בכיתה, שזה גם נושא חשוב.

תמר זנדברג: גם כן בגיל הרך.

יעקב מרגי: רגע, רגע, חברת הכנסת תמר זנדברג, יש משהו לא הוגן.

יעקב מרגי: היה דיון.

יעקב מרגי: שעתיים השקענו.

תמר זנדברג: מאה אחוז.

תמר זנדברג: בסדר - - -

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: אני הבנתי אותה.

יעקב מרגי: תאמינו לי שהבנתי.

יעקב מרגי: אני לא נכנס.

תמר זנדברג: אתה צודק, אבל מה הבעיה?

תמר זנדברג: תשמע, אנחנו שולחים את ההורים, ובאמת אני אומרת: אני באה מתל אביב.

תמר זנדברג: אצלנו הייתה, בתל אביב הייתה מחאה מאוד רצינית כדי לדרוש מהעירייה לתקצב.

תמר זנדברג: אז יש עיריות שתקצבו.

תמר זנדברג: יש עיריות ששלחו את ההורים לתקצב בעצמם.

תמר זנדברג: ועכשיו באים אלינו כדי שנילחם על הזכות של ההורים לשלם.

תמר זנדברג: לאן הגענו?

תמר זנדברג: וכל זה למה?

תמר זנדברג: כי מערכת החינוך הממלכתית, האוניברסלית, בדרך המלך, ממשרד החינוך, קורסת ובקריסה.

תמר זנדברג: ואנחנו מתחילים לחפש מאיפה זה יבוא.

תמר זנדברג: אז אני אומרת לסיכום: הצעד מבורך.

תמר זנדברג: אנחנו, כאן, בכנסת, רוצים שזה יקרה.

תמר זנדברג: זה אחד הגורמים שבאמת הכי העסיקו אותנו בזמן האחרון, אבל כמו שצריך: אל"ף, מבחינת הסייעות והתנאים שלהן; בי"ת, מבחינת המימון – שלא יתגלגל, בסופו של דבר, להפרטה של התחום הזה.

יעקב מרגי: תודה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

יעקב מרגי: אני הולך לקלקל קצת את השמחות.

יעקב מרגי: אני היום זרמתי אבל בדרך כלל אני מקלקל.

יעקב מרגי: תקשיבו, התחום הזה של הגנים מוכר לי.

יעקב מרגי: מוכר לי.

יעקב מרגי: אתם רוצים לדעת איזה תחום העמותות אוהבות הכי הרבה להתעסק בו?

<קריאה: גני הילדים.

<קריאה: גני הילדים.

יעקב מרגי: למה?

<קריאה: כסף.

<קריאה: הרבה כסף.

יעקב מרגי: כי הוא רווחי.

<קריאה: כסף.

יעקב מרגי: כי הוא רווחי.

יעקב מרגי: מר חיים ביבס, פה אתה תצטרך לתת לי להתמודד עם זה.

<קריאה: איזה עמותות?

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: היום כבר לא.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: איזה עמותות בדיוק?

יעקב מרגי: רבותיי, תנו לי, תנו לי.

יעקב מרגי: אני מוכן, מוכן, אני אוהב להתנצל כשאני טועה, ואני לא יודע הכול.

יעקב מרגי: אני כל החיים שלי לומד.

יעקב מרגי: אבל תעשו לי טובה.

יעקב מרגי: אני תמיד אומר בהסתייגות.

יעקב מרגי: לפחות גם אלה שקוראים קריאות ביניים שיחשבו פעמיים לפני שהם קוראים.

יעקב מרגי: משלב מסוים, ממספר מסוים, אני לא רוצה לנקוט אותו כי אני כבר שנים לא עוסק בזה, לא מכיר את התחום – כיתת גן היא רווחית.

יעקב מרגי: וראשי רשויות, אם ירדו וירדו לעומק יראו שכיתות הגן הן רווחיות.

יעקב מרגי: כי אנחנו מדברים ודאי-ודאי על 35 ילדים בגן.

<קריאה: זה סרדינים.

יעקב מרגי: סליחה, אני אמרתי שזה הרציונל?

יעקב מרגי: זו המציאות.

<חיים ביבס: אני יכול אבל רק לתקן אותך בדבר.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: תתקן.

יעקב מרגי: אדרבה.

<חיים ביבס: לא, שלא - - -

יעקב מרגי: רבותיי, לכן רקתי את זה לאוויר כי אחת מנקודות - - -

<קריאה: גן ציבורי או פרטי?

<בני ביטון: - - -

<חיים ביבס: הוא מדבר על עמותות וגנים פרטיים.

<בני ביטון: בדיוק.

<חיים ביבס: לא גנים עירוניים.

<בני ביטון: בדיוק.

<חיים ביבס: בסדר.

<בני ביטון: בגנים העירונים אין לנו רווח כי לא משלמים לנו.

<קריאה: מוציאים - - -

<בני ביטון: בדיוק.

<בני ביטון: מוציאים כסף.

יעקב מרגי: אני אגיד לך: גם בעיריות אתה לא צודק.

יעקב מרגי: גם בעיריות אתה לא צודק.

יעקב מרגי: מר בני ביטון, אם אתה תבדוק כלכלית כל גן וגן בפני עצמו - - -

<בני ביטון: - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא עושים.

יעקב מרגי: אבל בואו נראה.

יעקב מרגי: באחת מנקודות הסיכום שלי אני אצטרך לטיעון הזה.

יעקב מרגי: ואדרבה, אני מוכן להתמודד עם הנתון ולחזור בי אם אני טועה.

יעקב מרגי: מר ישראל אליאסף, בבקשה.

<ישראל אליאסף: שלום.

<ישראל אליאסף: ישראל אליאסף, מרכז את תחום הגנים בפורום ועדי ההורים היישוביים.

<ישראל אליאסף: הפורום מייצג כבר מעל מיליון וחצי תלמידים במערכת החינוך.

<ישראל אליאסף: אני חושב שהדיון הזה הלך כבר לאמוציות יותר מדי גבוהות.

יעקב מרגי: אין אמוציות.

יעקב מרגי: שום אמוציות.

<ישראל אליאסף: אני נמצא פה אז אני שומע.

<ישראל אליאסף: קודם כל צריך להגיד: תודה רבה להורים שהובילו את זה.

<ישראל אליאסף: אני חושב שהדבר הראשון שצריך להגיד זה תודה רבה גדולה.

<ישראל אליאסף: צריך להגיד תודה לשרי החינוך והאוצר הנוכחיים.

<ישראל אליאסף: אני חושב שגם צריך לזכור את שר החינוך הקודם שהוביל את הרפורמה של חוק חינוך חינם מגיל שלוש.

<קריאה: זה חוק לימוד.

<קריאה: הלוואי והיה חינוך שם.

<ישראל אליאסף: חוק חינוך חינם מגיל שלוש.

<ישראל אליאסף: ודרך אגב, זה מתקשר למה שמר חיים ביבס אמר על הנושא של תשלומי ההורים.

<ישראל אליאסף: חוק חינוך חינם הוא חוק חינוך חינם, הוא לא חוק חינוך חינם על חשבון ההורים.

<ישראל אליאסף: זה לא יקרה.

<ישראל אליאסף: זה דבר ראשון.

<חיים ביבס: מצוין.

<חיים ביבס: והארנונה וכספי ההורים זה אותו דבר.

<ישראל אליאסף: בסדר.

<חיים ביבס: רק שתדע.

<חיים ביבס: ולדבר בסמנטיקה גם אני יודע.

<ישראל אליאסף: בסדר.

<ישראל אליאסף: אני עוד לא סיימתי את שלב התודות.

<ישראל אליאסף: אני חושב שצריך להזכיר עוד שני אנשים חשובים.

<חיים ביבס: דבר על העניין, לא על התודות.

סופה לנדבר: - - - על העובדה: עוד לא הספיקו להכריז על הרפורמה, כבר תודה?

יעקב מרגי: ארגון ההורים.

יעקב מרגי: אנחנו בעידן של חופש ביטוי, נכון?

סופה לנדבר: נכון.

סופה לנדבר: אבל אני רוצה להגיד - - - תודה - - -

יעקב מרגי: אנחנו התרגלנו לשמוע דברים איומים.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתרגשים.

יעקב מרגי: אז הוא רוצה לומר תודה - - -

<ישראל אליאסף: אני חושב שבלי מר עמרם מצנע, שדחף את זה בוועדה הקודמת, ובלי ראש הממשלה השותף - - -

יעקב מרגי: אתה היום החלטת להגיד רק תודה.

<ישראל אליאסף: כן.

יעקב מרגי: יש את השיר הזה, לומר - - -

<ישראל אליאסף: חייבים להגיד תודה.

<ישראל אליאסף: זה התחלה של להיות בן אדם, אני חושב.

<קריאה: נכון.

<ישראל אליאסף: דבר שני: תקציב החינוך – אמרת בדיון הקודם שתקציב החינוך הוא השני בגודלו.

<ישראל אליאסף: הוא הראשון בגודלו אם לוקחים את תשלומי ההורים.

<ישראל אליאסף: ובהמשך לדיון בנושא הצפיפות בגנים – חמור שבעתיים.

<ישראל אליאסף: השר דיבר על היפוך הפירמידה.

<ישראל אליאסף: יש חשיבות עליונה להגיע גם בגנים לצמצום התקן.

<ישראל אליאסף: צריך להגיע לכל ילד וילד, ואי אפשר לעשות את זה עם תקן של 35 ילדים בגן.

<ישראל אליאסף: סתם כקוריוז: מכיוון ובוועדה הזאת נדון גם נושא רווחת בעלי הילדים, אז רק שתדעו שלכבשה במדינת ישראל יש יותר מקום בדיר פר מטר, לפי התקנות, מאשר לילדים.

<קריאה: נכון.

<ישראל אליאסף: אוקיי.

<ישראל אליאסף: וזה המקצוע שלי.

<ישראל אליאסף: דבר נוסף.

<ישראל אליאסף: עכשיו אני רוצה להגיד על הרפורמה: שר החינוך במסיבת העיתונאים אמר שאחת המעלות של הרפורמה הזאת זה שיהיה לגננות יותר זמן להיות פנויות להורים.

<ישראל אליאסף: אני שואל את שר החינוך: איפה אתה ישבת עם ההורים?

<ישראל אליאסף: הלכת לרפורמה, לא ישבת עם ההורים, לא עם נציגי ההורים, לא עם נציגי הגננות, לא עם נציגי הסייעות.

<ישראל אליאסף: רצת למסיבת העיתונאים.

<ישראל אליאסף: אני מברך על זה.

<ישראל אליאסף: אני שמח על זה.

<ישראל אליאסף: אבל שב עם אנשי השטח שיודעים מה קורה בשטח.

<ישראל אליאסף: ועכשיו אני רוצה לדעת בנקודות בזריזות, מה מפריע לנו ברפורמה: אני חושב שקודם כל צריך לעשות שולחן עגול עם ההורים ואנשי הצוות המקצועי.

<ישראל אליאסף: יש דברים שחייבים להיכנס לרפורמה, וחלקם גם לא עולים כסף וחלקם כן.

<ישראל אליאסף: המפתח להוספת סייעת – אנחנו רצנו על זה בבחירות, מכל הסיעות, וכולנו דיברנו.

<ישראל אליאסף: הכנסנו את זה חזק מאוד לשיח של הבחירות.

<ישראל אליאסף: אני חושב שכתוצאה מזה זה בכלל הגיע – המפתל להוספת סייעת, אמרו שזה יהיה בגן מעל עם 30 ילדים.

<ישראל אליאסף: מה יקרה בגן שיש בו 20 ילדים בני שלוש ושמונה ילדים בני ארבע?

<ישראל אליאסף: לא מקבל סייעת.

<ישראל אליאסף: זה לא מפתח נכון.

<ישראל אליאסף: המפתח הנכון הוא: בכל גן שיש עשרה ילדים בני שלוש צריך סייעת.

<קריאה: נכון.

<קריאה: אני אשים כיסא בשירותים ואני אהיה שם כל היום.

<ישראל אליאסף: בלתי אפשרי - - -

יעקב מרגי: תודה.

<ישראל אליאסף: הנושא של המפתח צריך להשתנות.

<ישראל אליאסף: צריך להתאים את סדר היום – זה לא עולה כסף – שארוחת הצהריים תגיע בשעה 13:00 ולא בשעה 14:30.

<ישראל אליאסף: זה לא הגיוני.

<ישראל אליאסף: צריך להתאים את המבנים, וזה דבר שצריך לקרות עד ספטמבר.

<ישראל אליאסף: זה חד פעמי.

<ישראל אליאסף: זה לא כל שנה.

<ישראל אליאסף: להתאים את המבנים: אסלות נמוכות, אגנית רחיצה עם מים חמים ופינת שינה.

<ישראל אליאסף: הכשרה של הצוות: כמו שיש רופא ואחות, מהנדס והנדסאי, צריך שיהיו גננת וסייעת מקצועיות כמקצוע עם תואר.

<ישראל אליאסף: וצריכה להיות תכנית רב שנתית להורדת התקן ל-25 ילדים בגן.

<ישראל אליאסף: והדבר האחרון: החלת חוק יום חינוך ארוך בכל הארץ.

<ישראל אליאסף: זו תכנית רב שנתית.

<קריאה: אמן.

<ישראל אליאסף: אנחנו הגשנו תכנית חומש.

<ישראל אליאסף: היא נמצאת.

<ישראל אליאסף: אני חושב שזה התיקון.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: אנחנו בעד, מה זה עוזר?

יעקב מרגי: חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: תודה, אדוני.

סופה לנדבר: רבותיי, למילה תודה יש עוד כמה מילים - - - סליחה ובבקשה, ואז גם לילדים שלנו מגיעות, גם סליחה וגם בבקשה.

סופה לנדבר: תשמע, אני כאן, בישיבה, הבנתי, אדוני היושב ראש, שיש כאן, במדינת ישראל, ילדים יתומים, שנפלו בין ההסכמים הקואליציוניים.

סופה לנדבר: יש הסכמים קואליציוניים לסוג ילדים אחד, לסוג שני, ויש ילדים שאנחנו, כוועדת החינוך, נצטרך לעשות אימוץ ולאמץ את הילדים האלה, בגלל שלכל ילד מגיע.

סופה לנדבר: עכשיו, מתי מתחיל החינוך?

סופה לנדבר: נכון שהגיל הרך זה הקריטי ביותר מתחילת החינוך.

סופה לנדבר: בעצם, החינוך מתחיל מהיום הראשון כאשר הילד נולד.

סופה לנדבר: עכשיו, אנחנו מדברים על הרפורמה, ודעתי על מה שאני שמעתי כאן ומה שאני קוראת ומה שאני מרגישה בשטח זאת רפורמת רק דיבורים.

סופה לנדבר: מדברים, מדברים.

סופה לנדבר: מתחילים ולא מסיימים.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל רפורמה צריכים להתחיל ולסיים.

סופה לנדבר: עכשיו, ליבי עם כל הגננות, ליבי עם כל הסייעות, בגלל שהן לוקחות על עצמן חינוך בגיל הרך שהוא קשה ביותר.

סופה לנדבר: הוא יותר קשה מכיתה אל"ף, בי"ת, והלאה והלאה.

סופה לנדבר: בגלל שהלחץ על כל סייעת זה לחץ חיתולים ומוצץ ובכי, ובעצם איפה החינוך כאן?

סופה לנדבר: איזה המוזיקה ושיעורי ציור?

סופה לנדבר: והלאה והלאה והלאה.

סופה לנדבר: ובגלל זה אני אומר שאני מסכימה עם הרשויות המוניציפאליות.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאנחנו מכריזים כאן על רפורמה, על חינוך חינם, ובעצם מגיעים עם חינוך - -

יעקב מרגי: יקר.

סופה לנדבר: - - שאנחנו משלמים ומשלמים ומשלמים.

סופה לנדבר: אני אומרת לך כסבתא, ואני סבתא של שתי נכדות מקסימות, אבל אני לקחתי את החלק של חינוך ושל תשלומים ושל כל הדברים.

סופה לנדבר: וכאשר אני חיבקתי את הנכדה הראשונה אני כבר חשבתי איפה המטפלת ואיפה התשלומים ומה אני צריכה לעשות.

סופה לנדבר: טוב שאני יכולה ומסוגלת.

סופה לנדבר: אני אלמנה.

סופה לנדבר: לא צריכה להשקיע בדברים אחרים.

סופה לנדבר: לקחתי על עצמי לחנך את הנכדות שלי ולהשקיע בנכדות האלו.

סופה לנדבר: אבל לא יכול להיות ולא ייתכן ששר החינוך שמכריז על רפורמה ומערכת החינוך שמכריזה על רפורמה לא חושבים שהמימון של הרפורמה צריך להיות במאה אחוז.

סופה לנדבר: לא על הרשויות, אלא על משרד החינוך.

<קריאה: נכון.

סופה לנדבר: הכרזתם על דבר?

סופה לנדבר: תכריזו פחות, תעשו יותר.

סופה לנדבר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

סופה לנדבר: ואתה יודע, אני כתושבת אשדוד צריכה להגיד שכל המערכת, ואני כשרה לשעבר, כשרת העלייה והקליטה יכולה להעיד שכל העובדים, באיזו מערכת הם לא עבדו?

סופה לנדבר: הגיעו למקום הוועדה, עזבו את המשפחות ועמדו על המשמרת.

סופה לנדבר: ולכל הדרום ולכל העובדים, בכל המשרדים, מגיע להם תודה מקרב לב.

יעקב מרגי: יישר כוח.

יעקב מרגי: זו התודה.

יעקב מרגי: זה מה שהיא רצתה להדגיש לכם.

יעקב מרגי: טוב, רבותיי, אנחנו נסיים את הדיון ב-13:00 עם נקודות סיכום.

יעקב מרגי: הגברת עמליה עמיר, הגיע זמנך לדבר.

<קריאה: סליחה, אדוני היושב ראש, מנהלות מחלקות גני ילדים נמצאות כאן.

<קריאה: יש לנו הרבה מאוד מה לומר על הרפורמה.

<קריאה: הרבה מאוד.

יעקב מרגי: אתן רוצות לדבר?

<קריאות: - - -

<עמליה עמיר: טוב, יש לכולכם פה נייר עמדה של "איתך"-"מעכי".

<עמליה עמיר: ובבקשה, כולכם תעיינו ותקראו אותו.

<קריאה: והתארגנות הסייעות.

<עמליה עמיר: כמובן, התארגנות הסייעות.

<עמליה עמיר: מה שאני רוצה להגיד בדיון הזה, שכולם מדברים על הסייעות, מדברים על הילדים, וכולכם כולכם צודקים בעניין הזה של הילדים.

<עמליה עמיר: הילדים במקום הראשון.

<עמליה עמיר: אם סייעת תגיע לגן עייפה, אחרי 42 שעות עבודה שבועיות, היא לא יכולה לתפקד.

<עמליה עמיר: היא מגיעה לבית שלה, גם היא לא מתפקדת, כי יש לה משפחה.

<עמליה עמיר: צריך להבין את זה שחייבת להיות סייעת שנייה.

<עמליה עמיר: אנחנו שלוש שנים רצות מוועדה לוועדה, ממקום למקום, בשביל שהדבר הזה ייצא לפועל.

יעקב מרגי: הנה, הוא הולך לצאת.

<עמליה עמיר: ואני מאוד שמחה.

<עמליה עמיר: מאוד שמחה.

<עמליה עמיר: הפתרון שלי?

<עמליה עמיר: זה שהשלטון המקומי, השלטון המרכזי, ייקחו את העניינים לידיים, יגיעו לידי הסכם ביניהם, והדבר הזה.

<עמליה עמיר: בבקשה, תוציאו את זה למען ילדי ישראל לפועל.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תודה.

<עמליה עמיר: ילדי ישראל זה המקום הכי חשוב שלנו.

<עמליה עמיר: זה העתיד של המדינה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

<עמליה עמיר: ותודה לכם.

<עמליה עמיר: גם לך תודה.

<עמליה עמיר: אני מאוד מודה לך.

יעקב מרגי: הגברת עפרה כהן, יושבת ראש ארגון הגננות.

יעקב מרגי: יש דבר כזה?

<עפרה כהן: כן.

<עפרה כהן: טוב, אני כמובן מברכת אבל אומרת שהרפורמה הזו היא בעצם דבר שהיה נדרש לפני הרבה-הרבה זמן.

<עפרה כהן: הוספת סייעת שנייה במצב שקיים היום בגנים, צר לי לאכזב אתכם: כגננת במשך 35 שנה בפועל, צר לי לאכזב ולהגיד שזה כיבוי שריפה.

<קריאה: מסכים.

<עפרה כהן: זה לא פתרון, בטח לא לחינוך מיטבי, ובטח ובטח לא - - -

יעקב מרגי: מה את מציעה – גננת שנייה?

<עפרה כהן: לא.

<עפרה כהן: סליחה.

<עפרה כהן: מה שאני מציעה: במקום להגדיל את מספר הילדים בגנים ולהוסיף עוד סייעת, אני מציעה לצמצם את מספר הילדים, וזה ניתן.

<עפרה כהן: אפשר תוך חמש שנים להוריד את מספר הילדים בגנים ל-25 ילדים.

<עפרה כהן: אז אולי יהיה אפשר לתת מענה מיטבי לילדים ולענות לצרכים שלהם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: נציגות – מחיתם.

יעקב מרגי: וכנראה המחאה, יש לה דרכי פעולה משלה.

יעקב מרגי: איגוד מנהלי מחלקות החינוך – הגברת מיכל אונגר.

יעקב מרגי: מנהלת אגף גני הילדים בפתח תקווה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מיכל אונגר: קודם כל, מצטרפת באמת לברכות של כולם.

<מיכל אונגר: אנחנו מצטרפות.

<מיכל אונגר: נמצאות גם כאן נציגות – סיגל מאשדוד ופנינה מנצרת.

<מיכל אונגר: אנחנו מייצגות כאן את אלה שצריכות לבצע.

<מיכל אונגר: ועם כל ההערכה לכולם, באמת, אנחנו, מכל הלב, צריכים בזמן כה קצר לבצע את החלטת המשרד.

<מיכל אונגר: אני רוצה לומר שזו לא פעם ראשונה שאנחנו צריכות לבצע בזמן כה קצר, והציפיות מאיתנו – יש כאן נציגות הורים מפתח תקווה, מכל הארץ.

<מיכל אונגר: זה ברור הרי שהרשות צריכה לבצע בראשון לספטמבר.

<מיכל אונגר: השאלה הגדולה: האם משרד החינוך חשב על כך שרשות כמו פתח תקווה ואשדוד צריכה להיערך עכשיו, בזמן כה קצר, לקליטת 100 סייעות נוספות.

<קריאה: 120 סייעות נוספות.

<מיכל אונגר: כי כמות גני הילדים - - -

יעקב מרגי: תאמינו לי, אל תהלכו עלינו אימים, אני אגיד לך למה: אם אני, עכשיו, לא הייתי חבר כנסת הייתי מקים רק חברת השמה בהתנדבות לתועלת הציבור ללא שום רווח – כמה מוכנות וכמה רוצות.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: תאמינו לי, בתוך עמי אנוכי יושב, והסתובבתי הרבה-הרבה בפרוזדורים של הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: ובלי לפגוע בשום רשות מקומית, אני יודע איך זה עובד ואיך זה הולך.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: ואני יודע איך זה, תאמינו לי.

יעקב מרגי: רק תפתחו, תאווררו, תציעו את זה לכלל - - -

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: שלא יפחד אף אחד.

יעקב מרגי: אף פקיד בכיר בעירייה, כזה - - -

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: אני רק רוצה לומר את זה לפרוטוקול ורוצה לומר את זה לציבור: אל תהלכו אימים.

יעקב מרגי: יש מאות ואלפים שמשוועות לפרנסה, לתעסוקה, ויכולות למלא את הפונקציה הזאת.

יעקב מרגי: נדריך אותן.

יעקב מרגי: נכשיר אותן.

יעקב מרגי: נכון, קשה.

יעקב מרגי: נכון, בהתראה קצרה.

יעקב מרגי: אבל זה לא בלתי אפשרי.

<מיכל אונגר: שום דבר לא בלתי אפשרי.

<מיכל אונגר: אני רוצה, בבקשה, לומר: אנחנו מאמינים שבתוך גן הילדים לא יכולים להביא נשים שאתמול, סליחה, היו במקום אחר, והיום הן פתאום סייעות גני ילדים.

<קריאה: - - -

<מיכל אונגר: אני לא רציתי להשתמש פה, לחברי הכנסת, כאן, במילים לא בוטות.

<מיכל אונגר: אנחנו צריכים להכשיר אותם.

<מיכל אונגר: לעבוד עם ילד קטן זה לא לעבוד עם הסמרטוט ועם המגב.

<מיכל אונגר: צריכים להכשיר אותם בזמן כה קצר.

<מיכל אונגר: זה סוגיה אחת מאוד-מאוד משמעותית.

<מיכל אונגר: סוגיה שנייה: כמו שנאמר כאן, אנחנו לא מאמינים בלשים את הסייעת בגן מבלי להכשיר אותה.

<מיכל אונגר: אנחנו צריכים ומחויבים, על פי החוק של משרד החינוך עצמו, שנתן לנו ואמר לנו שהסייעות היום צריכות להיות מוכשרות.

<מיכל אונגר: אנחנו צריכים להכשיר אותן, ואנחנו נכשיר אותן, אבל לא בזמן קצר.

<מיכל אונגר: משרד החינוך צריך לתת לנו, לרשויות, זמן.

יעקב מרגי: פועל יוצא מהדברים שלך, שאת אומרת במילים הכי ברורות: מאחר וזה לא ישים בתקופה כה קצרה – לדחות את הרפורמה ל-2000 ו-.

יעקב מרגי: זה מה שאני מבין.

<קריאה: - - -

<מיכל אונגר: לא.

<מיכל אונגר: אני אמרתי לעשות אותה בצורה מדורגת, שגם - - - הסוגיה האחרונה: כדי לטפל בסייעות, ברשות המקומית, במחלקות גני הילדים, יש צוות כוח אדם שמטפל בסייעות האלה: נותן להן מענה, קולט אותן לעבודה, עושה את החופשות שלהן, נותן להן מילוי מקום כשהן חולות.

<מיכל אונגר: הרשות המקומית צריכה להיות מתוקצבת גם על העניין הזה של תוספת כוח אדם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני הבטחתי לראש המועצה המקומית רכסים, שבעברו גם ניהל רשת גנים, וכל כך הרבה דברים שמענו על הסכמים קואליציוניים, ועמותות, וחרדים וחינוך.

יעקב מרגי: אז בוא, תן לנו בקצרה, בדקה, את ההסתכלות שלך.

יעקב מרגי: גם וגם.

<יצחק רייך: אני אשתדל לעשות את זה בקצרה.

<יצחק רייך: תודה, אדוני היושב ראש.

<יצחק רייך: כמי שניהל רשת של למעלה מ-300 גנים עד לא מזמן, בעצם, התהליך מבורך, אבל היום הסייעת היא לא מה שהייתה פעם: באה, עוזרת וכולי.

<יצחק רייך: הסייעת היא חלק מהצוות הפדגוגי של הגן, וזה חייב לבוא בתהליך מובנה.

<יצחק רייך: גם ההירארכיה בגן חייבת להיות ברורה.

<יצחק רייך: אחרת, שתי הסייעות יריבו ויטילו את המטלות הלא נעימות אחת על השנייה, ודי למבין.

<יצחק רייך: אז זה דבר אחד.

<יצחק רייך: הדבר השני: כראש רשות, אמר ידידי, מר חיים ביבס, הציג את עמדת השלטון המקומי, אני אבל כראש רשות חרדי רוצה לשאול, כי לא שמעתי עד עכשיו: בעבר היו רפורמות – היה אופק חדש והיו קייטנות, והמגזר החרדי לא נהנה מהן.

<יצחק רייך: אני רוצה לשאול, לא שמעתי בשום מקום: האם הרפורמה הזו חלה גם על המגזר החרדי?

יעקב מרגי: נאמר.

<חיים ביבס: כן.

<חיים ביבס: כן.

<יצחק רייך: לא נאמר.

יעקב מרגי: נאמר, נאמר.

יעקב מרגי: בוא, זה נאמר.

יעקב מרגי: נאמר בתחילת - - -

<חיים ביבס: יש לך 4,600 גנים, מתוכם 2,860 ברגיל והשאר בעצמי.

יעקב מרגי: אמרו שכל המערכת, כולה, כולל.

<חיים ביבס: כולם.

<חיים ביבס: כולם.

<חיים ביבס: כולם - - -

יעקב מרגי: היא אמרה את זה במפורש - - -

<יצחק רייך: איך זה בא לידי ביטוי?

<יצחק רייך: איך זה מתוקצב?

יעקב מרגי: כשנדע איך זה בא לידי ביטוי בכללי, בכלל, נדע - - -

<יצחק רייך: נכון.

<יצחק רייך: נכון.

<יצחק רייך: נכון.

<יצחק רייך: ולבסוף, אדוני היושב ראש, אני אשמח אם תקיים דיון נפרד לגבי התקצוב של גני הילדים בעמותות, מפני שיש לך טעות.

יעקב מרגי: אני מקווה.

יעקב מרגי: חבל לי שטעיתי.

יעקב מרגי: אבל אם אני טעיתי אני אחזור בי.

<קריאה: וזכויות הסייעות - - -.

<קריאה: חצי דקה.

יעקב מרגי: משפט.

יעקב מרגי: שם ותפקיד.

<לילי פוקמונסקי: לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים.

<לילי פוקמונסקי: אנחנו הארגון היציג והיא מייצגת 18 אלף גננות במערכת, ואני רוצה לציין שהמהלך הזה של התקצוב לסייעת נוספת בגני ילדים זה המשך לרפורמה של טרכטנברג באופן טבעי.

<לילי פוקמונסקי: אוקיי?

<חיים ביבס: טרכטנברג דיבר רק על גילאי שלוש.

<לילי פוקמונסקי: זאת לא רפורמה חדשה.

<לילי פוקמונסקי: אני רואה את - - -

יעקב מרגי: עכשיו את פותחת לי ערוץ דיון נוסף?

<לילי פוקמונסקי: לא.

יעקב מרגי: תאמרי לי מה יש לך על הרפורמה הנוכחית.

<לילי פוקמונסקי: אני רוצה ומבקשת לא לדחות את התהליך הזה, כיוון שאם תהיה סייעת נוספת הגננת תהיה פנויה להתמסר ולתת את כל המענה שהיא צריכה לתת לילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, למרות שהדיון הלך, ובצדק, וטוב שכך, ואנחנו לא נבהלים מביקורת – מה לא טוב, מה חסר.

יעקב מרגי: אם לבוא ולהגיד: תודה, תודה – לא צריך אותנו.

יעקב מרגי: הטוקבקים, אחרי מסיבת העיתונאים, עבדו מאליהם.

יעקב מרגי: לא צריך את הוועדה.

יעקב מרגי: לכן, אני שמח שהיה דיון כאן, ושזימנו את הדיון.

יעקב מרגי: הדברים הונחו על השולחן.

יעקב מרגי: והא לא כצעקתה.

יעקב מרגי: ואפשר לפתור את הסוגיות שעלו סביב השולחן.

יעקב מרגי: אז קודם כל: הועדה מודה – תסלחו לי על היומרה – בשם הציבור הרחב: הורים גננות, סייעות, כל מי שהחינוך, במיוחד של הגיל הרך, נשמת אפו, מודים לשרים: לשר החינוך, לשר האוצר, ליושב ראש מרכז השלטון המקומי, על היוזמה הברוכה הזו של תוספת סייעת שניה בגנים.

יעקב מרגי: נכון, יש שאלות שונות שנוצרו כתוצאה מכך.

יעקב מרגי: לכן הוועדה קוראת לשר האוצר ולשר החינוך לתקצב את הרפורמה שנקראת סייעת שנייה, כפי שקראו לה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם: רבותיי, לפעמים ההסתכלות הצרה הזו מביאה – השרים יכלו לקנות את עולמם: רפורמה כזו, שמים כבר 400 מיליון שקל.

יעקב מרגי: יש לנו ויכוח על 40 מיליון שקל ל-2015 ועוד 80 מיליון שקל ל-2016.

יעקב מרגי: אתה יודע, אמר, מי אמר שלוש שנים?

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן - - -.

יעקב מרגי: אני אומר: תעזבו את השלוש שנים.

יעקב מרגי: בשנתיים האלה, בשנתיים האלה שמשרד האוצר ומשרד החינוך ישימו את מלוא הרפורמה, נטמיע אותה, נדחף את העגלה במורד ההר, בעזרת השם, ואז נוכל, באמת, גם הרשויות המקומיות, גם יוכלו, בתהליכים שיהיו, הכול ייבלע.

יעקב מרגי: לא שאנחנו עובדים על עצמנו, שבעוד - - -.

יעקב מרגי: אני מאמין שהדברים.

יעקב מרגי: זה פחות, מה שנקרא, כוחות הטבע עושים - - -.

יעקב מרגי: כל הכוחות שאתם רוצים.

יעקב מרגי: לכן אני חושב – לא שייך.

יעקב מרגי: במיוחד בזה שאנחנו לא מאפשרים לרשויות המקומיות להעלות ארנונה.

יעקב מרגי: יש מקורות מימון.

יעקב מרגי: הרשויות המקומיות צריכות להצביע עליהן.

יעקב מרגי: אני ער לכל תהליך ההטמעה ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אני לא מקל ראש בזה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, יש התנהלות בשגרה ויש התנהלות בחירום.

יעקב מרגי: והרשויות מתורגלות, ואפילו מתרגלים אתכם יתר על המידה בתחומים אחרים.

יעקב מרגי: אז מה נעשה?

יעקב מרגי: נהיה בלחץ.

<קריאה: ושיחשבו פה כל הגורמים שמדובר בילדים.

יעקב מרגי: ונכון, אבל קודם כל, רבותיי, הצר שווה בנזק המלך.

יעקב מרגי: סוף-סוף, שיווענו לזה, רצינו את זה.

יעקב מרגי: נכון, נכון, ממשלה חדשה – מה אתם רוצים?

יעקב מרגי: ממשלה חדשה.

יעקב מרגי: נכנס שר חינוך לתפקידו, מצא דברים על שולחנו, היה צריך להריץ את זה.

יעקב מרגי: מה הוא יכול לעשות?

יעקב מרגי: אתם יודעים, לפי כל מה שדיברנו פה היה יכול לחכות.

יעקב מרגי: בואו נראה, שיעבור תקציב 2015 ו-2016, ונראה מה יהיה לי, וניתן לכם בספטמבר להתחיל.

יעקב מרגי: אני אעשה מסיבת עיתונאים בספטמבר כדי שתיישמו אותה בספטמבר 2017.

יעקב מרגי: לא יהיה.

יעקב מרגי: לכן, אני חושב שצריך להודות לשר החינוך על היוזמה.

יעקב מרגי: אני שוב מצר- אני לא נותן מתנות חינם – שוב מצר, שפה המנכ"לית יכלה לבוא ולקצור את כל הקופה, ויכלה לבוא ולקבל את כל הקרדיט, ושוב היא לא מצאה לנכון לבוא לדיון חשוב כזה.

יעקב מרגי: ואני, שוב, תעבירו לה את המסר: לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: אני ארצה לראות אותה בוועדה תדיר.

יעקב מרגי: תדיר.

יעקב מרגי: בנושאים חשובים.

יעקב מרגי: לכן, עם התודות, כפי שאמרתי.

יעקב מרגי: והוועדה קוראת ליושב ראש מרכז השלטון המקומי, למרות הדברים הנחרצים שלך, לא לטרפד את זה בספטמבר.

יעקב מרגי: לתת כתף, לסייע, ויחד להתכנס.

יעקב מרגי: אני קורא לשר האוצר ולשר החינוך וליושב ראש מרכז השלטון המקומי להתכנס לא רק במסיבת עיתונאים, להתכנס סביב שולחן העבודה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, כפי שאמרתי בדיון הקודם: אני אקיים ישיבת מעקב על הנושא הזה כדי לראות שאכן הסויות התקציביות נפתרו.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.