ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 10, 2015-06-22 10:00

איתן כבל: בוקר טוב.

איתן כבל: אני מבקש לפתוח עוד ישיבה של ועדת הכלכלה.

איתן כבל: בוקר טוב למנהלת הוועדה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אורחים, רשמת פרלמנטרית, צוות הוועדה.

איתן כבל: ברשותכם, אני מבקש להתחיל את הדיון.

איתן כבל: חברי, בטרם אנחנו נעסוק בשאלה הנוגעת שלשמה התכנסנו, אני רוצה ברשותכם לומר איזושהי התייחסות בעקבות כל הפרסומים הבוקר בכלי התקשורת בנושא רשות השידור.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להקריא מן הכתב כמה משפטים קצרים.

איתן כבל: אמש קיים ראש הממשלה דיון רב משתתפים בנושא רשות השידור.

איתן כבל: על-פי הדיווחים בתקשורת עולה תמונה מדאיגה מאוד מהאופן בו מתכוון ראש הממשלה לטפל במשבר העמוק והמתמשך של הרשות.

איתן כבל: אני מדגיש, על-פי הפרסומים.

איתן כבל: כמי שמלווה את השידור הציבורי ורואה בו ערך שיש לחזק ולטפח, אתנגד לכל מהלך שינסה להשיב את הפוליטיקה אל תוך רשות השידור.

איתן כבל: אתנגד לכל פעולה שתשים קץ לשידור הציבורי.

איתן כבל: אעשה יחד עם חברי בוועדה ובכנסת את כל אשר נדרש כדי להוביל את המהלך הנכון והראוי להבראת הרשות ולחיזוק השידור הציבורי.

איתן כבל: אשוב ואדגיש כי כל פעולה לחיסול ו/או לפוליטיזציה של הרשות, תיתקל בחזית בצורה של חברי ושלי.

איתן כבל: זה מסוג הנושאים שאין בהם לא אופוזיציה ולא קואליציה.

איתן כבל: חשוב היה לי לומר את זה.

איתן כבל: לא שקיבלתי איזושהי הודעה מראש הממשלה או מלשכת ראש הממשלה, אבל כל כלי התקשורת מלאים בדברים - -

טלי פלוסקוב: שמענו.

איתן כבל: - - והיה חשוב לי, כדי לשים את הדברים על אדני ברזל, חברותי וחברי, היה חשוב לי לומר את הדברים האלה, ובימים הקרובים יתקיים דיון המשך כדי שאנחנו גם נקבל את ההחלטות.

עיסאווי פריג': מתי להערכתך?

איתן כבל: בשבוע הבא.

איתן כבל: אין לנו גם זמן, על-פי הכללים.

<קריאות: נכון.

איתן כבל: עד סוף החודש זה המועד.

עיסאווי פריג': אני חשבתי אפילו השבוע לקיים דיון.

איתן כבל: יש את מנהלת הוועדה, היא אמונה על לוחות הזמנים ועל כל הדברים האלה, תוך כדי שאנחנו רואים לנגד עינינו את הנושאים או את העובדות שאתה מציג.

איתן כבל: שוב, בוקר טוב לכולם.

איתן כבל: אנחנו מתכנסים כאן לתוך הדיון.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה דברים.

איתן כבל: מתחילת שנת 2015, שזה חצי שנה בלבד, יש עלייה מאוד מאוד מדאיגה – וזה לא שאני מחפש לי עכשיו מלים גבוהות כדי לנסות ולציין או להציג את התמונה הקשה שעולה מהעובדה שיש 28% עלייה במספר ההרוגים בתאונות הדרכים.

איתן כבל: אז בוודאי בוודאי שכל נפש היא עולם ומלואו, כל נפש היא עולם שמהרגע שהיא הולכת לעולמה ונקטלת, בוודאי בדרך כל כך קשה, היא סיפור שאין לי את המלים אפילו לתאר, למשפחה שהחוויה הקשה הזו מגיעה לפתחה.

איתן כבל: זה ברור.

איתן כבל: אבל, מסתבר לצערי שזאת מתחילה להיות מגמה, שזה לא אירוע נקודתי או תאונה שגרמה לאיזושהי עלייה אלא יש כאן כבר מגמה שמתחילה להיות מגמה מתמשכת.

איתן כבל: חשוב להדגיש שעל-פי הדוח של ה-OECD, שבחן בטיחות ב-38 מדינות, עולה כי קצב שיעור הירידה במספר ההרוגים בישראל לאורך זמן הוא מהנמוכים בעולם, מקום שישי מהסוף, וכי שיעור הילדים שנהרגים בישראל הוא מהגבוהים ביותר, מקום שני מהסוף, לפנינו רק איסלנד.

איתן כבל: אני אומַר שהעובדות מראות שהיעד של הממשלה לעמוד על פחות מ-200 הרוגים עד שנת 2020 הופך לצערנו, ובכאב גדול אני אומר את זה, ללא ריאלי.

איתן כבל: כנראה מישהו שם התבלבל וחשב שהיעד הוא שרק בשנת 2020 נהיה על פחות מ-200 הרוגים, אבל עד אז לצערנו, כפי שזה לפחות מסתמן ואני מקווה שאנחנו נציג תמונה שיכולה לבלום את התהליך הזה, אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במספרים הרבה יותר קשים, הרבה יותר בעייתיים.

איתן כבל: אנחנו כאן נתייחס לסיבות, ואני מבקש, אני אומר את זה מראש, חברותי וחברי חברי הכנסת.

איתן כבל: סביב הנושאים האלה, מעבר למלחמה שניטשת בכבישים, יש גם מלחמה שניטשת בחדרים, אז אני לא מתכוון לתת לנהל אותה פה, אני מתכוון לקבל את המידע המקסימלי ולדעת על מי מוטלת האחריות לשנות את המצב.

איתן כבל: זה נושא מהכבדים ביותר.

איתן כבל: אנחנו עוסקים בביטחון אזרחי מדינת ישראל ומשקיעים מיליארדים כדי להגן על גבולותיה של מדינת ישראל, מצד אחד, ומצד שני, תאונות הדרכים קוטלות בנו יותר מכל מלחמות ישראל גם יחד.

איתן כבל: לכן, ברשותכם, אני מבקש בראש ובראשונה את הרשות לבטיחות בדרכים, את המנכ"ל מרדכי בהירי דואני, להציג את התמונה כפי שהוא רואה אותה, להיות ממוקד, להיות ענייני.

איתן כבל: אנחנו גם נפגשנו לפני כן ואני ביקשתי – לא לרוחב, אני רוצה את זה הכי מדויק, הכי חד.

איתן כבל: תודה.

<מרדכי בהירי דואני: בוקר טוב.

<מרדכי בהירי דואני: ברכות על המינוי ליושב-ראש הוועדה.

דב חנין: בחירה.

<מרדכי בהירי דואני: על הבחירה.

איתן כבל: לא רציתי להגיד את זה אבל ההדגשה במקומה.

<מרדכי בהירי דואני: נהדר.

<מרדכי בהירי דואני: אני אחלק את המצגת לארבעה נושאים - מצב הבטיחות בדרכים, נכון לאתמול, ה-21 ביוני 2015; פעולות מרכזיות של הרשות בשנת 2014.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: קודם כול צריך לבקש ממני להציג מצגת.

איתן כבל: אני לא משתגע על מצגות, אני מבקש להציג לי שתיים-שלוש נקודות מתוך המצגת, להיות מודגשים, לא נבזבז עכשיו את זמננו על מצגות.

איתן כבל: סליחה שאני אומר את זה, כך אני נוהג בכל מקום.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: צריך להעלות את הנקודות שאתה רוצה, יש את המצגת על השולחן שלנו.

איתן כבל: שים את הנקודות המרכזיות שאתה רוצה להציג בפנינו, לשים עליהן את הספוטים.

איתן כבל: תודה.

<מרדכי בהירי דואני: תמונת מצב למעשה לשנים האחרונות.

<מרדכי בהירי דואני: (שקף: הרוגים בתאונות דרכים – ממוצע דו-שנתי).

<מרדכי בהירי דואני: ניתן לראות כי מגמת הירידה בכמות ההרוגים השנתית נעצרה ואנו למעשה נמצאים בעלייה החל מ-2012, דהיינו זו השנה השלישית ברציפות בה מסתמנת מגמת עלייה.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו משתמשים בממוצע הדו-שנתי כדי למתן את התנועתיות בנתונים.

<מרדכי בהירי דואני: תמונת מצב נכון להיום, או נכון לאתמול למעשה (שקף: הרוגים בתאונות דרכים לפי אוכלוסייה).

<מרדכי בהירי דואני: ניתן להבחין כי ישנה עלייה בכמות ההרוגים בכל סוגי האוכלוסייה, למעט הולכי הרגל, אך יש לזכור כי בשנת 2014 כמות ההרוגים מקרב הולכי הרגל הייתה גבוהה.

<מרדכי בהירי דואני: 125 הרוגים הולכי רגל מתוך 319 הרוגים בכל השנה.

<מרדכי בהירי דואני: (שקף: ניתוח נתוני 2014 – זיהוי בעיות מרכזיות).

<מרדכי בהירי דואני: בניתוח נתוני 2014 זוהו המגמות המרכזיות הבאות: היפגעות הולכי רגל, היפגעות קשישים מעל גיל 65 במגזר היהודי, היפגעות צעירים ונהגים צעירים במגזר הערבי.

<מרדכי בהירי דואני: הנתונים מדברים בעד עצמם ואני לא אחזור עליהם לשם החזרה.

<מרדכי בהירי דואני: (שקף: פעולות עיקריות נדרשות).

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו סבורים שב-2015, לצורך בלימת המגמה צריכים לעשות את הנושאים הבאים: ראשית, הכללת החינוך לבטיחות בדרכים כתנאי לזכאות לבגרות, וככזה אף יהווה תחליף למבחן התיאוריה המהווה חלק מהדרישות למתן רישיון נהיגה.

<מרדכי בהירי דואני: בנושא הסברה, תוספת מסעות הסברה בכל אמצעי התקשורת, בין היתר להולכי הרגל ורוכבי האופניים.

<מרדכי בהירי דואני: בנושא התשתיות, טיפול מהיר ויעיל במוקדי הסיכון וכן מתן סמכות בקרה מלאה לרשות, ותוך כך קבלת אישור הרשות בתהליכים סטטוטוריים.

<מרדכי בהירי דואני: אני רוצה להדגיש שהרשות צריכה להיות חלק בלתי נפרד מההליך.

<מרדכי בהירי דואני: וכמובן בנושא אכיפה, תוספת כוח-אדם לאגף התנועה ולמחוזות, תוספת ניידות מבצעיות, והגברה משמעותית של מבצעי אכיפה.

איתן כבל: ברשותך, אדוני המנכ"ל, כדי שאנחנו נהיה ממוקדים, אני רוצה לשאול אותך שאלה ממוקדת.

איתן כבל: אני רוצה שתשים את האצבע על מוקדי הבעיות המתקיימים היום בכל הנוגע לתאונות דרכים, איפה אתה מוצא את הליבה של הבעיה; מדוע זה קורה לדעתך; ואיך אתם מתכוונים להתמודד עם זה.

איתן כבל: אלה שלוש נקודות קצרות.

<מרדכי בהירי דואני: אחד מהנושאים שאנחנו מזהים זה למעשה מוקדי הסיכון.

<מרדכי בהירי דואני: יש זיהוי של מוקדי סיכון שנעשה אחת לשנה בחודשים פברואר עד אוקטובר לאותה שנה, זה מתוקצב וצריך לטפל בזה בצורה יעילה.

איתן כבל: מהם המוקדים לשיטתך?

<מרדכי בהירי דואני: המוקדים זה לפי כמות ההרוגים בקטעי הדרך ולפי היפגעות באותה שנה, זאת אומרת יש פרמטרים שהם משתנים, אבל עדיין אני אומר – זה שזוהה מוקד סיכון, זה לא אומר שהוא טופל.

<מרדכי בהירי דואני: הגברנו את כל נושא הבקרה בטיפול מהיר יותר של מוקדי הסיכון.

<מרדכי בהירי דואני: הנושא השני החשוב זה נושא ההסברה.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, ברשותך.

איתן כבל: כבר נפגשנו גם קודם.

איתן כבל: חשוב לי שתציג לוועדה ותשים את האצבע על הנקודות.

איתן כבל: הסברה זאת מילה כזאת שאתה לא יודע לגעת בה.

יעקב פרי: היא תמיד טובה.

איתן כבל: היא תמיד טובה, בכל מקום, בכל נושא.

איתן כבל: אני מנסה להגיד את הדבר הבא, אנחנו מזהים פה ככה, עלייה של 28% בהרוגים, אנחנו מזהים בעיה של בני 65.

<מרדכי בהירי דואני: הולכי רגל הרוגים, בני 65, והמגזר הערבי, ספציפית נהגים צעירים ודריסות חצר.

<מרדכי בהירי דואני: אלה שלוש הנקודות שלמעשה אנחנו מניחים שאם נטפל בהן בצורה יותר אפקטיבית, נוכל להגיע לתוצאות יותר טובות.

איתן כבל: הנה, כבר שמנו את כל המצגת בשלוש-ארבע שורות שאנחנו יודעים להיות, חברי וחברותי חברי הכנסת, ממוקדים בהן.

איתן כבל: זאת אומרת, יש לנו בעיה, יודעים, מזהים בעיה במגזר הערבי, מזהים בעיה אצל בני 65 פלוס.

<מרדכי בהירי דואני: וכן היפגעות של הולכי הרגל.

איתן כבל: והולכי רגל.

איתן כבל: שלושה מוקדים מרכזיים שאנחנו יודעים לשים את האצבע עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: אני כמעט נדרסת אחת ליום וחצי, אני והילדים שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והאופניים.

איתן כבל: אנחנו כבר מזהים את זה, אז בואו נתמקד בעניין הזה.

איתן כבל: אני רוצה לדעת – לא במלים של הסברה; חינוך, הסברה זה תמיד טוב, אין על זה – אני רוצה לדעת.

איתן כבל: מחר אתה יוצא מכאן, אתם יוצאים מכאן, כל מי שאמון על העניין, מה הוא הולך לעשות כדי שאצל בני 65 ומעלה התמונה תשתנה, שבמגזר הערבי המצב ישתנה, שהמצב אצל צעירים וילדים ישתנה, קודם כול.

<מרדכי בהירי דואני: נתחיל דווקא בנושא של הולכי הרגל.

<מרדכי בהירי דואני: טיפול בתשתיות זה אמצעי מיידי או כמעט מיידי, ואני אשים גם דגש על נושא מסוים.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו ברשות, נכון להיום, בודקים נושא של מעבר חצייה שגורם לנהג תפיסת מהירות רבה יותר.

<מרדכי בהירי דואני: זה מצד אחד.

דב חנין: מה זה תפיסת מהירות רבה יותר?

<מרדכי בהירי דואני: אתה מתקרב למעבר חצייה, יש סימון על הכביש שגורם לך תחושת מהירות גבוהה יותר.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו יודעים שככל שהמהירות גבוהה יותר, למעשה עוצמת הפגיעה - - -

<לאה ורון: מעבר החצייה גורם לתחושת מהירות גבוהה יותר אצל נהגים?

<מרדכי בהירי דואני: סימון לפני מעבר חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: יש מספר מעברי חצייה בעולם – אנחנו קוראים להם מעברי חצייה משונים – שגורמים לנהג, ואנחנו חוקרים את זה עכשיו, תחושה שהוא נוסע מהר יותר.

<מרדכי בהירי דואני: סימון על הכביש.

דב חנין: תחושה או מוטיבציה לנסוע מהר יותר?

דב חנין: אני לא מבין.

<מרדכי בהירי דואני: תחושה שהוא נוסע מהר יותר, ולכן - -

איתן כבל: כדי לבלום.

<מרדכי בהירי דואני: - - הוא יאט במהירות שלו.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו יודעים שככל שהמהירות נמוכה יותר, עוצמת הפגיעה נמוכה יותר.

טלי פלוסקוב: אז אתם בעד מעברי חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו בעד מעברי חצייה באופן כללי, השאלה איזה סוג של מעבר חצייה.

דב חנין: אני לא הבנתי - - -

<קריאה: - - -

איתן כבל: חברים, אני אסביר.

איתן כבל: אני הבנתי.

איתן כבל: לקח לי זמן אבל הבנתי.

דב חנין: אתה הכי מהיר.

איתן כבל: אני משתדל.

יעקב פרי: יש לנו זכות.

יעקב פרי: מה שהחברים לא מבינים, היושב-ראש מבין תיכף.

איתן כבל: משתדל.

איתן כבל: מי שנבחר, יש לו את הפריבילגיה.

איתן כבל: מה שאני מנסה ברשותכם לומר, ואומר את זה המנכ"ל, שמעבר חצייה הוא אחד מאזורי - - -

איילת נחמיאס ורבין: הסיכון הכי גדולים.

<מרדכי בהירי דואני: מופיעים במצגת הנתונים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה לך להציג את הנתונים האישיים.

דב חנין: מה הבעיה, איפה הבעיה?

איתן כבל: הוא אומר שיש היום כלים, שכשרכב נוסע, כשהוא מתקרב למעבר חצייה, אצל הנהג נגרמת תחושה שהוא נוסע מהר מדי למרות שאולי לא, וזה גורם לו להאט עוד יותר, זאת אומרת זה מכניס אותו לפעולה שמאטה.

איילת נחמיאס ורבין: אמצעי טכנולוגי.

<מרדכי בהירי דואני: לא טכנולוגי, זה סימון על הכביש.

<מרדכי בהירי דואני: לדוגמה, מרחק בין פסים.

<מרדכי בהירי דואני: מרחק בין הפסים הקודמים.

טלי פלוסקוב: זה פסיכולוגי.

טלי פלוסקוב: במקרה הזה זה רק פסיכולוגית עובד.

<מרדכי בהירי דואני: זה אפקט פסיכולוגי, כשאני רוצה לצרף אותו.

<מרדכי בהירי דואני: למעשה, חלק מהבעיות זה התפרצות של הולכי רגל למעבר חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו מפתחים היום, וזה נקרא Gester, זה תנועה מסוימת שתגרום לתקשורת בין הנהג לבין הולך הרגל, ואז כשנהג יתקרב למעבר חצייה, לתפיסתנו, המעבר המסוים הזה יגרום לו להאט במהירות.

<מרדכי בהירי דואני: מצד שני, תהיה תקשורת מלאה בין הולך הרגל לנהג, דבר שיגרום לנהג לזהות את הרצון של הולך הרגל לחצות את הכביש כי היום זה לא בדיוק ברור, למרות התקנה החדשה שהותקנה, עדיין אין זיהוי מלא ואנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת.

<מרדכי בהירי דואני: נושא נוסף בעניין הזה הוא הסיפור של ניידות.

<מרדכי בהירי דואני: הרשות הלאומית מתקצבת מאה ניידות למשטרה, הדרישה של הרשות היא לשים את הניידות בקרבת מעברי חצייה במתחם העירוני.

איתן כבל: איפה היא שמה את זה היום?

<מרדכי בהירי דואני: היום יש תוכנית עבודה, שבטח תציג אותה המשטרה, איפה הן ממוקמות.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו עושים ניטור הנושא באמצעות ג'י.

<מרדכי בהירי דואני: פי.

<מרדכי בהירי דואני: אסים כדי לראות אם אכן זה מבוצע.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, סליחה שאני מעיר, יש משהו לא ברור.

איתן כבל: יש משטרה, בסדר, היא פועלת.

איתן כבל: אתם הגוף, לדעתי, שהוא אמון על הנתונים, על השאלות, על העניינים האלה, והמשטרה אמורה להיות אמונה על האכיפה של הפעולות, וחייב להיות סוג של סנכרון.

איתן כבל: כל מקום שבו אתם מחליטים לשים את הניידות האלה, זה אמור להיות על-פי אמות מידה מאוד מאוד ברורות, לא סתם ככה מתחשק למאן דהו היום לעשות פעולה כזו או אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: תקנות.

<מרדכי בהירי דואני: אני מסכים אתך ולכן יש הסכם בין הרשות הלאומית למשטרה, שמלווה בתוכנית פעולה, שהרשות מאשרת את הצבת הניידות.

עיסאווי פריג': מה זה להציב אותן?

עיסאווי פריג': להעמיד אותן?

<מרדכי בהירי דואני: להציב אותן – באיזה מקומות, באיזה צמתים, באיזה רחובות, באיזה קטעי דרך – על סמך היפגעות.

<מרדכי בהירי דואני: יש עוד 25 ניידות עירוניות לרשויות המקומיות, אנחנו הצבנו אותן בהתאם למעברי חצייה, בהתאם למוסדות חינוך, ויש מסלול קבוע יומיומי שהן עוברות בו על מנת לזהות כשלי בטיחות, לדוגמה על המדרכה, שגורמים להולכי רגל לרדת מהמדרכה לתוך הכביש, ודבר נוסף, כל נושא ההסעה של הבוקר והצהרים.

<מרדכי בהירי דואני: יש לא מעט מוסדות חינוך שההורים נמצאים ליד מוסדות החינוך, אנחנו מוודאים שיש סדר בטיחותי במקומות האלה.

<מרדכי בהירי דואני: זו למעשה התקיפה בנושא האכיפה, אבל אני חייב לציין, צריך גם הסברה.

<מרדכי בהירי דואני: נכון שזו מילה נורא נורא - - -

איתן כבל: זה ברור.

איתן כבל: לא התכוונתי לומר שלא צריך להתייחס לזה, אבל זה הטריוויאלי.

איתן כבל: אנחנו נשאל: מה, אתם לא עושים הסברה?

<מרדכי בהירי דואני: אני רוצה להזכיר דבר אחד.

<מרדכי בהירי דואני: אני לפחות בדור שלי גדלתי כך שהיינו קוטפים פרחי בר.

<מרדכי בהירי דואני: בעקבות מסע הסברה מקיף אנחנו כבר לא קוטפים פרחי בר, כלומר אני רוצה להגיע למצב שבו הדור של היום – בכיתות גן, כיתות א', ב' ו-ג' – כשהוא יגיע לגיל הרלוונטי, אני לא אצטרך להסביר לו מה זה בטיחות בדרכים, הוא יחיה את זה, ולכן אנחנו משתמשים בחינוך ובהסברה.

<מרדכי בהירי דואני: בהמשך המצגת יש נתונים אמיתיים לכמה אנשים במדינת ישראל הגיעה הרשות, המספרים מדברים בעד עצמם, מאות אלפים.

איתן כבל: אדוני, עוד דקה יש לך.

<מרדכי בהירי דואני: זה למעשה בפרויקט של הולכי רגל.

<מרדכי בהירי דואני: במקביל, יצרנו קשר עם המשרד לאזרחים ותיקים ויצרנו קשר עם כל קופות החולים על מנת לייצר הסברה בתוך אותם מקומות.

<מרדכי בהירי דואני: ניידות הרשות הלאומית, ב-28 או ב-30 בחודש, ביום שבו מתקבל הביטוח הלאומי בבנק הדואר, מסתובבות במקומות האלה במיוחד.

טלי פלוסקוב: איפה הבעיה?

טלי פלוסקוב: אתה מתאר לנו עכשיו מה עשיתם, וזה מצוין וזה מבורך, אבל אנחנו עומדים מול הבעיה.

טלי פלוסקוב: איפה הבעיה?

<מרדכי בהירי דואני: הבעיה היא היהרגות על מעברי חצייה והתפרצות למעברי חצייה.

<מרדכי בהירי דואני: אלה שתי הבעיות העיקריות.

טלי פלוסקוב: מה אתה צריך לעשות?

טלי פלוסקוב: אתה בעצם עומד בראש תאגיד מסוים.

טלי פלוסקוב: אתה בטח רוצה משהו לעשות.

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: מה אתה רוצה לעשות?

טלי פלוסקוב: תן לנו כלים שאתה רוצה להשתמש בהם, שאין לך אותם.

<מרדכי בהירי דואני: אכיפה.

<מרדכי בהירי דואני: אכיפה ומבצעי אכיפה בצורה מיידית.

<מרדכי בהירי דואני: שנית, קמפיינים הסברתיים שוטפים.

<לאה ורון: סליחה.

<לאה ורון: מה זאת אומרת?

<לאה ורון: הרשות תעסוק באכיפה?

<מרדכי בהירי דואני: הרשות מממנת למעשה - - -

<לאה ורון: תממן.

<מרדכי בהירי דואני: תממן, אבל לא רק.

<מרדכי בהירי דואני: בואו לא נדבר רק על מימון.

<מרדכי בהירי דואני: הרשות זה לא מקום שבו הוא שם את הכסף ובורח מאחריות.

<מרדכי בהירי דואני: לא.

<מרדכי בהירי דואני: הרשות תממן ותקבע איפה להציב את הניידות, איפה לבצע את האכיפה.

<מרדכי בהירי דואני: כל מה שהרשות תממן מכספה, היא תתווה את המדיניות ותוודא את הביצוע.

<מרדכי בהירי דואני: לכן אני אומר שוב, אני מדויק.

<מרדכי בהירי דואני: זה לא לשים את הכסף וללכת.

<מרדכי בהירי דואני: זה לבדוק, להתוות ולבקר.

<מרדכי בהירי דואני: חלק מהבעיות של הרשות – אני אומר בפירוש – ברגע שאתה עושה בקרה על המקומות האלה, הגופים המתוקצבים רוצים להעביר את הכסף לבסיסם, לבסיס התקציב שלהם.

<מרדכי בהירי דואני: לכן אני אומר עוד פעם.

<מרדכי בהירי דואני: מטרתה של הרשות היא לחזק את הפעילות, לא להחליף, לחזק ולהתוות מדיניות.

<מרדכי בהירי דואני: אז כן, בנושא של הולכי רגל, להגביר את האכיפה.

<מרדכי בהירי דואני: בנושא של הולכי רגל, להגביר את ההסברה.

<מרדכי בהירי דואני: כן, בנושא של הולכי רגל, לזהות תשתיות פוטנציאליות, או קיימות או חדשניות, גם טכנולוגיות, כדי למנוע את ההיפגעות.

איילת נחמיאס ורבין: לתת קנסות יותר גבוהים לאופנועים שנוסעים על מדרכות, נניח, ודורסים אותי כמעט.

<מרדכי בהירי דואני: אני רוצה להגיע לנושא הזה.

<מרדכי בהירי דואני: הרשות הלאומית, בדיון שנערך פה לפני כשבועיים, מצאה סעיף בחוק העזר העירוני של עיריית תל-אביב, שמאפשר לפקחים עירוניים מתן קנסות, נקרא לזה לבריוני רכיבה, ולא הגדרנו מהו בריון רכיבה.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, סליחה.

איתן כבל: אני מסיים את הדברים שלך, ואתה תרשום, כיוון שאתה דמות מרכזית סביב השולחן הזה בצורך לתת תשובות.

איתן כבל: אנחנו עכשיו נפעל בצורה הבאה.

איתן כבל: אני רוצה שנקבל תמונה מקפת של המצב על-ידי כל הגורמים שעוסקים.

איתן כבל: אנחנו נתחיל חבר כנסת, גורם מקצועי, ואנחנו ננסה למצוא את האיזון.

איתן כבל: התפקיד שלך – אני כבר אומר לך את זה עכשיו – הוא לרשום את כל הדברים, לראות את הדברים כדי שבסוף גם תדע להשיב לנו מענה מקצועי.

איתן כבל: אני רק אומר, לפני שאני מעביר לחברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין את ההתייחסות - - -

<מרדכי בהירי דואני: אני רק רוצה להוסיף, איתן, בבקשה עוד נקודה אחת שהיא חשובה ולמעשה מופיעה במצגת, זה למעשה נושא שהוא מאוד חשוב.

<מרדכי בהירי דואני: אתם שאלתם מה הבעיות של הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: (שקף: תקציב הרשות 2007-2015).

<מרדכי בהירי דואני: הנה הבעיה, הנה אחת מהבעיות.

<מרדכי בהירי דואני: אסטרטגיה זה דבר נהדר, אסטרטגיה בלי תקצוב - - -

עיסאווי פריג': ידענו שתגיע לזה בסוף.

טלי פלוסקוב: הבנו.

טלי פלוסקוב: עכשיו הבנו.

טלי פלוסקוב: עכשיו ענית לי על השאלה.

<מרדכי בהירי דואני: תכוונו אותי לאט, אני אבין מהר.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': היה צפוי.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לומר לפרוטוקול נקודה חשובה.

איתן כבל: במשך תשע שנים כיהנו 11 איש כיושבי-ראש ומנכ"לים של הרשות לבטיחות בדרכים.

טלי פלוסקוב: ואין יושב-ראש.

איתן כבל: אפילו מפלגת העבודה לא מתחרה בכם.

דב חנין: זה קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אז תסיקו את המסקנות.

איתן כבל: אני אומר את זה בסוג של בדיחות הדעת אבל זה עניין שמראה את היחס של מי שאמון על העניין הזה לכל הנקודה, מבלי לקבוע עמדה.

איתן כבל: אין לי עמדה אישית בשאלות הפנים-מערכתיות.

איתן כבל: אינני מכיר אותן, אינני יודע, בשבילי אלה אנשים טובים, ראויים, וזה בסדר גמור.

עיסאווי פריג': אבל אמרנו, הבעיה היא תקציבית.

איתן כבל: אני אומר את זה כי זאת עוד נקודה שצריך לתת עליה את הדעת.

איתן כבל: איילת, בבקשה.

איתן כבל: אחריה עורך-דין יניב יעקב מעמותת אור ירוק.

איתן כבל: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לאיתן שהוא לוקח את הנושאים שככה נראים לנו מין נושאים כאלה, ומציף אותם מהר לדיון בוועדה ולא מחכה לעוד קטסטרופות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך, אדוני המנכ"ל, על הסקירה, אני רק רוצה לומר לך שאנחנו כנראה היינו מתואמים בינינו מראש כי הדבר הראשון שכתוב אצלי זה מעברי חצייה, בתור בן אדם שבמקרה מתגורר בתל אביב וסובל מבעיית מעברי החצייה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: הילדים שלי גם יודעים, הם נכנסים לדריכות – באמת, אני מכניסה אותם לדריכות, הם גם יודעים שאסור להם לעמוד קרוב לסף המדרכה.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם מהאזרחים הטורדניים האלה שמתקשרים לעירייה ואומרת להם: פה מעבר החצייה לא צבוע ופה צריך להוסיף פס ופה צריך להוסיף תמרור כי אנשים באים בסיבוב בצורה מטורפת.

איילת נחמיאס ורבין: משהו פה מאוד מאוד נחלש.

איילת נחמיאס ורבין: מצד אחד, אני זוכרת חזק את הקמפיין של "מקליק מי שמקליק מי שמקליק ראשון", שתפס בצורה לא רגילה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, הגיעה העת לקמפיין אמיתי על מעברי חצייה, לא שלטים אלא דברים קונקרטיים שאנשים יהיו מסוגלים להתחבר אליהם ולהבין שפה מדובר בחיים ומוות.

איילת נחמיאס ורבין: אופנועים על מדרכות – אני לא מצליחה לצערי אף פעם להספיק לצלם את האופנועים שמדי יום כמעט דורסים אותי ואת שלושת ילדי.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו דוהרים ברחוב אלנבי תמיד יש איזה אופנוען, וגם אם אני מעירה לו, אלוהים ישמור כי יכול להיות שגם אולי בטעות יישלף עלי סכין.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אוותר על זה שאני מעירה, וביום שישי האחרון לדעתי זאת הייתה הפעם האחרונה שהערתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לציין, זאת הייתה דווקא רוכבת אופנוע, היא הייתה הרבה יותר מנומסת מרוב האופנוענים שהערתי להם עד היום.

איילת נחמיאס ורבין: רכיבת ילדים על אופניים, ללא קסדות – אנחנו חייבים להטמיע את הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני המנכ"ל, אני אדאג להעביר לך תמונה שצילמתי לפני כשבועיים ברחוב שינקין בתל אביב.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת שלא כולם יוכלו לראות – לרשום לפרוטוקול – הראיתי תמונה של אב שמרכיב את בתו, שלדעתי אם גילה עולה על שנתיים אל תקראו לי איילת, וכנראה שגילה לא עולה על שנתיים – הוא מרכיב אותה כשהיא אוחזת בידיים.

איילת נחמיאס ורבין: נכון זה מדהים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אוי ואבוי.

איילת נחמיאס ורבין: היא מחזיקה אותו, והוא רוכב על האופניים בלי קסדה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא מחזיק לה אפילו את הרגל, הוא לא מחזיק לה כלום.

<קריאה: הוא לא יכול.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אני הייתי נסערת.

<עדנה צונץ: הוא נורא אוהב אותה.

<עדנה צונץ: הוא נורא אוהב אותה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יודעת, מיהרתי וצילמתי את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אהבתי, אני אאמץ את בריוני הרכיבה האלה, אדוני המנכ"ל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר שלושה דברים מעשיים.

איילת נחמיאס ורבין: אחד, אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו עושים שיטור קהילתי בנושא של תאונות דרכים.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר לקרוא לזה נאמני בטיחות, אפשר לקרוא לזה איך שתרצה, אני חושבת שזה הרבה יותר מאשר עניין של מימון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה הרבה אנשים שהדבר הזה מעסיק אותם ואני חושבת שיתנדבו להיות נאמני בטיחות.

איילת נחמיאס ורבין: אני עצמי במעבר חצייה ליד הבית מעבירה ילדים בבקרים.

איילת נחמיאס ורבין: מוקד אגף התנועה.

איילת נחמיאס ורבין: לדעתי צריך להיות לאגף התנועה מוקד משותף עם הרשויות המקומיות בנושא של תמרור.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים כשאני פונה לרשות המקומית, לא תמיד יש לה מספיק משאבים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שצריך לעשות איזשהו מוקד כלל-ארצי בנושא הזה, לסייע בנושא של תמרור.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת בכל לשון של בקשה – תעשו משהו עם קורסי הנהיגה.

איתן כבל: איילת, אני שמח לראות אותך שולטת בעניין הזה ממש טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.

איתן כבל: אני אומר את זה באמת.

<קריאה: היא חברת כנסת רצינית.

איתן כבל: זה ברור, זאת נקודת המוצא.

איתן כבל: באמת זה בנפשך, שומעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוצאת את עצמי גם מזהירה ילדים מלהידרס.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה ילדים בתל-אביב שעצבניים עלי בגלל שאני אומרת להם, תחזיקו את הכדור חזק, תחזיקו את הכדור חזק.

איילת נחמיאס ורבין: קורסי נהיגה מונעת, אני מבקשת, אנשים הולכים לזה כעול, כעונש.

איילת נחמיאס ורבין: אני עשיתי.

איילת נחמיאס ורבין: הנה, קוראים לי איילת נחמיאס ורבין ועשיתי קורסי נהיגה מונעת, ואני אומרת לכם את זה באמת.

עיסאווי פריג': אז היית עבריינית.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת את זה, עשיתי קורסי נהיגה מונעת, אני לא מתביישת, אבל התייחסתי לזה במלוא הרצינות.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים לא מתייחסים לזה ברצינות, וזו טעות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהם קורסים רציניים – סליחה, אני מקווה שאנשים ימשיכו להצביע בשבילי – אבל באמת, אנשים מתייחסים לזה ככה, כעונש, כמטלה, כאסון.

<שי דיין: זה גם קנס כספי.

<שי דיין: צריך לשלם כסף עבור זה, בגלל זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת עכשיו על התוכן ולא על העניין של הכסף.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת, אני עוצרת אותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני ראיתי גם איך אנשים מתייחסים ללמידה בכיתה.

איילת נחמיאס ורבין: ועוד דבר מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתחננת לפניכם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בקיץ, אתם חייבים להחזיר את התשדיר למניעת השארת ילדים ברכבים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא יכולים להותיר את הילדים האלה - - -

<מרדכי בהירי דואני: זה חזר.

איילת נחמיאס ורבין: חזר?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מבקשת ממך – כל הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: לא שבועיים ראשונים ביולי.

איילת נחמיאס ורבין: כל הקיץ תשדיר, עם כל הכבוד לתקציב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כל הקיץ.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איתן כבל: תודה, תודה.

איתן כבל: וואלה, איילת.

יעקב פרי: יפה מאוד.

איתן כבל: עורך-דין יניב יעקב מעמותת אור ירוק, אחריו חבר הכנסת חאג' יחיא.

איתן כבל: בבקשה.

<יניב יעקב: בוקר טוב.

<יניב יעקב: דבר ראשון, אני רוצה באמת להודות ליושב-ראש הוועדה על עצם קיום הדיון החשוב הזה, שיש לו משמעות רבה מבחינתנו ואני מניח גם מבחינת כל יתר הנוכחים.

<יניב יעקב: אדוני שאל בהתחלה, בפתח דבריו, את השאלה הכי חשובה פה באמת, מי האחראי.

<יניב יעקב: מי האחראי לזה שמתחילת השנה יש 28% עלייה במספר ההרוגים, מי אחראי לעובדה שאם העלייה הזאת תימשך אנחנו נגיע למצב של למעלה מ-400 הרוגים בסוף שנת 2015.

<יניב יעקב: צריך להבין, אנחנו נמצאים היום במצב חירום, והאחראי למצב הזה הוא שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

<יניב יעקב: הכישלון הזה, שאנחנו שנה שלישית ברציפות נאלצים לראות עלייה במספר ההרוגים, מונח לפתחו של משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.

איתן כבל: סליחה שאתה מתפרץ.

איתן כבל: אתם גוף עצמאי, בלתי תלוי.

<יניב יעקב: נכון.

איתן כבל: אם אני מנסה, לשיטתכם, מכל הבדיקות אשר אתם עושים, אם אני צריך לבקש ממך לשים ספוטים.

<יניב יעקב: אני מייד מגיע לזה.

איתן כבל: זה בסוף, לשים מה לדעתכם ואיך אתם רואים את הדרך להתמודד עם זה.

<יניב יעקב: ברור.

איתן כבל: פחות לרוחב.

איתן כבל: תנסו להיות ממוקדים כשאתם מדברים.

<יניב יעקב: עוד משפט אחד רוחבי, ברשותך.

<יניב יעקב: שר התחבורה צריך לכנס דיון חירום, ישיבת חירום של כל הגופים הרלוונטיים ולהציג תוכנית פעולה מיידית שאמורה לכלול, וכאן התשובה לשאלתך, אדוני.

<יניב יעקב: דבר ראשון, בנושא אכיפה, להגדיל את מספר הניידות.

<יניב יעקב: כיום יש כ-200 עד 250 ניידות בכבישים, צריך להגיע למצבה של 450 ניידות שתגדיל את הנוכחות.

<יניב יעקב: זה דבר ראשון.

איתן כבל: כמה כסף זה?

<יניב יעקב: סדר גודל, אני מעריך, של 150,000 עד 200,000 שקלים לניידת, כמה עשרות מיליונים.

<יניב יעקב: כל הנושא הזה הוא כמה עשרות מיליונים, שאני לא צריך לספר - - -

איתן כבל: מה זה מונע ומה זה עושה, וזה ברור, אין ספק.

<יניב יעקב: הדבר השני, יש פרויקט שנקרא "סטודנטים בתנועה", מכפיל כוח למשטרת התנועה.

<יניב יעקב: צריך לגייס אלף סטודנטים.

<יניב יעקב: עם הניידות – שוב, שאלת לגבי עלות – סדר גודל של כ-50–60 מיליון שקלים, מכפיל כוח מאוד רציני.

<יניב יעקב: נושא שלישי באכיפה, מצלמות, מצלמות אכיפה דיגיטליות.

<יניב יעקב: כיום פועלות 60 מצלמות, צריך להגיע לפריסה של 300 מצלמות.

<יניב יעקב: זה יהפוך את זה לאפקטיבי, זה נושא שהיה על שולחן הוועדה פעמים רבות.

<יניב יעקב: זה אחד הפתרונות הכי אפקטיביים שיש.

איתן כבל: כמה להערכתכם תקציב נדרש בשנה כדי לשנות את המצב?

<יניב יעקב: של המצלמות?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: בכלל, כל מה שאמרת עכשיו.

<יניב יעקב: אני מעריך סדר גודל של עד 100 מיליון שקלים, ואפשר לפתור את זה, למעט הנקודה הבאה – נושא של מוקדי סיכון, תשתיות.

<יניב יעקב: כיום יש מיפוי מסודר של חברת נתיבי ישראל של התשתיות שצריך לטפל בהן.

<יניב יעקב: התקציב שהם מקבלים הוא 200 מיליון שקלים.

<יניב יעקב: החלטת ממשלה מ-2005 קבעה תקציב של 400 מיליון שקלים.

<יניב יעקב: גם פה, להגדיל ל-400 מיליון שקלים.

<יניב יעקב: המיפוי בחברת נתיבי ישראל כבר קיים, יודעים מה צריך לעשות, צריך להעביר את הכסף ולטפל בזה.

<יניב יעקב: נושא שלישי.

איתן כבל: רביעי.

<יניב יעקב: אכיפה, תשתיות, אני מגיע לשלישי, ברשותכם.

<יניב יעקב: נושא שלישי, נושא החינוך.

<יניב יעקב: צריך לשלב את לימודי התיאוריה.

איתן כבל: עזוב.

<לאה ורון: היה גם מצלמות באמצע.

איתן כבל: מצלמות אמרת, לא סתם אני אמרתי רביעי.

איתן כבל: מצלמות, אבל עשית את זה חלק מהאכיפה.

<יניב יעקב: משפט אחרון.

איתן כבל: משפט אחרון כי אמרת את הדברים.

איתן כבל: יש לי בקשה, אני לא רוצה לשמוע את המילה חינוך.

איתן כבל: זה כאילו לא חינכתם עד היום.

<יניב יעקב: לא, אדוני - - -

איתן כבל: לא אתה.

איתן כבל: חברים, הסברה, חינוך, זה כשרוצים לזרוק רימוני עשן, כי זה טריוויאלי.

איתן כבל: זה ברור, זה צריך שייעשה, אין ויכוח על זה.

איתן כבל: אני עצמי משתתף – ולא כדי שמישהו ימליץ עלי להדליק משואה – בפרויקט יחד עם אור ירוק, כל שנה מבקר בבתי-ספר, משתדל להעביר כמה שיותר.

איתן כבל: זה ברור.

איתן כבל: אני מנסה עכשיו להיות מאוד ממוקד בצרכים של מה נדרש כדי לקדם את התהליך או לעצור את הקטסטרופה בכבישים היום.

איתן כבל: עלייה של 28% זה לא דבר שאפשר לעבור עליו לסדר-היום.

איתן כבל: אם חס וחלילה זה היה דרום או צפון, אני אומר לך, הקבינט כבר היה מתכנס, כבר היה פה סיפור שלם.

איילת נחמיאס ורבין: יפה.

איילת נחמיאס ורבין: מחיאות כפיים.

איתן כבל: צריך להגיד את זה, לכן אני אומר את זה בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים.

איתן כבל: אם מספר כזה היה לנו בגבולות ישראל, אתם מבינים מה היה קורה?

איתן כבל: הארץ הייתה גועשת ורועשת.

איתן כבל: וזה מה שאני רוצה שייצא מפה – שזו תהיה תחושת הדחיפות בסיום הדיון הזה, שאתם חברי ואני נוציא בצורה ברורה בעניין הזה.

איתן כבל: סיימת?

<יניב יעקב: לא.

<יניב יעקב: משפט אחרון.

<יניב יעקב: בהמשך למה שאמרת, אני מצר על זה שכמו שאמרת, אם זה היה קורה במצב אחר מה היינו רואים, לא נמצא כאן לא מנכ"ל המשרד, לא השר.

<יניב יעקב: לדעתי יכלו להיות פה ולכבד את הדיון הזה בתור הגורמים שאחראים לזה.

איתן כבל: אני אמרתי בדיונים פה, שמי שלא יכבד את הוועדה אנחנו לא נכבד אותו.

איתן כבל: זה שולחן שהוא שולחן – אמרתי את זה בפתיחת דברי – לא קואליציה-אופוזיציה.

איתן כבל: הנושאים שעולים על השולחן הזה, אין להם דבר וחצי דבר, עד הרגע הזה כל מה שהעלינו הוא לא נוגע בשאלות האלה.

איתן כבל: ואני מבקש, וכך גם הדברים יובהרו לגורמים האמונים על העניין, מבלי להמעיט מערכו חס וחלילה של אף אחד שנמצא פה סביב השולחן.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה ברורה.

איתן כבל: גברתי, אני נאלץ לקדם את חברת הכנסת טלי.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לרוץ לוועדת הפנים כי יש שם נושא גם חשוב.

איתן כבל: האמת שלכולם יש נושאים במקומות אחרים אבל הפעלת עלי לחץ פיזי לא מתון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, אני אדע איך להתנהג בעתיד.

טלי פלוסקוב: שני דברים.

טלי פלוסקוב: נכון שהנושא הזה הוא מאוד מאוד חשוב ומה שאנחנו שומעים לאחרונה, כל יום אנחנו שומעים שעוד מישהו הולך, עוד מישהו נהרג, עוד מישהו נפצע, והמצב לא נשאר כזה שאי אפשר להגיב.

טלי פלוסקוב: השאלה הכי חשובה כאן, ואני מאוד מקווה שנצא מהוועדה הזו עם תשובה, מה עלינו לעשות.

טלי פלוסקוב: אני שומעת כל הזמן האשמות לכיוון שר התחבורה, למרות שאני טוענת שעושים דברים והמון עושים.

טלי פלוסקוב: אני גרה בפריפריה בערד.

עיסאווי פריג': היא מהקואליציה, חייבת להגיד את זה.

טלי פלוסקוב: אמרנו שלא מכניסים פוליטיקה, נכון?

טלי פלוסקוב: אני אומרת את הדברים, עובדות.

טלי פלוסקוב: מה שהיה בכביש 31, כולנו יודעים, שכל שבוע היה לנו הרוג שם, והיום זה לא קיים והיום אני תוך 20 דקות בצומת שוקת.

טלי פלוסקוב: עזוב, מה שקורה קורה, אז צריך לקרוא לדברים בשמם.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת, אנחנו כן רואים השקעות.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאין מספיק השקעות בנושא של ההסברה, ופה אני לגמרי מתחברת לדברים של המנכ"ל.

טלי פלוסקוב: זה שהתקציב יורד זה רע מאוד, ואנחנו צריכים להבין למה הוא יורד.

טלי פלוסקוב: למה הם החליטו, אולי הם לא מרוצים מתפקודכם, אנחנו צריכים לראות מה אתם לא עושים נכון.

טלי פלוסקוב: אני הייתי ראש עיר, והרבה כאן יודעים – לא הרגשתי מספיק עבודה של הארגון שלכם, וזה בעיני צריך לשנות.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להרגיש, ואתם צריכים לכוון את הרשויות מה עלינו לעשות, מה על כל רשות בעצם לעשות.

טלי פלוסקוב: זה אחד.

טלי פלוסקוב: שנית, הסברה בעיני צריכה להתחיל הרבה יותר מוקדם.

טלי פלוסקוב: כשאנחנו מדברים על ילדים בגני ילדים, הם כבר צריכים לדעת איך לעבור כביש, ואני רוצה להגיד לכם – אני אומנם עליתי לפני הרבה שנים אבל הניסיון הקודם, לפעמים צריך גם ללמוד מאחרים.

טלי פלוסקוב: אני זוכרת איך לימדו את הילדים לאיזה כיוון קודם להסתכל, לאיזה כיוון אחרי כן להסתכל, זאת אומרת לילדים צריכה להיות גישה יותר ברורה אבל שהם יבינו אותה וידעו איך להתנהג.

טלי פלוסקוב: ובוודאי ובוודאי אני מצטרפת לכל הדברים שאיילת אמרה כאן כי באמת אנחנו עדים להרבה דברים, הרבה פעמים לא מבינים מה יכול לגרום באמת לתאונה הבאה.

טלי פלוסקוב: מה שבעצם אני רוצה להציע כאן – וגם במצגת הזאת, אלא אם כן אתם תציגו, אני עדיין לא רואה תוכנית פעולה.

טלי פלוסקוב: התקציב ברור, אבל מה אתם הולכים לעשות עם הכסף הזה?

טלי פלוסקוב: אולי באמת זה שאין עדיין יושב-ראש לארגון, קשה מאוד להתוות מדיניות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין מה גרם להורדת התקציב עם השנים, למה פתאום התקציב מסכום עתק ירד ביותר מפי שניים.

<קריאה: שליש.

טלי פלוסקוב: ושוב, הצעדים שלכם, אני חייבת לראות.

טלי פלוסקוב: ואולי, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לחזק אותם גם באמצעות החוק כי כרגע אני מבינה אין חוק בנושא.

טלי פלוסקוב: זו החלטה שהיא הייתה החלטה פתאומית.

<קריאה: הוראת שעה.

<לאה ורון: לא.

<לאה ורון: הרשות עובדת לפי חוק הרשות לבטיחות בדרכים, שנקצבה לה תקופה בדיוק בשל המצב שאתם רואים מול עיניכם.

טלי פלוסקוב: אני חיפשתי, לא מצאתי חוק.

<לאה ורון: יש חד-משמעית.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז אני אשמח לקבל.

טלי פלוסקוב: לכן שוב, מהוועדה בעיני צריכה להיות קריאה לפעולה, מה אנחנו הולכים לעשות, מה צריך לעשות.

טלי פלוסקוב: כסף זה לא מספיק מבחינתי.

טלי פלוסקוב: אתה צריך להגיד כסף לכך וכך, ואז אתה אומר: 1, 2, 3, 4.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: ונשמור על הילדים שלנו ועל הבוגרים.

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן כבל: תודה, יקירה.

טלי פלוסקוב: אני מאוד מעריכה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: תודה, תודה.

איתן כבל: אנחנו נעבור בבקשה לנציג המשטרה, אחריו חבר הכנסת חאג' יחיא.

איתן כבל: בבקשה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: תנ"צ אלברט אוחיון, סגן ראש אגף התנועה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: בוקר טוב לכולם.

<תנ"צ אלברט אוחיון: באגף שלנו במשטרה, אגף התנועה, אנחנו עוסקים יום-יום בנושא של תאונות דרכים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו מיפינו באגף 167 רחובות אדומים, על-פי הגדרות שלנו.

עיסאווי פריג': כמה?

<תנ"צ אלברט אוחיון: 167 רחובות אדומים בכל הארץ.

איתן כבל: איפה הם ממוקדים בעיקר?

<תנ"צ אלברט אוחיון: בכל הארץ.

עיסאווי פריג': 170.

עיסאווי פריג': כמה מתוכם במגזר הערבי?

<תנ"צ אלברט אוחיון: אין לי כרגע את הנתון, הוא לא בפניי, אני גם אתייחס בהמשך.

איתן כבל: אני אודה אם אדוני ידאג להעביר את הנתונים לוועדה כדי שאנחנו נוכל לתת אותם לחברי הכנסת.

איתן כבל: תודה.

עיסאווי פריג': את הפילוח.

<תנ"צ אלברט אוחיון: ו-183 כבישים אדומים שיש לנו בכל רחבי הארץ, מקטעים שאנחנו מכריזים עליהם ככבישים אדומים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: זה בעקבות תאונות דרכים.

איתן כבל: 176 זה רחובות.

יעקב פרי: 167 רחובות, מאה שמונים ומשהו כבישים.

עיסאווי פריג': אז ביחד 360.

איתן כבל: מוקדים, מה שנקרא.

<תנ"צ אלברט אוחיון: בערך, כן.

<תנ"צ אלברט אוחיון: עם הכניסה של ראש האגף החדש אנחנו עושים משמרות מתואמות ועושים גם שעון פעילות, על-פי זה גם שעות הפעילות שלנו.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו אוכפים בעיקר את כל הנושא של עבירות שגורמות לתאונות דרכים, מסכנות משתמשי דרך ומסכנות נהג.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו עושים לא מעט מבצעים, ושמעתם פה את החלק הנכבד שיש למגזר הערבי בתחום של תאונות הדרכים הקשות והחמורות.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו מדברים כמעט על 38%–40% מסך כל התאונות, ואנחנו יודעים את החלק היחסי שלהם באוכלוסייה, אנחנו עושים לא מעט פעילויות בכפרים ובערים.

איתן כבל: שוב, מה הנתון שאמרת לגבי תאונות דרכים?

<תנ"צ אלברט אוחיון: מתקרב ל-40%.

עיסאווי פריג': קרוב ל-40%.

עיסאווי פריג': לפי הנתונים שיש לי זה קרוב ל-50% אבל עכשיו מעדנים את זה.

<יובל פרידמן: כמעט כפול מאשר באוכלוסייה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: גם עכשיו בתקופה של הרמדאן אנחנו עושים פעילות בדגש על הערב.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו יודעים שבתקופה הזאת – מול שנה שעברה, בבדיקה שלנו – יש לא מעט תאונות שהם מעורבים בהן.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו עושים פעילות בעיקר בערב כשהם חוזרים לארוחת הערב במהירויות גבוהות, אנחנו גם שם אוכפים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו כמובן עושים מבצעים דו-גלגליים, כמו שציינה חברת הכנסת.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו עושים מבצעים לפחות פעם בשבוע יחד עם מחוז תל-אביב, בדגש על גוש דן.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו עושים מבצעי משאיות, מבצעי שיכרות.

<תנ"צ אלברט אוחיון: דובר פה על הסטודנטים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: הייתה תוכנית כזאת של הרשות יחד עם המשטרה, לגייס 300 סטודנטים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: זו תוכנית שהייתה עם היושב-ראש הקודם – כמו ששמעתם, יושבי-הראש פה מתחלפים – אז לצערי לא הייתה המשכיות לדבר הזה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו נשמח מאוד לקבל את כוח האדם הזה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: לגבי נושא פעילות קיץ, גם פה אנחנו נערכים, פעילות בעיקר בחופים, טרקטורונים, שיכרות ורוכלים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: לגבי נושא של תקציבים שדובר פה, כלי רכב, רק לסבר את האוזן.

<תנ"צ אלברט אוחיון: ב-2010 היו לנו כ-300 כלי רכב, היום אנחנו עומדים על 132 כלי רכב, ומבחינת כוח-אדם היו לנו למעלה מ-600 שוטרים שעסקו - - -

איתן כבל: זה לא כולל מה שמועבר לכם על-ידי הרשות.

<תנ"צ אלברט אוחיון: לא, זה לא כולל.

<תנ"צ אלברט אוחיון: ה-132 לא כולל.

איתן כבל: לפי המספרים לא יכול להיות שזה כולל.

<תנ"צ אלברט אוחיון: כלי הרכב של הרשות, תיכף אני אחזור אליהם.

<תנ"צ אלברט אוחיון: מבחינת כוח-אדם, אנחנו עומדים היום כמעט על חצי, על 370 שוטרים שאוכפים, והממוצע למשמרת זה 70.

עיסאווי פריג': מתי היו 600 שוטרים?

<תנ"צ אלברט אוחיון: ב-2009.

עיסאווי פריג': ועכשיו, ב-2015?

<תנ"צ אלברט אוחיון: 370 שוטרים.

עיסאווי פריג': והשאר פוטרו.

<תנ"צ אלברט אוחיון: זה כל מיני זרים שהיו בעבר, סטודנטים וכדומה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: הם צומצמו.

<תנ"צ אלברט אוחיון: התקנים האלה צומצמו, ירדו.

עיסאווי פריג': אז האנשים יצאו.

<תנ"צ אלברט אוחיון: כן.

<תנ"צ אלברט אוחיון: אנחנו מדברים היום על ממוצע של 70–80 ניידות למשמרת בוקר וצהרים, זו כמות מאוד קטנה ביחס לגודל הכבישים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: לגבי כלי הרכב שהרשות נתנה לנו, אכן הרשות נתנה מאה כלי רכב.

<תנ"צ אלברט אוחיון: 75 כלי רכב חולקו לתחנות ולמרחבים האופרטיביים, שהם בעיקר משמשים את המתנדבים.

<תנ"צ אלברט אוחיון: למעט שוטר אחד או שניים בכל תחנה שהם עוסקים בתנועה והם נוהגים ברכב, זה משמש את המתנדבים, ו-25 כלי רכב שעברו אלינו לאגף התנועה, גם הם משרתים בעיקר את המתנדבים שיש לנו.

<תנ"צ אלברט אוחיון: לשמחתי, יש לנו למעלה מ-3,500 מתנדבים שעוסקים בכל הארץ בנושא של אכיפה.

<תנ"צ אלברט אוחיון: עד כאן.

עיסאווי פריג': יש לך נתונים לגבי דוחות תנועה, אדוני?

<תנ"צ אלברט אוחיון: כן.

איתן כבל: אפשר לקבל?

<לאה ורון: ואם אפשר גם לפי הפילוח של העבירות.

<לאה ורון: האם רק עבירות מהירות, האם קו לבן, האם רמזור אדום?

עיסאווי פריג': אולי תחלקו לנו את זה, שיהיה לנו הנתון הזה?

איתן כבל: ברשותך, אלברט.

איתן כבל: אני מבקש מהמשטרה– איילת, אני מבקש שאת תרכזי את זה – אני רוצה עמוד, מקסימום שני עמודים, לא חוברת, שבהם אתה יודע לתת לי, לנו, את הנתונים המדויקים של כמה שוטרים פרוסים, כמה כלי רכב, 300 אל מול 100, כך וכך, תקציב שהיה, על איזה תקציב אתם עומדים; מהם סוגי העבירות בעיקר, הפילוח של העבירות שאתם אוכפים.

<קריאה: ואיפה.

איתן כבל: ואיפה, בוודאי.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: ביחס ל-300.

איתן כבל: זה מה שאני מבקש, ליבה.

איתן כבל: פשוט לשים, כמו שחבר הכנסת פריג' אומר.

איתן כבל: אני מבקש מכם, הרסתם את העולם עם הדפים, עם הכמויות.

איתן כבל: אם אני אשב לקרוא את כל החומר שאתם מעבירים לי אני לא אעבוד.

איתן כבל: אף אחד מאתנו.

איתן כבל: גם אם חברי הכנסת כולם יעזרו לי הם לא יעבדו.

עיסאווי פריג': כמו חוזה הלוואה בבנק.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: זה כמו שבבנק יש אולי עורך-דין אחד שיודע מה כתוב שם, גם אני מנסה להבין מה כתוב.

איתן כבל: מה אני מנסה להגיד?

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, אני מתכוון להקפיד בעניין הזה.

איתן כבל: מי שמהיום והלאה יעבור על יותר משני עמודים, אנחנו פשוט לא נקבל את החומר שלו.

איתן כבל: אין מצב כזה, לא יכול להיות.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים, והגזמתי כשאמרתי שני עמודים.

איתן כבל: ואני לא מתכוון שזה יהיה כתוב באותיות מיקרוסקופיות.

<מרדכי בהירי דואני: תגדיר את הפונט.

איתן כבל: אם צריך, גם את זה אני אעשה, אני לא צוחק.

איתן כבל: זה נשמע לכם סוג של בדיחה סביב השולחן הזה.

איתן כבל: זו לא בדיחה.

איתן כבל: זה לא העניין שכל אחד ממלא לי את הניירות ולא מצליחים למצוא.

איתן כבל: אנחנו צריכים לקבל מכל גורם על מה הוא מופקד, כמו שחבר הכנסת פריג' רוצה, ממוקד.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: בבקשה.

עיסאווי פריג': ברשותך, רק משפט לפני שאני מדבר.

עיסאווי פריג': כל הגורמים שקשורים אלינו, יש תחושה של מריחה לוועדות.

איתן כבל: נכון.

עיסאווי פריג': מניסיוני, הם באים – יאללה, נמרח, נעביר איזה חצי שעה.

<עדנה צונץ: אתה צודק.

<עדנה צונץ: אתה צודק.

עיסאווי פריג': אתם מונעים מאתנו את המידע.

עיסאווי פריג': אם נגלה, נמצא להם תשובה, נקבל.

עיסאווי פריג': אז אנא מכם, כדי שנרגיש שנוכל לתרום, תהיו שקופים אתנו.

עיסאווי פריג': זה מאוד חשוב.

<תנ"צ אלברט אוחיון: בנושא של רחובות אדומים – סליחה, היושב-ראש – רחובות אדומים, כבישים אדומים, זה מופיע באינטרנט.

<תנ"צ אלברט אוחיון: זה לא שאנחנו מסתירים משהו.

איתן כבל: אלברט, אתה לא צריך לקפוץ כאילו זה היה מכוון אליך.

איתן כבל: זאת אמירה כוללת, לא רק לדיון הזה אלא אמירה בכלל, ואי אפשר להתעלם מהעובדה שמשטרת ישראל היא אחד משניים-שלושה שחקנים הכי מרכזיים, או אמורה להיות, בתוך התהליך הזה של המאבק נגד תאונות הדרכים.

איתן כבל: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל מהאחוז של הערבים ששותפים או מעורבים בתאונות דרכים, שהוא כפול מהאחוז של הערבים באוכלוסייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם נסתכל על התאונות, רוב התאונות נמצאות גם באזורים של היישובים והכפרים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באחד הנאומים שלי פה בכנסת דיברתי על התמרור 101 שזה אומר דרך משובשת, מישהו נתן את התשובה שזה דרך המובילה ליישוב ערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו התשובה הנכונה לתמרור הזה, וזו האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז חלק מהתאונות האלה, לטפל בהן זה לטפל בתשתיות באזורים ובין הכפרים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מחויב המציאות, וזה אחד הפתרונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שניים, בואו נגיד ככה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומרים שהצעירים – וקיבלתי מהמנכ"ל פה שרוב המשתתפים הם צעירים, ומדובר במהירות.

<מרדכי בהירי דואני: הנפגעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז בואו נחשוב לרגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא לומדים באותם בתי-הספר לנהיגה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא עוברים אצל אותם מורים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא עוברים אצל אותם טסטרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמו שאר הנהגים, הם לומדים באותם מקומות, אז מה משתנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חלק מהדברים שאני חושב שיש פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: המכוניות.

איילת נחמיאס ורבין: המכוניות משתנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק המכוניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המכוניות, גם אם ניכנס למגזר, זה באותה רמה של אותן מכוניות שנמצאות בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: התכוונתי שהמכוניות משתנות במובן זה שלצערי, האצת המהירות היא הרבה יותר קלה.

דב חנין: השאלה היא למה שם יותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לדעתי, לבעיה הזו יש פתרונות, חלק לטווח הקצר, ואני אציג, וחלק גם לטווח הארוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לטווח הקצר זה חלק מהדרכים שחושבים לפעמים שמטפלים בכבישים ועושים עבודה, זה משרד התחבורה, ואז הולכים לכבישים באורך גדול מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש את הדוגמה של אזור צומת גולני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל האורך הזה שעובדים בו, בו-זמנית, זה מלחיץ את הנהג כי הוא צריך להאט הרבה זמן ולאורך גדול מאוד, וכביש 35, ראינו את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העבודה צריכה להיות בשלבים וצריך לדעת איך לפתח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עכשיו מדבר מעמדה של מהנדס, אני התעסקתי בביצוע של עבודות תחבורה והכנתי גם הרבה תוכניות, מה שנקרא תוכניות לביצוע שזה תוכניות זמניות, איך לעשות את התמרורים ואת ההטיה של הכבישים כדי לעשות את העבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בחלק הזה לא יכול להיות שעשרות קילומטרים לפעמים – כביש 35 אנחנו יודעים מה האורך שלו בנגב ואנחנו זוכרים את התאונה של האוטובוס עם שמונה הנשים שחזרו מתפילה במסגד אל-אקצא.

דב חנין: כביש 31.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 31, סליחה, לאורך 35 קילומטרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חלק שאפשר לטפל בו עכשיו, לבוא ולהגיד – אנחנו צריכים את הכביש הזה אבל אנחנו לא יכולים לעשות אותו בקטע כזה ארוך שנהגים נכנסים ללחץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לטווח הקצר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש את העניין של האכיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אספר סיפור, שזה מחוץ לעניין אבל חוזר לעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו אומר, השתנו הזמנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתי הולך למכולת בעשרה שקלים וחוזר עם שק גדול של קניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר שלו אומר לו, מאז מה השתנה, והוא אומר, מה לעשות, היום כל מינימרקט, כל מכולת, יש בה כבר מצלמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז איך אפשר לחזור עם שק גדול של קניות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם יש מצלמות, אם יש אכיפה, ברור שיהיה פחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו לגבי הקמפיין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאוד כאב לי לשמוע את הקמפיין של שכחת הילדים – שימי את התיק אחורה ליד הילד, כאילו התיק יותר חשוב מהילד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם על זה צריך לחשוב כשמכינים קמפיין.

<קריאה: את הטלפון לשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את הפלאפון, את התיק, הכול כדי לזכור את הילד כי הילד הוא לא כל כך חשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם כשהולכים לקמפיין צריך לחשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לטווח הארוך צריך לטפל בעניין של התחבורה הציבורית כי אם נסתכל, הפקקים מכניסים את האנשים לעצבים ומכניסים את האנשים ללחץ כי הם צריכים להגיע במועד והם לא יכולים בגלל הפקקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם נסתכל על הכבישים – ואני עבדתי באזור המרכז – כל יום הייתי מגיע לאזור רמת-גן וכל יום הייתי מבזבז שעה, שעה וחצי בפקקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מסתכל, אני רואה 90% מהרכבים הם עם נהג אחד ואין אפילו עוד אחד אתו ברכב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ורובם מגיעים לחברות ולהיי-טק, שמים את הרכב בבוקר ואחר הצהרים חוזרים הביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם תהיה תחבורה ציבורית, היא יכולה לפתור חלק גדול מהבעיה של הרכבים שיוצרים את הפקקים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חבר הכנסת פרי, אחריו אנחנו נבקש לשמוע את גברת אוחנה.

יעקב פרי: אני מצטער, אדוני היושב-ראש, שאני אהיה כנראה פחות פופולרי היום.

יעקב פרי: פחות פופולרי, לא שאני כל הזמן פופולרי, אבל אני עברתי על חומר, אותו חומר רב שאתה התייחסת אליו, וקראתי דוח שכתב יושב-ראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מועצת הרשות וכיוצא בזה, אל ראש ממשלת ישראל ואל שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

יעקב פרי: ברשותך, אני אצטט שלושה או ארבעה משפטים.

עיסאווי פריג': מתי זה נכתב?

יעקב פרי: הדוח הוגש לראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, ב-31 במרס 2015.

<לאה ורון: ונשלח לכל חברי הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אמת.

יעקב פרי: יפה.

יעקב פרי: אני מצטט, וזה לא אישי.

יעקב פרי: אינני מומחה בתאונות דרכים, אין לי הצעות מקצועיות, אבל אני חושב שהאמירה שלך, אדוני היושב-ראש, שאם ממשלת ישראל הייתה משקיעה 10%, 5% ממה שאנחנו משקיעים בנושאים צבאיים, ביטחוניים, מניעת טרור וכיוצא בזה, במכה האיומה הזאת של תאונות דרכים, אני חושב שהמצב היה שונה לחלוטין.

יעקב פרי: אני מקריא: "לדעתי המקצועית אנו נמצאים במצב משברי.

יעקב פרי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים במתכונתה הנוכחית אינה אפקטיבית, אינה מקצועית.

יעקב פרי: היא בסך הכול צינור להעברת כספים לגופים שלישיים.

יעקב פרי: משרד האוצר מקצץ בצורה קיצונית בתקציב הרשות כיוון שהוא בדעה שהיא איננה אפקטיבית.

יעקב פרי: משרד החינוך, משטרת ישראל וגופים אחרים, כולם הורגלו לקבל כספים מהרשות ללא כל מדדי תפוקות, ללא קריטריונים להצלחה ברמת הבטיחות, ללא מחקרים מלווים.

יעקב פרי: מקורות כספיים רבים זרמו בחודשים לגופים שלישיים מבלי שנדע את תרומתם האמיתית לבטיחות בדרכים, אם בכלל.

יעקב פרי: " ובסעיף ההמלצות – אני לא אקרא את כולן – אני אפנה את מזכירות הוועדה לעמוד 27 בדוח של יושב-ראש הרשות, רק את הכותרות אני אומר: "יש לסגור מיידית את הרשות, להקים תחתיה רשות חדשה.

יעקב פרי: הימצאות הרשות במשרד התחבורה מונעת מראש הצלחה.

יעקב פרי: חובה לבחור מועצת רשות שתהיה מורכבת כולה מ-15 אנשי ציבור בכירים, וכיוצא בזה, מנכ"ל בעל ניסיון וכיוצא בזה, אני לא רוצה לחזור על כל ההמלצות.

<לאה ורון: אני אומַר לחברי הוועדה שהד"ר יעקב שיינין הוזמן לישיבת הוועדה.

<לאה ורון: למען האמת היא אפילו תואמה אתו אישית מאחר שהוא כבר לא נושא תפקיד שהשר הטיל עליו אלא הוא אדם חופשי ופרטי, אבל ד"ר שיינין חולה.

יעקב פרי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, עוד שתי הערות קצרות מאוד.

יעקב פרי: יש מסמך של איגוד המוסכים, שמדבר על שלוש המלצות – איסור תיקון כלי רכב במוסכים פירטיים; מניעת הסדר אובדן להלכה של חברות הביטוח;

<לאה ורון: הם נמצאים פה.

יעקב פרי: אני בטוח.

יעקב פרי: והניידות, שכבר דובר עליהן.

איתן כבל: מהמומחים.

איתן כבל: אני מלווה את העניין הזה הרבה שנים.

יעקב פרי: וההערה האחרונה לגבי המגזר הערבי, שבאמת סובל הרבה מאוד נפגעים.

יעקב פרי: בהתחלה ובסוף זה עוד פעם בעיה של תשתיות שמביאה אותנו לדיון הכללי על הטיפול במגזר הערבי.

יעקב פרי: ולסיום דברי.

יעקב פרי: אם אנחנו בסופו של דבר נבוא ונמליץ עוד פעם להוסיף תקציב, להוסיף עוד 50 ניידות, אנחנו בהחלט נעשה את תפקידנו והדבר חשוב, הרי כל נפש יקרה לכולנו, אבל אין בזה שום פתרון רדיקלי לאחת מהמכות הקשות ביותר שמדינת ישראל סובלת ממנה.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לעשות מעבר חד ולא פשוט.

איתן כבל: נמצאת אתנו כאן הגברת אוחנה, שאחותה נינה וייסלר זיכרונה לברכה נהרגה בתאונת דרכים.

איתן כבל: הגברת אוחנה, שלה יש שתי בנות, לקחה על עצמה את אימוץ שלושת ילדיה של אחותה זיכרונה לברכה.

איתן כבל: אני אומר את זה ואני מתרגש בכל לבי.

איתן כבל: ברשותכם, אני מבקש שהיא תציג.

איתן כבל: בסוף אנחנו מדברים על הדברים במספרים, בדיאגרמות, בחוברות, ואני אמרתי בפתיחת דברי שבסוף בסוף זאת נפש, ונפש שנגדעת, החיים של המשפחה משתנים לבלי קץ.

איתן כבל: בבקשה.

<אמה סופיה אוחנה: לפני שאני אדבר על עצמנו, הייתי רוצה שתקשיבו לעידן.

<אמה סופיה אוחנה: עידן כתב משהו למעמד הזה.

איתן כבל: עידן שהוא.

<אמה סופיה אוחנה: הוא הבן של אחותי וגיסי זיכרונם לברכה, הוא היום בן 15.

איתן כבל: בבקשה, עידן.

<עידן אוחנה: חברי הכנסת, ממשלה נכבדת, שמי עידן אוחנה.

<עידן אוחנה: בעבר חברים קראו לי וייסלר, זה היה שם המשפחה שלי עד גיל שמונה, עד שמישהו החליט עבורי כי אין לי עוד צורך בהורים.

<עידן אוחנה: מישהו החליט להרוס לי ולאחיי הקטנים לעד את חג הפורים.

<עידן אוחנה: במקום לחגוג את חג הפורים אני עולה עם אחיי, עם דודתי ועם המשפחה שאימצה אותי לקבר של הורי.

<עידן אוחנה: מישהו החליט שחשוב לו מאוד להגיע הביתה, חשוב לו כל כך ולכן הוא ייסע באור אדום.

<עידן אוחנה: באותה שנייה אני איבדתי את הבית המוכר שלי.

<עידן אוחנה: אני התבגרתי, הייתי צריך להעיד במשפט נגד האיש שלקח לי את הבית.

<עידן אוחנה: להסתכל עליו ולדעת שאני חייב להיות חזק.

<עידן אוחנה: ילד בן שמונה.

<עידן אוחנה: אני היום מסיים חטיבת ביניים ועולה לתיכון.

<עידן אוחנה: הורי לא ליוו אותי בטקס בר המצווה ולא ליוו אותי בטקס הסיום ולא ילוו אותי או את אחיי לעד.

<עידן אוחנה: אני עולה לקבר ומספר להם מה אתי כדי שיסת

<עידן אוחנה: כלו עלי מלמעלה ויהיו גאים.

<עידן אוחנה: אני מבקש מכם, בשם הורי זיכרונם לברכה, האחריות שלכם ושל כולנו, תעשו אותם גאים.

<עידן אוחנה: אני מרשה לכם לקחת את האסון הפרטי שלי, להפוך אותו לנחלת הכלל.

<עידן אוחנה: דיבורים זה לא מספיק.

<עידן אוחנה: אני לא צריך רחמים, אני צריך ורוצה שינוי.

<עידן אוחנה: אני צריך שתבינו שתאונות דרכים זה אחד מהנושאים הבוערים ביותר היום.

<עידן אוחנה: כדי להילחם בזה צריך תקציבים, אבל כדי שלא יהיו עוד ילדים שילכו לטקס הסיום ללא הורים, אני מבקש ממכם שלא תשכחו אותי בישיבה הבאה שלכם.

<עידן אוחנה: החיים, ככה למדתי, שווים יותר מכסף.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: חיבוק חזק ממני, מכל האנשים שנמצאים כאן סביב השולחן.

איתן כבל: הדברים שאמרת הם חזקים יותר מכל הדברים אשר אמרנו כאן, ואני מקווה שאנחנו נעשה את הכול בעזרת השם שהדברים שלך לא יפלו על אוזניים ערלות, ובעזרת השם נעשה את כל אשר נדרש כדי לשנות את המצב.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

<אמה סופיה אוחנה: אחרי ששמעתם את עידן, לא חושבת שיש עוד הרבה מה להוסיף.

<אמה סופיה אוחנה: המציאות שלנו השתנתה בשנייה, וזה לא פשוט לחיות כזאת מציאות, וכל יום לצערנו מצטרפים עוד ועוד למשפחה הזאת.

<אמה סופיה אוחנה: צריך לעצור את זה, וזה כרוך בהרבה דברים.

<אמה סופיה אוחנה: זה לא רק חינוך, כמו שהאדון אמר, זה גם תשתיות וזה גם תקציבים וזה גם משטרה, אבל באמת צריך להרים את הכפפה וכולנו לעשות את העבודה.

<אמה סופיה אוחנה: האדון פה סיפר סיפור על המכולת.

<אמה סופיה אוחנה: יש סיפור עצוב.

<אמה סופיה אוחנה: ארבעה ימים אחרי התאונה הנהג הפוגע היה בשלילה, הוא היה במעצר בית.

<אמה סופיה אוחנה: אצלנו בסופר השכונתי מצאתי אותו.

<אמה סופיה אוחנה: ראיתי את מלאך המוות מול העיניים.

<אמה סופיה אוחנה: נעמדתי דום, לקח לי כמה שניות לרוץ אחריו, ראיתי שהבן אדם עולה לאוטו, מתניע ונוסע.

<אמה סופיה אוחנה: התקשרתי מייד למשטרה, אמרו לי: תגיעי לתחנה להגיש תלונה.

<אמה סופיה אוחנה: אתה נופל מול אוזניים אטומות, מול מערכת ממש ממש חסרת רגישות, לצערנו.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: אנחנו נעשה חזרה את המעבר.

איתן כבל: ברשותכם, עורכת-הדין גלית גלעד, סמנכ"לית ארגון בטרם, בבקשה.

<גלית גלעד: תודה רבה.

<גלית גלעד: קצת קשה לעבור הלאה, ואני מחבקת אותך עידן.

<גלית גלעד: אנחנו בארגון בטרם נפגשים כל יום עם הרבה-הרבה הורים של ילדים, ואני חושבת שאתה כיושב-ראש הוועדה ציינת את זה בצורה נכונה, וארגון בטרם כל פעם אומר את זה מחדש.

<גלית גלעד: אנחנו מאבדים 120 ילדים כל שנה בתאונות בלתי מכוונות, שזה ארבע כיתות, ואם זה היה קורה במלחמה או חס וחלילה איזושהי מחלה, מגיפה, היינו בהסגר כבר מזמן.

<גלית גלעד: ומחצית, כמעט מחצית מה-120 ילדים הללו הם ילדים שנהרגים בתאונות דרכים.

<גלית גלעד: ארגון בטרם אומר פה על השולחן – מדינת ישראל לא בטוחה לילדים בדרכים, לא בטוחה.

<גלית גלעד: עד אתמול נהרגו 21 ילדים, ואנחנו פתחנו את חופשת הקיץ אתמול ובקיץ יש עלייה דרמטית של 20% בהיפגעות ילדים בכלל, ובתאונות דרכים שמעורבים בהן ילדים.

<גלית גלעד: הילדים שלנו, חשוב לציין, הם נהרגים ונפגעים ליד מוסדות החינוך והם ימשיכו להגיע למוסדות החינוך.

<גלית גלעד: אני מזכירה לכם שהקייטנות מתקיימות במוסדות החינוך.

<גלית גלעד: הילדים שלנו נהרגים כי אין אכיפה על החוק שעבר מזמן, חובת חבישת קסדה, שהיא מצילת חיים חד-משמעית.

<גלית גלעד: זאת הטכנולוגיה היחידה שיכולה להציל את הראש ואת החיים של הילדים.

<גלית גלעד: הילדים כנוסעים ברכב נפגעים כי הם לא חגורים.

<גלית גלעד: הילדים, שאמורים להיות חגורים בבוסטרים – יש ירידה דרמטית, ההורים החדשים לא מבינים את המשמעות, כמה זה חשוב, כמה זה מציל חיים.

<גלית גלעד: יש בעיה בעגינה של כיסאות בטיחות.

<גלית גלעד: יש לנו אכן בעיה בחברה הערבית.

<גלית גלעד: כמחצית מהתאונות של היפגעות ילדים הן בחברה הערבית.

<גלית גלעד: ילד בתל אביב הרבה-הרבה יותר, פי 12 יותר בטוח מילד בדרום בחברה הבדואית, וזו שערורייה של מדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תשתיות, אין מעברי חצייה, אין כלום.

<קריאה: לא רק.

<קריאה: לא רק.

<קריאה: זו לא הסיבה.

<גלית גלעד: לגמרי.

<גלית גלעד: אני רוצה לציין שמרבית ההיפגעויות הן דריסה לאחור, תאונות חצר, ואני רוצה להגיד שלמרות מה שנאמר פה, אני חושבת שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים כן ראתה לנכון לקדם את הנושא ויש לה פרויקט ואני קוראת לה מעל השולחן הזה להמשיך לקדם ולהרחיב את הפרויקט הזה בכל החברה הערבית.

<גלית גלעד: אני חושבת שזה פרויקט מאוד מאוד חשוב.

<גלית גלעד: אני חושבת שמעבר לזה אנחנו צריכים להחזיר את הנושא של הליכה בטוחה של ילדים למוסדות חינוך, ללמד אותם מהן הדרכים הבטוחות כשאנחנו כבר גרים במטרופולין, כשהמכוניות וכלי הרכב האחרים מהווים סכנה משמעותית עבורם.

<גלית גלעד: אני חושבת שזה גם התפקיד של הרשות הלאומית.

<גלית גלעד: אני קוראת לרשות הלאומית, בואו נעשה את זה ביחד, בואו נציל את הילדים שלנו.

<גלית גלעד: זה אפשרי.

<גלית גלעד: בהרבה מדינות בעולם עשו את זה, ואני חושבת שהדוח הזה שיצא הוא תעודת עניות למדינת ישראל.

<גלית גלעד: אנחנו חייבים להציל את הילדים.

<גלית גלעד: אני קוראת פה, כבוד היושב-ראש, יש תוכנית לאומית לבטיחות ילדים שממשלת ישראל הצביעה עליה למהלך תכנון, הממשלה יצאה לבחירות, והגיע הזמן לאשר אותה.

<גלית גלעד: בתוך התוכנית הזאת יש תקציב שמיועד עבור הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים של כ-32 מיליון שקלים ויש עוד תקציב למשרד החינוך.

<גלית גלעד: אני חושבת – לא חושבת, אני בטוחה – שהתוכנית תפחית כ-35% מההיפגעויות של הילדים וזאת הדרך של הממשל להתערב בנושא.

<גלית גלעד: תודה רבה.

איתן כבל: תודה לך, יקירה, על כל אשר אתם עושים, ובאמת – אני אומר את זה תמיד – שלא תהיה לכם עבודה, בעזרת השם.

<גלית גלעד: בעזרת השם.

איתן כבל: ממש.

איתן כבל: זה מסוג אותם דברים שהברכה היא שבשנה הבאה תהיה לכם פחות תעסוקה.

איתן כבל: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אכן הוועדה הזאת, אדוני, עוסקת בכל דיון בחיים עצמם, והדברים הקשים והמרגשים שאנחנו שמענו פה לפני שלוש דקות רק מעידים עד כמה הנושא הזה הוא נושא באמת של חיים ומוות.

דב חנין: כמו שאמרת, אנחנו נצליח בדיון הזה אם נדע למקד את הבעיות ולא רק לעסוק בכותרות הכלליות.

דב חנין: ביטוי המפתח שאתה אמרת בתחילת הדיון, אבל אני לא בטוח שהוא מספיק הדהד, זה הביטוי "מלחמה בכבישים", ואני חושב שבכבישים שלנו מתנהלת מלחמה.

דב חנין: והמלחמה הזאת מתבטאת בזה שהנורמות של ההתנהלות המשותפת בכביש אינן מכובדות, ויש לפעמים תחושה של התפרעות כללית מכל הכיוונים.

דב חנין: ההתפרעות הזאת נובעת גם ממצב של איזשהו לחץ שבו נמצאים הנהגים.

דב חנין: הנהג הטיפוסי בישראל לחוץ, ממהר, עצבני, מתנהל בצורה לא סבירה כשהוא נמצא מאחורי ההגה, וגם בגלל עומס מאוד מאוד גדול על הכבישים.

דב חנין: עומס המכוניות על הכבישים שלנו מאוד-מאוד גבוה, והתוצאה היא הרבה-הרבה בעיות.

דב חנין: כדי להתמודד עם הבעיה הזו, אדוני היושב-ראש, אנחנו כמובן יכולים להגדיל את התשתיות, לייצר בישראל עוד המון-המון כבישים חדשים, אבל זה ייקח לנו הרבה מאוד שנים.

דב חנין: דרך המלך, הדרך הקצרה להתמודד עם הבעיה של העומס הקיצוני של הביקושים זה לשנות את התלות שלנו ברכב פרטי ולהרחיב בצורה דרמטית את היכולת שלנו להסתייע בתחבורה ציבורית.

דב חנין: זה היה הנושא הגדול, הפיל הגדול במרכז החדר, שלא מספיק היה נוכח בדיון הזה.

דב חנין: אני לגמרי מסכים לדברי חברי חבר הכנסת חאג' יחיא בעניין הזה.

דב חנין: אם לא תהיה תחבורה ציבורית סבירה וטובה בישראל גם בערים וגם מחוץ לערים וגם בפריפריה, אנחנו נמשיך לסבול מתאונות דרכים קיצוניות.

דב חנין: אני רוצה להגיד כמה מלים על שתי קבוצות נפגעים מיוחדות.

דב חנין: הולכי הרגל – פי שניים הולכי רגל במדינת ישראל נפגעים מהשיעור המקובל בעולם.

דב חנין: זו התמונה הכי דרמטית, הכי קיצונית, אנשים שבסך הכול לא עשו שום דבר, הם הולכים בדרכם, לא נמצאים בכלל מאחורי ההגה, ונפגעים מתאונות דרכים.

דב חנין: אנחנו מדברים על מלחמה בכבישים, אדוני היושב-ראש, היום יש כבר מלחמה גם במדרכות.

דב חנין: בתל אביב –יפו, העיר שאני חי בה, אין כבר אפשרות ללכת על המדרכה.

דב חנין: המדרכה צרה, גם המדרכות נכבשות לטובת רכבים, חנייה של רכבים או כל מיני שימושים אחרים, אז הולכי רגל הולכים גם על הכבישים.

דב חנין: אני לא מדבר על מקומות שבהם אין מספיק מדרכות וממילא הולכי רגל הולכים על הכבישים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקומות שאין בהם מדרכות.

דב חנין: או מקומות שאין בהם מדרכות, בדיוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במגזר.

דב חנין: וכמובן, תמונת ההיפגעות בציבור הערבי שהיא תמונה בלתי אפשרית.

דב חנין: לגבי הרשות, אני חושב שנקודה שמאוד מאוד חשוב להדגיש בדיון הזה זה עד כמה בעייתי המצב של הרשות כגוף שהוא ברמה הפורמלית גוף עצמאי אבל ברמה המעשית נתפס בעיקר כצינור להעברת כספים.

דב חנין: וכשזאת ההתייחסות לרשות, גם מצד משרדי הממשלה וגם מצד רשויות מקומיות, הגוף הזה בסופו של דבר נותר גוף חלש שלא מסוגל לבצע את האתגר ואת התפקידים הכול כך חשובים שיש לו.

דב חנין: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה לך, חבר הכנסת חנין.

עיסאווי פריג': למען האמת זה תורי לדבר, אני אדחה את התור הזה עד שהיושב-ראש הקבוע יחזור.

עיסאווי פריג': יש לנו שני נציגים מארגון המוסכים.

עיסאווי פריג': לוי רונן.

<לאה ורון: שהוא יושב-ראש האיגוד של המוסכים.

עיסאווי פריג': יושב-ראש האיגוד, ויש לנו את עורך-דין אינגריד.

עיסאווי פריג': מי מכם מתנדב לדבר?

עיסאווי פריג': אחד מהשניים.

<קריאה: מתנדבים?

<קריאה: הם רוצים.

עיסאווי פריג': רונן לוי, יושב-ראש איגוד המוסכים.

עיסאווי פריג': הנחתם חוות דעת, נייר עמדה בתחילת הדיון לחברי הוועדה.

עיסאווי פריג': אני אישית קראתי את זה וחבר הכנסת פרי גם התייחס לזה.

עיסאווי פריג': תיידע את החברים, בוא נשמע אותך.

<רונן לוי: לפני שאני נכנס לעמדת איגוד המוסכים אני רוצה לספר שאני בעצם הייתי קרוב מאוד להקמת הרשות.

<רונן לוי: אני עובד, עבדתי עם הרשות הרבה שנים, ממש מהצעת החוק – לאה יודעת את זה – והיינו מעורבים בהצעת החוק.

<רונן לוי: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כשהיא הייתה רשות, היא עשתה הרבה והיא צמצמה הרבה תאונות דרכים.

<רונן לוי: דיבר היושב-ראש על שלושה דברים שצריך למקד אותם, ואני לא אמקד אותם דווקא בכשלים כי יש אלפי כשלים, ותאונות דרכים זה לא מלחמה פשוטה.

<רונן לוי: כדי להוריד נפגעים בתאונות דרכים צריך לעשות אלפי פעולות.

<רונן לוי: אפשר לקרוא מחקרים בעולם, אני מכיר את כל המחקרים, אנחנו עוסקים בזה הרבה – בארצות הברית, באירופה.

עיסאווי פריג': אולי תתמקד בנייר העמדה שהצגתם.

עיסאווי פריג': תנצל את הזמן שעומד לרשותך.

<רונן לוי: ב-60 שניות אני אתמקד.

<רונן לוי: הבעיה המרכזית היא קודם כול שהרשות תחזור להיות רשות, שיהיו לה תקציבים, שתהיה לה תוכנית חומש, שיהיה לה צוות כוח-אדם רציני ושתוכל לעסוק באלפי פעולות ביום.

<רונן לוי: שתצא למשימות כמו צבא, כך היא צריכה להיות.

<רונן לוי: רשות לאומית לבטיחות צריכה להיות כמו צבא.

<רונן לוי: צריכים לקום בבוקר, 150–200 עובדים צריכים לצאת לפעילות בכל דבר ועניין שיש לטפל בכשלים – בין אם זה בתשתיות במגזר הערבי, בין אם זה ברכב, ובין אם זה בכל דבר אחר – כי יש באמת אלפי כשלים שצריך לטפל בהם יומיומית וזאת עבודה סיזיפית שלעולם לא נגמרת.

<רונן לוי: לגבי עניין הרכב, הכשל ברכב לא נבדק במדינת ישראל מאחר ש - - -

עיסאווי פריג': איגוד המוסכים ברשות דיבור עכשיו.

עיסאווי פריג': אני ויתרתי על תורי.

עיסאווי פריג': אחריו, לשם ההגינות.

<רונן לוי: הכשל ברכב, אנחנו למדים בעולם שמספר התאונות לא ירד, ומספר הנפגעים יורד הרבה בגלל הרכב החדיש, כריות אוויר, חגורות בטיחות.

<רונן לוי: הרכב הופך להיות איזושהי מעטפת מגן למי שיושב בתוכו בתא הנוסעים, וככל שאנחנו מתקדמים קדימה, יצרני הרכב גם באיחוד האירופי ובארצות הברית מגבירים את התקנים לבטיחות של הרכב.

<רונן לוי: במדינת ישראל משום מה יש לנו תקינה מאוד מחמירה לכניסה של רכב לישראל אבל אחרי שהוא נכנס אנחנו למדים מהמוסכים שמייד מורידים, עושים זילות לרכב הזה בתאונות דרכים.

<רונן לוי: משפיעים על השמאים והמוסכים להתקין חלקים לא טובים כי יש את מה שאנחנו קוראים לו אובדן להלכה.

<רונן לוי: כ-20,000 מכוניות במדינת ישראל יורדות מהכבישים כאילו שהן "טוטאל לוס", באיזשהו אינטרס כלכלי של חברות הביטוח, הן עוברות לשטחים, חוזרות משם בלי כריות אוויר, חוזרות משם בלי חגורות בטיחות אינרטיות.

<רונן לוי: אנשים קונים את המכוניות כאילו הן נקיות, יפות, והם לא יודעים בכלל שאין להם כריות אוויר ברכב הזה.

<רונן לוי: לפעמים המכוניות האלה בתאונות נפתחות לשתיים כי עושים משתי מכוניות אחת, ומי שמכיר את הדבר הזה זאת תופעה מאוד מאוד מסוכנת, ובמדינת ישראל לצערי, ופה בכנסת, אנחנו מנסים לתקן את זה כבר הרבה שנים וזה לא הולך, זה נראה כאילו מעודדים את התופעה.

<רונן לוי: אותו דבר בעניין של תיקונים פירטיים.

<רונן לוי: כמעט על כל מוסך חוקי בישראל יש מוסך פירטי בישראל שאין עליו פיקוח.

<רונן לוי: אין מדינה בעולם שהדבר הזה קורה, שאין פיקוח על כלי רכב.

<רונן לוי: מי שקורא מה שאמר לפני חודש שר התחבורה האמריקני לגבי הבטיחות ברכב – בארצות הברית, מזכיר הבטיחות האמריקני, כשחברת "טקאטה" של כריות האוויר לא ענו לו למכתב אחרי שלושה ימים, הוא קנס אותם ב-30 מיליון דולר.

<רונן לוי: זאת אומרת, הסמכות לטפל בבטיחות ברכב והחשיבות של בטיחות ברכב בארצות הברית היא דבר ראשון במעלה.

<רונן לוי: כאן במדינת ישראל נראה שזה לא חשוב.

<רונן לוי: לכן, אני בכלל ממליץ לתת מיליארד שקלים בשנה לרשות הזאת ולתת לה לעשות עבודה של עוד פעם לחזור לעבודות חומש, חמש שנים תוכנית, עם תקציבים.

איתן כבל: איפה עומד כל העניין של הצעת החוק וההתקדמות בכל העניין?

<רונן לוי: הצעת החוק שהייתה על אובדן להלכה הגיעה לפה, ובעצם בוועדה הזו היא מוסמסה.

<רונן לוי: רצינו שתהיה הערת אזהרה ברישיון הרכב, עשו את זה דרך תקנות התעבורה, כמו שאנחנו יודעים עד היום זה לא קרה.

<רונן לוי: למרות שהיא בתוקף אין הערה ברישיון, הלקוחות עדיין לא יודעים, הדבר חזר למסלולו.

<רונן לוי: הקומבינה ממשיכה לשעוט ולרוץ באותו דבר.

<רונן לוי: אנחנו ידענו שזה יקרה, אנחנו התרענו ולא הצלחנו לעשות פה כלום כי הלובי של המוסכים כידוע הוא לא חזק כמו הלובי של חברות הביטוח ושל חברות הליסינג, לא הצלחנו לעשות פה שום דבר חוץ מלהציף את זה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, רק כדי לשתף במה שאומר מר לוי.

אורי מקלב: עשרות אלפי מכוניות מסתובבות בכבישים, שהן בעצם מכוניות תופת.

<רונן לוי: זאת פצצה מתקתקת.

אורי מקלב: הן מסתובבות לא תקינות בעליל, חוזרות עם אובדן כהלכה, חוזרת מתיקון פירטי וחוזרות לכבישים.

אורי מקלב: וחלקן ורובן, האנשים שמחזיקים את הרכבים בכלל לא מודעים לכך שיש להם בעצם רכב כזה, רק בגלל חוסר מידע, רק בגלל שאנחנו לא משקפים את המידע הזה.

אורי מקלב: איזה הצדקה מוסרית יש לנו, אמיתית, לקחת את המידע הזה שמשרד התחבורה יודע אותו, חברות הביטוח יודעות אותו, בגלל שהן לא מוכנות בכלל לבטח את הרכב הזה שחוזר כאובדן כהלכה.

אורי מקלב: תראה את האבסורד.

אורי מקלב: רכב שהיה בחברת ביטוח, עבר תאונה כאובדן כהלכה, נמכר על-ידי חברת הביטוח, חוזר לכביש.

אורי מקלב: חברת הביטוח, מכיוון שהיא יודעת היא לא מוכנה לבטח אותו, אבל הרכב מסתובב בכביש.

אורי מקלב: ואת המידע הזה משרד התחבורה יודע ועדיין נוצרים את זה בקרבם במקום להוציא את זה החוצה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

אורי מקלב: אם הגזמתי במשהו שאמרתי.

<רונן לוי: לא, לא הגזמת.

איתן כבל: אני מכיר את זה.

<רונן לוי: ציינתי את זה גם בנייר העמדה.

<רונן לוי: ניידות הבטיחות של משרד התחבורה, שהן סך הכול שבע ניידות, הן רואות את המכוניות האלה בכבישים, בודקים כ-2,000 מכוניות בחודש, משהו כזה, ואנחנו מגיעים כל חודש לכך שבין 20% ל-30% מהמכוניות יורדות מהכבישים לטפל באיזשהו ליקוי בטיחותי.

איתן כבל: תודה.

<רונן לוי: אז אם יש שלושה מיליון מכוניות, ואנחנו מדברים על 20%, תחשבו – אני בודק את זה כמעט עשר שנים, חודש-חודש – 20% זה בעצם הפצצות המתקתקות שיש לנו בכבישי ישראל.

איתן כבל: תודה.

<שי דיין: הניידות עצמן לא בודקות אף רכב.

<שי דיין: הם יושבים במזגן באוטו רוב שעות היום, אין להם שוטר צמוד כל הזמן.

<שי דיין: הם עוצרים רכבים רק עם שוטר.

<שי דיין: אני נוסע הרבה זמן בכבישים.

<שי דיין: אני שי דיין מתל-אביב.

<לאה ורון: מר דיין, אצלנו מדברים ברשות דיבור של יושב-ראש הוועדה.

איתן כבל: אני לא התכוונתי, אבל דבר, סיים כבר.

<לאה ורון: תחליף אותו בבקשה, שאפשר יהיה להקליט אותו כי אי אפשר אחרת להקליט אותו.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: עצור.

איתן כבל: אני לא אתן לו לדבר עכשיו.

איתן כבל: מהרגע שאמרת, עצרתי אותו.

איתן כבל: כל עוד התעלמנו, כולנו התעלמנו, אבל מהרגע שאמרת אני אתן לו לומר את הדברים בצורה מסודרת.

איתן כבל: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': שי, הייתי נותן לך על חשבוני קצת מהזמן.

איתן כבל: אני אתן, רק נעשה את זה מסודר.

איתן כבל: זו גם דרך כדי להגיד אחר כך את הדברים.

עיסאווי פריג': אני אשתדל לא לחזור על אותם דברים, אבל עידן, ששמענו אותו עכשיו, שדבריו נכנסו לכל אחד ואחד מאתנו - אני אומר לך, כמחוקק, כחבר כנסת, אין לי בשורה בשבילך.

עיסאווי פריג': אין לי.

עיסאווי פריג': אנחנו, אדוני היושב-ראש, מקיימים דיון עם המצגת של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ונשאלת השאלה, מה, אנחנו דנים בנתונים שמופיעים אצלנו או בתקציב הרשות או בכל הדברים האלה?

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להתייחס לנושא הזה מזווית אחרת.

איתן כבל: אתה העלית נקודות מאוד מאוד משמעותיות לגבי הסיכום של הדיון הזה, זאת אומרת בעצם על מה אנחנו דנים.

עיסאווי פריג': אני אגיד את זה בראשי פרקים, וכבודו יסכם את זה איך שאתה רואה לנכון.

עיסאווי פריג': אבל אני אומר, מכל הסוגיות והדברים שהועלו כאן על-ידי הדוברים, חברי הכנסת וכל מיני, אנחנו בעצם חוזרים על אותם דברים, אנחנו לא ממציאים את הגלגל.

עיסאווי פריג': השנה מתקיים דיון, ואני מתאר לעצמי ששנים אחורה הדיון הזה התקיים עשרות פעמים.

<עדנה צונץ: נכון.

<עדנה צונץ: אתה צודק.

עיסאווי פריג': מה אנחנו שונים מאחרים?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, מה הייחודיות שבי?

עיסאווי פריג': באו חברי כנסת חדשים לחזור על אותה מנטרה?

עיסאווי פריג': להגיד אותם דברים?

עיסאווי פריג': לקרוא אותם סיכומים?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי מה עושים.

עיסאווי פריג': ובעוד שנה נחזור על אותו דיון, ואם תהיה ממשלה אחרת, יהיו חברי כנסת אחרים, ומה הלאה?

עיסאווי פריג': הרי כולם יודעים שהתשתיות במגזר הערבי על הפנים, כולם יודעים שהיום המקצוע הכי נחשק במגזר הערבי זה נהג משאית.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, המשטרה – כשאתה רואה מערבל בטון בכביש, 90% זה נהג ערבי.

עיסאווי פריג': כשאתה רואה נהג משאית בכביש 6 – 80% ערבי.

עיסאווי פריג': אני מכפר קאסם, רואה חשבון.

עיסאווי פריג': מחצית מהלקוחות שלי לפני שבאתי לכאן היו נהגי משאיות או חברות הובלה.

עיסאווי פריג': זה טבעי, הצעיר הערבי התחיל בחקלאות עם קום המדינה, עבר קצת תקופת ביניים לבנייה, עכשיו התקדם קצת, נהיה נהג משאית.

עיסאווי פריג': זה המקצוע הנחשק, מה לעשות.

עיסאווי פריג': אלו נתונים ידועים, ויותר.

עיסאווי פריג': הרי אנחנו יודעים את כל הבעיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בגלל שאין לו מקומות עבודה אחרים, לא שזה מקצוע נחשק.

עיסאווי פריג': אני מתאר את המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוא נדייק.

עיסאווי פריג': כן, אנחנו יודעים את כל הבעיות האלה.

עיסאווי פריג': יודעים את הבעיות במעברי חצייה, יש לנו רשימה של כבישים אדומים, יודעים – ואתה בעצמך אמרת, 360 כבישים אדומים.

עיסאווי פריג': יודעים, כשאני נוסע בכביש מפותל, רמת הסיכון היא גבוהה.

עיסאווי פריג': הכול ידוע.

עיסאווי פריג': מה עשינו?

עיסאווי פריג': סדר עדיפות שונה.

עיסאווי פריג': סדר העדיפות של המלחמה בתאונות הדרכים, אצל התפיסה – הטייקונים, אני אשתמש בזה – היא שונה.

עיסאווי פריג': אני משקיע מיליונים, אדוני היושב-ראש, בסלילת מנהרות לירושלים והרחבת כבישים, ובצדק וזה יפה, כי זה מגביר את הצמיחה במשק, אבל אני אשקיע בכביש באיזה חור מטולטל, להציל חיי אדם – בסדר, לא בסדר עדיפות, הרי זה לא מוסיף צמיחה למשק.

עיסאווי פריג': זה השיקול, בואו נודה.

עיסאווי פריג': זה השיקול שמוביל את המדיניות של הממשלה.

עיסאווי פריג': מכאן אני אומר – אני קראתי אתמול ושלשום על הסוגיה של קרנית, מיליארד וחצי שקלים עודף תקציבי.

עיסאווי פריג': נפלתי מהכיסא.

עיסאווי פריג': בקרנית, ביטוח החובה שאנחנו משלמים, ה-1% שהולך לקרנית במהלך שנים ארוכות דרך ביטוח החובה, הצטבר עודף תקציבי של מיליארד וחצי שקלים, כסף שיכול לפתור את כל הבעיות בלי שום זעזוע.

עיסאווי פריג': בלי שום זעזוע.

עיסאווי פריג': זאת סוגיה שמחייבת דיון דחוף ובהול, איך העודף הזה נוצר, מי הולך ליהנות מהעודף הזה, האם באמת העודף הזה יגיע לציבור, האם חברות הביטוח – לבי אומר לי שחברות הביטוח אמורות ליהנות מזה בדרך עקיפה, אני גם אגיד את הסיטואציה הזאת.

עיסאווי פריג': אני חושב שכל הדיון שלנו, אדוני היושב-ראש, מסתכם בכסף, וכל מה שאנחנו אומרים – כסף וסדר עדיפות, וכשאומרים אין לי כסף זה שקר אחד גדול.

עיסאווי פריג': אני מבקש מכבודו להביא לדיון את סוגיית עודף הכסף של קרנית, מיליארד וחצי שקלים, כי זה המון כסף, כסף שאזרחי מדינת ישראל שילמו אותו בתעודת החובה שלהם במהלך שנים, וזה מסוגל להיות ה-catch שיפתור לנו את כל הבעיות.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בהזדמנות הזאת שכבר דיברנו על ביטוח, אני אבקש את ידידי שמואל מלכיס, מנהל המחלקה הכלכלית בחברות הביטוח, לומר כמה דברים.

איתן כבל: גם אני מבין, אתה פורש.

<שמואל מלכיס: נכון.

איתן כבל: זה הדיון האחרון שלך כאן, אז תודה לך על כל אשר עשית, ואני מכיר אותך הרבה מאוד שנים ויודע שהשתדלת פה בוועדה לעשות דברים טובים ונכונים.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: בהצלחה בכל מקרה.

<שמואל מלכיס: תודה על הברכות.

<שמואל מלכיס: על מה אתה רוצה שאני אדבר?

<קריאה: על מיליארד וחצי.

איתן כבל: על המיליארד וחצי.

<שמואל מלכיס: המיליארד וחצי הם לא של חברות הביטוח, הם של קרנית.

עיסאווי פריג': אבל הוחזר לחברות הביטוח.

<שמואל מלכיס: הוא לא יוחזר לחברות הביטוח.

<שמואל מלכיס: הוא יוחזר לציבור.

עיסאווי פריג': וחברות הביטוח כביכול ייתנו הנחה.

עיסאווי פריג': זה דיון ארוך.

עיסאווי פריג': ככה מדברים.

<שמואל מלכיס: אני עוד לא הצלחתי להבין איך הורדת תעריף הביטוח - - -

איתן כבל: שמואל יקירי, אני בירכתי אותך, עכשיו עצור.

עיסאווי פריג': אני אענה לך.

איתן כבל: מרגע שאמרת שזה לא מונח לפתחך, אז ברשותך אני רוצה להבין מי זה נמצא לפתחו, אם יש מישהו כאן.

<שמואל מלכיס: מי שמנהל את קרנית זה תאגיד שבראשו עומד פקיד אוצר, הוא מנוהל על-ידי ממשלת ישראל.

<שמואל מלכיס: לבוא בטענות לחברות הביטוח על כך שהצטבר עודף בקרנית זו טענה מאוד מוזרה.

עיסאווי פריג': אני לא טוען את הטענה הזו.

עיסאווי פריג': אני שואל על עצם החשיבה.

<לאה ורון: אנחנו הזמנו את הנציג שלהם לישיבה.

עיסאווי פריג': עצם החשיבה לתת הנחות - - -

<שמואל מלכיס: של קרנית?

<לאה ורון: כן.

<שמואל מלכיס: היה פה נציג הפול, אבל לא קרנית.

עיסאווי פריג': זה מחייב דיון.

איתן כבל: שני דברים.

איתן כבל: זה יפה שעד הדקה האחרונה שאתה פה אתה מנסה להגן על חברות הביטוח.

<שמואל מלכיס: לא מגן על חברות הביטוח, בסך הכול מגן על האמת.

איתן כבל: דבר שני, אני אבקש להוציא מכתב חריף על כך שנציג האוצר שהיה אמור להיות פה, לא הגיע כדי לתת את ההסברים.

<מורן מזור: אני נציג אוצר, אבל לא של קרנית.

איתן כבל: אני פה מבין ממנהלת הוועדה – ותקני אותי אם אני טועה, ואם אני טועה אני אחזור בי מדברי – שנתבקש נציג האוצר העוסק בענייני קרנית, להתייצב כאן.

<לאה ורון: אתה צודק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כיוון שכך, אני מבקש שיצא מכתב בחתימתי, עם העתק לשר האוצר ולמנכ"ל ולממונה על התקציבים, בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים בעניין הזה.

איתן כבל: כשאנחנו מזמנים גוף לכאן, הוא יגיע ואם הוא לא יכול להגיע, הוא יודיע לנו גם כן מה הסיבה שהוא לא יכול להגיע, ואנחנו נקיים דיון בהקדם בשאלה הזו – מיליארד וחצי זה לא עניין של מה בכך וזה נושא שאנחנו נעסוק בו.

איתן כבל: שי דיין, בבקשה, תציג את עצמך.

<שי דיין: שי דיין, אני נהג מונית כשמונה שנים ואני נוהג הרבה בכביש גם מעבודות קודמות, ובכל פעם שאני עובר ליד ניידת ביקורת של משרד התחבורה, מעולם לא נעצרתי, גם כשלא הייתה לי נורה דולקת.

עיסאווי פריג': זה למזלך.

עיסאווי פריג': זה לא - - -

<שי דיין: כי הם יושבים ברכב בשעות היום.

<שי דיין: בימים החמים הם יושבים ברכב במזגן, רוב הזמן הם יושבים ברכב, כל הזמן הם יושבים ברכב, אולי פעמיים ראיתי אותם נמצאים מחוץ לרכב בודקים רכב.

<שי דיין: כוח-אדם, הוא אומר שיש שבע ניידות כאלה בכל הארץ.

<שי דיין: לדבר כזה צריכות להיות לפחות 25, בכל עיר צריך להיות דבר כזה.

<שי דיין: כל פעם הם צריכים לשנות מיקום.

<שי דיין: הם נמצאים במקומות קבועים, כולם למדו כבר איפה הם נמצאים.

עיסאווי פריג': אתה לא חושב שאתה מגזים?

<שי דיין: שמה?

עיסאווי פריג': בנחישות שאתה מדבר.

<שי דיין: כן, כי אני חושב שצריך לפקח.

<שי דיין: כמו שהאדון אומר, כשמחברים שני רכבים יחדיו, אני חושב שכן, הניידות צריכות לבדוק את הדברים האלה.

<שי דיין: כשחברת ביטוח מוכרת את הרכב השבור – אני אנקוב בשמות, האחים יזדי, מאגר וכל אלה – החברות הגדולות האלה של חלקי החילוף, שהם מחברים ועושים קומבינה ומעלים חזרה את הרכב על הכביש, לדעתי צריך לטפל בבעיה הזאת.

<שי דיין: אם הם רוצים למכור ב-7,000 שקלים את האוטו השבור הזה, והם אחר כך מוכרים אותו ב-45,000 שקלים, אז תאמין לי שאני יודע מה אני אומר.

<שי דיין: מישהו קרוב אלי עובד בחברה הזאת ואומר לי מה אנחנו עושים עם אותם רכבים "טוטאל לוס", ואיך אנחנו מעלים אותם לכביש בקומבינות.

<שי דיין: לכן, צריך לפתור את הבעיה הזאת עם משרד התחבורה.

<שי דיין: לגבי בטרם – את אמרת שהרבה ילדים נדרסים בנסיעה לאחור.

<שי דיין: מה הבעיה לחוקק חוק שכל רכב, יהיה לו את הגלאי נסיעה לאחור עם צפצפה?

<שי דיין: מה הבעיה?

<קריאה: יש.

<מרב רפאלי: יש הצעות חוק כאלה.

<שי דיין: יש חוק כזה?

<שי דיין: כל הרכבים בארץ?

<קריאה: לא למשאיות.

<מרב רפאלי: יש הצעת חוק.

חמד עמאר: אין חוק כזה כי אין תקינה ועדיין לא קידמנו את זה.

חמד עמאר: עבר בקריאה טרומית, הבאנו את זה להכנה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: אין חוק כזה.

<שי דיין: הדבר הזה עולה בסך הכול 200 שקלים, כולל התקנה, וכל רכב במדינת ישראל חייב שיהיה לו דבר כזה.

<שי דיין: ואם המגזר הערבי, היו לו הצפצפות הקטנות האלה, הוא היה שומר על הילדים שלו.

<שי דיין: לא חייבים מצלמה.

<שי דיין: הצפצפה הזאת תתריע.

<שי דיין: כמו שאני נוסע רוורס ומצפצף לי ליד עץ או ליד כל עמוד בתל-אביב, לפני שאני נכנס זה מצפצף וזה מתריע בפניי, זה היה יכול להציל המון חיים של ילדים קטנים שהלכו לעולמם משום שאנשים דרסו.

איתן כבל: תודה.

<שי דיין: בקשר לרמזורים.

<שי דיין: הבחור הנחמד הזה, ההורים שלו קיפחו את חייהם בגלל מישהו שנסע באור אדום.

<שי דיין: אני הייתי בכמה מקומות בעולם, הייתי גם בתאילנד.

<שי דיין: בתאילנד יש תזמון כמה זמן נשאר עד שהרמזור הופך לאדום, עוד כמה זמן נשאר לאור ירוק, וגם להולך רגל.

<שי דיין: יש תזמון, ואם אני הייתי יודע, בתור אחד שנוסע במהירות – בין אם היא כן מוגבלת, נגיד בתוך העיר 50–60 – והייתי יודע שעוד שלוש שניות יש רמזור אדום ממרחק, הייתי יודע איך לתקצב את זה.

<שי דיין: אפשר להוסיף גם עוד שנייה זמן לצד השני.

איתן כבל: שי, סליחה.

<שי דיין: אפשר לפתור את הבעיות האלה בצ'יק.

איתן כבל: שי, תודה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר לך לגבי נושא התזמונים.

איתן כבל: אלה דברים חשובים, יש מי שיאמר יותר, יש מי שיאמר פחות.

איתן כבל: לצערי, רוב התאונות נגרמות בוודאי בעניין של אור אדום או בצמתים, זה לא נובע בגלל התזמון.

<שי דיין: חסר לנו זמן בחיים.

איתן כבל: תרשה לי.

איתן כבל: שי, שמעתי, הקשבתי.

איתן כבל: זה לא שאלה של תזמון.

איתן כבל: הוא פשוט נוסע, הוא לא מתזמן, הוא לא יצא לדרך כי ראה עוד שתי שניות או שלוש שניות.

איתן כבל: אנחנו כולנו חווים את זה יום-יום איך חותכים אותנו כלי רכב, לפעמים אתה עומד המום.

<לאה ורון: בפס לבן.

איתן כבל: אתמול קרה לי.

איתן כבל: אתמול בנסיעה חתך אותי כאילו אין מחר.

<קריאה: אני אתמול ראיתי תאונה שמישהי נכנסה במישהו בגלל שהרמזורים, מייד אדום, צהוב-אדום.

<שי דיין: התזמונים לא תמיד נכונים.

<שי דיין: אני נוסע בכבישים הרבה.

איתן כבל: שי, העניין ברור.

איתן כבל: אני לא יועץ מקצועי לעניין הזה.

<שי דיין: צריך לבדוק את הדברים האלה, למה אין ירוק מהבהב.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: תודה, שי.

איתן כבל: יהודה בר-אור, בבקשה, אחריו חבר הכנסת חמד עמאר, אחריו חבר הכנסת מקלב.

<יהודה בר אור: יהודה בר אור, יושב-ראש איגוד נהגי המוניות הארצי.

<יהודה בר אור: אנחנו מתעסקים ביום-יום בתלונות של נהגי מוניות שבאים ומספרים כל יום מה קורה בכבישים, ואנחנו נמצאים הכי הרבה בכבישים כמו שאתם יודעים.

<יהודה בר אור: נגע בנקודה שי, הוא אמר לכם לגבי התזמון.

<יהודה בר אור: בכל אירופה ובכל מקום יש רמזוּר להולכי רגל ולמכוניות.

<יהודה בר אור: פטנט הזמן, וזה חשוב, יכול להציל חיי אדם במעבר חצייה.

חמד עמאר: גם לזה הגשתי הצעת חוק.

<יהודה בר אור: אנחנו דיברנו על זה בהרבה דיונים, ולא נעשה.

חמד עמאר: כל מה שחשבתם כבר הגשנו הצעות חוק, ונפלו.

<יהודה בר אור: הרבה פעמים דיברנו על זה – חמד עמאר, ואתה יודע שאנחנו דיברנו על זה הרבה פעמים, אבל יש פה דבר שאומר, ואם כבר אנחנו מדברים פה, שאפשר את התחבורה הציבורית לנצל הרבה יותר.

<יהודה בר אור: איך אפשר לנצל את התחבורה הציבורית, אדוני אוחיון, כשכל נתיבי התחבורה הציבורית נכנסים בהם כל הזמן כלי רכב פרטיים.

<יהודה בר אור: התחבורה הציבורית, אין בנתיבים שלנו שום פיקוח.

<יהודה בר אור: אנחנו נמצאים כל הזמן במצב שאנחנו, במקום לתת שירות מהיר יותר ולהביא את האנשים הביתה, צריכים לעמוד בכל פקקי התנועה ולסבול את כל המהלכים של כולם.

<יהודה בר אור: אם רוצים באמת למנוע כניסת כלי רכב פרטיים ושיותר ישתמשו בתחבורה הציבורית, במיוחד מה שהולך להיות עכשיו בתל-אביב עם כל העבודות בעיר, אנחנו צריכים להבין דבר אחד.

<יהודה בר אור: אם הפיקוח הזה לא יהיה במלוא עוזו, אנחנו נהיה במצב שכל הנתיבים יהיו סגורים ואז תהיה בעיה לתושבים, תהיה בעיה למוניות ותהיה בעיה לכל כלי הרכב הציבוריים, האוטובוסים.

<יהודה בר אור: לכן, צריך לתת דגש.

<יהודה בר אור: זה דבר שקיים ויש בו חוק.

<יהודה בר אור: לא צריך להמציא את החוק הזה, זה חוק קיים.

<יהודה בר אור: נתיבי התחבורה הציבורית צריכים להיות פתוחים לתחבורה הציבורית, וכל מה שצריכים לעשות פה זה לראות איך לפתור את הבעיה הזאת, ולהעמיד שוטר או פקח עירייה שידאגו לעניין הזה.

<יהודה בר אור: לגבי האופניים, אנחנו ממש סובלים מהם.

איתן כבל: זה יטופל, ונדמה לי שכבר נקבעה פגישה עם מנכ"ל תחבורה.

איתן כבל: אני נחוש לטפל בעניין הזה, הוועדה הזאת - -

<יהודה בר אור: אני הייתי מאוד רוצה.

איתן כבל: - - תעסוק בעניין הזה בזמן הקרוב בצורה אינטנסיבית עד שיינתן מענה.

<יהודה בר אור: אני מאוד מבקש מהיושב-ראש שנציגי איגוד המוניות - -

איתן כבל: כולם סובלים בעניין הזה.

<יהודה בר אור: - - נהיה נוכחים בישיבות האלה כדי להגיד את דעתנו המקצועית כי לדעתי אנחנו נמצאים וחיים את העניין.

<יהודה בר אור: כולכם יושבים פה ונמצאים בכביש שעה, חצי שעה ביום.

<יהודה בר אור: אנחנו נמצאים 12–13 שעות, יש לנו הרבה מה להגיד בנושא, וחבל שלא שומעים אותנו.

איתן כבל: תודה, יהודה.

איתן כבל: הנה, לא רק שמעתי אותך, הקשבתי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ברשותכם, לפני שאני מעביר את רשות הדיבור אליך, חבר הכנסת חמד עמאר, אני מבקש להודות לגברת אוחנה ולילדיה.

איתן כבל: ריגשתם אותנו, עידן, עד מאוד, באמת בכל הלב.

איתן כבל: שרק ניפגש במקומות טובים ושנדע לעשות את כל אשר נדרש שלא יהיו יותר תאונות.

איתן כבל: בוא אני אתן לך חיבוק, בכל זאת.

אורי מקלב: יפה מאוד, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: זה בשמי ובשם כל חברי הוועדה.

<אמה סופיה אוחנה: תודה רבה.

איתן כבל: כל הכבוד לך.

איתן כבל: אישה גדולה.

איתן כבל: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מצטער שהגעתי באיחור לדיון החשוב הזה ואני רוצה לנצל את ההזדמנות לברך אותך ולאחל לך בהצלחה.

חמד עמאר: פעם ראשונה שאני משתתף אצלך בדיון.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: כל הנושא של תאונות דרכים ועלייה במספר תאונות הדרכים, אני כבר כמעט חודש מעלה את זה כל שבוע, להביא את זה לדיון בכנסת כי אני רואה בנושא הזה נושא מאוד חשוב ואני רואה את העלייה המדאיגה הזאת, לא רק השנה, גם בשנה שעברה הייתה עלייה.

חמד עמאר: אני העליתי שאילתה לשר והתשובה שלו גם לא סיפקה אותי.

חמד עמאר: אני חושב שאם נלך ונבדוק את כל הגורמים, יש הרבה גורמים לתאונות דרכים.

חמד עמאר: אני לא רוצה להיכנס לכל הגורמים, אני מתעסק בנושא הזה מאז שנבחרתי לכנסת, לפני כן עבדתי במע"צ וגם התעסקתי בכל הנושא של תאונות דרכים, אבל אני רוצה להתמקד קודם כול בכמה נקודות.

חמד עמאר: נקודה ראשונה שאני רוצה להתמקד בה היא הנקודה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני שומע הרבה דברים על הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים – לפרק, לא לפרק, לחזק, לא לחזק.

חמד עמאר: אתם באמת מאמינים שצריך לפרק את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים?

חמד עמאר: אתם מאמינים שלא צריך להיות איזה גוף במדינת ישראל שיפקח ויתאם?

חמד עמאר: אתם מאמינים שגוף יכול להמשיך לשרוד עם קיצוץ תקציבי כזה?

חמד עמאר: אנחנו, יש לנו תאונות דרכים, אני דיברתי על זה הרבה זמן, מגיעים מהמשטרה, מגיעים גם ממע"צ – אני לא יודע איך קוראים להם היום, כל פעם משנים את השם.

<קריאה: נתיבי ישראל.

חמד עמאר: נתיבי ישראל.

חמד עמאר: מגיעים מנתיבי ישראל, מגיעים מהמשטרה, אבל גוף שצריך לתאם בין שני הגופים האלה, גוף שצריך לדעת – הייתה תאונה ויש לנו באזור הזה תאונת דרכים – מי יעקוב אחרי מה שקורה בנושא הזה?

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לכם, אני אתן לכם דוגמה פשוטה ואחרי כן נדבר על המגזר.

חמד עמאר: קחו את התאונות ברוורס, תאונות חצר כמו שקראנו להן.

חמד עמאר: מערכת הסברה נכונה שיצאה דרך הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אני אומר לכם, חסכה לנו הרבה חיי אדם.

חמד עמאר: הרבה חיי אדם.

חמד עמאר: ותשוו, לפני שנתיים היו 19 הרוגים בתאונות חצר, כמה תאונות חצר היו השנה, בגלל שיצאנו אז במערכת הסברה נכונה ויכולנו לעשות את זה.

חמד עמאר: ואני אומר לכם, היום, בגלל כל החולשה, אדוני היושב-ראש, של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שהיום היא בלי תקציב שהוקצה לה בוועדה שהוקמה, בלי יושב-ראש, בלי מועצה קיימת, בלי מדען ראשי – אני חושב שנה וחצי, שנה וחצי אין לה מדען – ואנחנו היום מסתכלים על המצב שלנו ואומרים, קודם כול צריך לפרק את הרשות.

חמד עמאר: ההיפך הוא הנכון.

חמד עמאר: בואו נחזק את הרשות, בואו נעשה חוק שייתן להם לעשות תוכנית עבודה לכמה שנים קדימה, שיכולים לעבוד, לדעת, אנחנו מתמקדים עכשיו בכבישים אדומים, מתמקדים בכבישים אדומים.

חמד עמאר: אנחנו יודעים שיש גוף שהוא אחראי, הוא יכול לבוא ולהגיד: למה במגזר הערבי יש 38% תאונות דרכים, מי כאן המפשל?

חמד עמאר: האם המשטרה, בגלל שהיא לא מגיעה ועושה אכיפה, האם בגלל שמשרד התחבורה לא משקיע בכבישים?

חמד עמאר: מי האחראי?

חמד עמאר: מי אחראי?

חמד עמאר: לכן אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, דווקא על הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים אנחנו צריכים לקיים דיון, ודיון חשוב מאוד שצריך להתקיים בנושא הזה.

חמד עמאר: לראות האם אנחנו כמדינת ישראל זקוקים לזה או שנגיד, אנחנו לא צריכים גוף שיפקח ויתאם את כל הפעילות בין כל המשרדים.

חמד עמאר: לכן, אני תומך מאוד חזק ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים כי אני חושב שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה להיות בלי רשות, ואני חושב דבר ראשון שצריך לעשות, להעיף אותה ממשרד התחבורה, להכניס אותה למשרד ראש הממשלה.

חמד עמאר: היא צריכה לפקח על משרד התחבורה.

חמד עמאר: היא צריכה לפקח אם משרד התחבורה עושה את העבודה שלו או לא עושה את העבודה שלו.

חמד עמאר: היא לא צריכה להיות שייכת לאף משרד וגם לא למשטרה.

חמד עמאר: היא צריכה לפקח על המשטרה ולראות אם המשטרה באמת עושה את האכיפה הנכונה או לא עושה.

חמד עמאר: לכן אני אומר, אנחנו צריכים לקיים דיון חשוב מאוד על הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אנחנו לא יכולים לבוא אליהם בטענות כשאנחנו לא נותנים להם את הכלים.

חמד עמאר: אני לא יכול לבוא אליהם בטענות כשהחוק שלהם פג בשנת 2017 והם לא יכולים לעשות תוכנית לחמש שנים.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: ואני חייב להתייחס למגזר הערבי, אדוני היושב-ראש, חייב.

חמד עמאר: ואני אומר לך, אנחנו דנים, והרבה דנים בנושא של הבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: אני יודע שהמשטרה היום בתפיסה אחרת גם במגזר ובאכיפה במגזר הערבי, אני יודע.

חמד עמאר: אני רואה אותם, הם מגיעים, עושים את העבודה שלהם, ויש שיפור אדיר, וצריך עוד שיפור.

חמד עמאר: אני חושב שמשרד התחבורה צריך לקחת את הנושא של המגזר והתשתיות של המגזר, ואני אמרתי גם בוועדת הכלכלה לפני שבועיים בקשר לאופניים החשמליים.

חמד עמאר: אני אומר, המזל, שזה עדיין לא נכנס למגזר הערבי.

חמד עמאר: עכשיו אנחנו מדברים במגזר היהודי שהאופניים החשמליים נוסעים על מדרכות ויש תאונות, אם זה ייכנס למגזר הערבי, שאין לי אפילו מדרכות ואין לי כבישים כמו שצריך, שם אנחנו נתחיל לראות את העלייה הדרסטית בתאונות של אופניים חשמליים.

חמד עמאר: תודה רבה לך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה לציין את חבר הכנסת חמד עמאר, שבאמת, מאז שאני מכיר אותו בעבודתו הפרלמנטרית, הנושא של תאונות הדרכים מעסיק אותו.

<מרב רפאלי: מאוד.

איתן כבל: מאוד מאוד.

<מרדכי בהירי דואני: לקחת לי את המלים מהפה.

<מרב רפאלי: מאוד מאוד.

<מרב רפאלי: כל הכבוד.

איתן כבל: חבר'ה, שזה לא יהיה, איך אומרים, עכשיו מחמאות הדדיות.

חמד עמאר: לא.

חמד עמאר: דווקא אתם, אסור לכם לתת לי מחמאות.

חמד עמאר: אתם צריכים לרדת עלי.

<עדנה צונץ: אבל לנו מותר.

<עדנה צונץ: לנו מותר לתת לך.

חמד עמאר: אתם כן.

איתן כבל: אני אמרתי זאת מעבר לעניין, מעבר להתייחסותו לעניין הרשות.

איתן כבל: אמרתי לך ואני חוזר ואומר, חבר הכנסת חמד עמאר בכנסת ישראל הוא מחברי הכנסת הכי מתמידים בנושא, ויישר כוח על העניין הזה.

חמד עמאר: תודה.

איתן כבל: אני אומר זאת וצריך לציין את הדברים האלה.

איתן כבל: רק הערה שאני אתייחס אליה אחר כך בקצרה.

איתן כבל: החשיבות שאתה הצגת על קיום הרשות ובכלל שינוי כל התפיסה כלפיה, כמובן צריך לשים את הדברים גם על השולחן, יש דעות אחרות.

חמד עמאר: אני יודע.

איתן כבל: יש דוח של היושב-ראש היוצא, יעקב שיינין.

איתן כבל: אינני מביע את דעתי, זה לא עניין שאני מביע את דעתי אבל אם כבר מעלים עניין אחד, ראוי שגם ייאמרו הדברים שכנגד.

איתן כבל: אני כמובן אתייחס בסופו של הדיון.

חמד עמאר: לכן אני ביקשתי דיון מיוחד על הנושא, לראות את החשיבות של הנושא.

איתן כבל: ברור לי.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להתכנס.

<מרדכי בהירי דואני: אני חושב אבל שהרשות את דברה לא אמרה בנושאים.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אני אתן לך.

<מרדכי בהירי דואני: לא, חשוב מאוד.

<מרדכי בהירי דואני: מדובר פה על דברים, ואנחנו בינתיים לא מגיבים.

<גבי בן הרוש: אתה לא צריך להגיב.

איתן כבל: שנייה.

איתן כבל: גבי.

<גבי בן הרוש: אתה לא צריך להגיב, סליחה.

איתן כבל: גבי בן הרוש, תודה.

איתן כבל: תודה שאתה עוזר לי.

<מרדכי בהירי דואני: יושב-ראש הוועדה - - -

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, זה החדר שלי.

איתן כבל: זה האולם שלי, אני מנהל אותו.

איתן כבל: כשאני אבוא אליכם אני אכבד אתכם, כל אחד במקומו.

איתן כבל: פה תכבדו את המקום ואת הוועדה.

איתן כבל: אני אומר שנתתי לך את הזכות להקשיב.

איתן כבל: נאמרו פה דברים לא פשוטים, אני עכשיו לא חילקתי ציונים לפה או לכאן.

איתן כבל: את האמת לומר לך?

איתן כבל: אני מאוכזב מרמת הדיון.

איתן כבל: אני אומר בצורה הכי ברורה אבל אני אתייחס לזה, חשוב לי לשמוע את דעתך בנקודה.

איתן כבל: ברשותכם, כדי להתכנס, יש את חבר הכנסת מקלב שיאמר את דבריו ואני ארצה גם לשמוע את הדוברים הבאים: ג'יבלי ישראל, גבי בן הרוש, נורית גרוסמן, בוקי מנחם הלוי, חברת הכנסת סויד, אם תרצי ברשותך להתייחס, ומרדכי, אני אתן לך לסכם מנקודת המבט שלך את כל הדברים, וברשות

איתן כבל: כם אני אסכם.

איתן כבל: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על עצם קיום הדיון אבל אתה לא רק דן בנושאים חברתיים, אני רואה שאתה גם הופך את הדיונים לנושאים אנושיים ומרגשים, וגם יישר כוח על הפעולה שעשית.

אורי מקלב: אין ספק שזה דבר מאוד חשוב להם אבל גם לנו.

אורי מקלב: הנושא הזה, אני חושב, אדוני, צריך להיבחן משני היבטים.

אורי מקלב: ההיבט הראשון זה מבחן התוצאה, ומבחן התוצאה כואב.

אורי מקלב: העלייה במספר הנפגעים, התאונות הקשות שאנחנו עדים להן מדי שבוע ולפעמים מדי יום, זה דבר שמחייב אותנו ואסור לנו להישאר בשאננות בעניין הזה.

אורי מקלב: זה מצד אחד.

אורי מקלב: מאידך, אין ספק שנעשים דברים, נעשים דברים חשובים וטובים.

אורי מקלב: אין נושא שלא בא לידי ביטוי ונאמרו כאן הדברים, אני לא אחזור עליהם, וחדשות לבקרים אנחנו רק נאבקים בשיכרות, אז עכשיו יש לנו תופעה חדשה של אופניים חשמליים או שכחה במכוניות ועוד דברים כאלה שאנחנו כל הזמן צריכים להיאבק בדברים חדשים, ולצערנו יש גם תוצאות קשות מאוד, גם נפגעים קשה וגם הרוגים, הולכי רגל וכולי, וכבישים וילדים, אנחנו מכירים את כל הנושא, וחינוך.

אורי מקלב: אבל השאלה בכל הבעיה, אדוני היושב-ראש, זה שיתוף הפעולה, זה החוסר בתקציבים.

אורי מקלב: חוסר בתקציבים אבל גם שיתוף הפעולה.

אורי מקלב: שיתוף הפעולה בין משרד התחבורה לבין הרשות, לבין המשטרה, הוא צריך להיות הרבה יותר הדוק והרבה יותר ענייני, ויש הרגשה לנו כנבחרים שיש משהו שנעשה ברקע, בביקורת שנעשית, שהיא לא תמיד מקצועית.

אורי מקלב: יכול להיות שהיא סמכותית ואפילו מעבר לכך.

אורי מקלב: ולא יכול להיות שהמלחמה בתאונות דרכים תיהפך למלחמה ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

אורי מקלב: ההרגשה היא שמקדשים מלחמה נגד הרשות, נגד הגופים שפועלים בעניין הזה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גוף שמעביר ביקורת או דורש יותר תקציבים, הוא צריך לקבל חסינות, הוא צריך לקבל הגנה מדרישות כאלה ואחרות ואי אפשר להלך עליהם אימים.

אורי מקלב: אפשר לבקר, אפשר להגיד שלא עושים מספיק, וצריך להגיד את זה וצריך לעשות יותר, אבל אי אפשר לתת הרגשה שגוף שמעז ואומר ביקורת עניינית, אף אחד לא בא ואומר שהביקורת לא נעשית לטובת העניין, רק לקדם עניין, היא גורמת לכך שאנחנו מדברים בפירוק ועוד דברים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: משרד התחבורה במיוחד צריך לדעת שיש חוץ מנושא של כבישים – ואני בזה מסיים – ואוטוסטרדות ופעילות חשובה מאוד שנעשית, אבל צריך לפעול בחקיקה, צריך לפעול בתקינה של דברים.

אורי מקלב: אנחנו רואים בזה סחבת, ותקנות, כמה זמן לוקח לתקן.

אורי מקלב: אנחנו רואים מה נעשה בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: מאידך, כבישים גדולים מאוד, ואנחנו רואים, הטיפול בתחבורה הציבורית, כמה הוא מתנהל באיטיות, ואת מבחן התוצאה.

איתן כבל: מתקיים פה דיון.

אורי מקלב: יפה מאוד.

אורי מקלב: יש לך כבר יושב-ראש לוועדת המשנה או במליאת הוועדה?

איתן כבל: יהיה בסדר.

איתן כבל: זה יידון, בוודאי הדיון הראשון במליאת הוועדה.

איתן כבל: כל דיוני הליבה יידונו במליאה ויהיו ועדות משנה.

איתן כבל: כבר אמרתי את זה לך, חבר הכנסת דב חנין, שביקש ממני כבר, איך אומרים – ייאמר שכבר הרבה זמן יושב לי על העניין הזה, עוד מהקדנציה שאז הוא ביקש שאני אעמוד בראש ועדת המשנה.

דב חנין: הוא לקח את הוועדה הראשית, אם נמשיך עם ועדת המשנה.

איתן כבל: בימים הקרובים אנחנו מתכוונים לקיים דיון על הרכבת הקלה בתל-אביב, על כל המשמעויות, שזה חלק - - -

<שמואל מלכיס: די כבדה.

איתן כבל: כבדה מאוד מאוד.

איתן כבל: כן, הרכבת הקלה, כבדה.

דב חנין: הרכבת הכבדה, כדאי לקרוא לה ככה.

דב חנין: כן.

חמד עמאר: יש רכבת כבר?

דב חנין: יש כבדה.

איתן כבל: חברים, אני לא רוצה עכשיו לפתוח את הדיון, ברשותכם.

איתן כבל: בבקשה.

אורי מקלב: אני אומר גם למשטרת ישראל – עושים עבודה חשובה וטובה, אבל צריך לראות, לא לתת הרגשה שנמצאים מקומות שהטרף הוא קל, מקומות שלא תמיד הכי חשוב, אבל הם מקומות ששם אפשר לעמוד ואולי אפשר לאכוף את זה בצורה קלה ולא מחמירה.

אורי מקלב: אנחנו היום בעידן היו-טיוב רואים סרטונים שעולים.

אורי מקלב: היום הרבה מכוניות מחזיקות מצלמות, ורואים איזה שדה קרב קורה ברכב.

איתן כבל: מטורף.

אורי מקלב: זה משהו נורא ואיום.

אורי מקלב: אנחנו כל פעם רואים דברים חדשים שנעשים ואנחנו לא יודעים מה לעשות באכיפה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, באמת זה נושא מאוד מאוד חשוב, חיי אדם, הנושא הוא מורכב מאוד, אבל אנחנו צריכים לדון בו וגם אם יש לנו ביקורת, מנותק מהביקורת על כך שנותנים ביקורת.

אורי מקלב: צריך לתת הגנה למי שנותן את הביקורת, למי שמביא דברים על דיוקם.

איתן כבל: תודה, תודה, חבר הכנסת מקלב.

איתן כבל: גבי בן הרוש, בקצרה, יושב-ראש מועצת המובילים והמסיעים.

<גבי בן הרוש: דווקא בקצרה.

<גבי בן הרוש: קודם כול, אני מברך אותך - אני לא יודע אם זה ברכה - שתישאר בתפקיד.

איתן כבל: הכול עניין של זמן.

<גבי בן הרוש: אוקיי.

<גבי בן הרוש: ובהצלחה.

<גבי בן הרוש: אבל, אני כבר גומר עבודת מאסטר שלישית על ועדת הכלכלה, והצהרות היו פה עוד מפרופ' רובינשטיין ופורז ואחרים – נצא למלחמה בתאונות דרכים כמו בטרור.

<גבי בן הרוש: אני אמרתי גם מספר פעמים שהלוואי והיו נלחמים בתאונות דרכים כמו שנלחמו בעליית מחירי הקוטג'.

<גבי בן הרוש: רבותי, מדברים פה בגדול, וחשוב מאוד.

<גבי בן הרוש: יש דוחות, יש המלצות.

<גבי בן הרוש: התחלפו – ואמר חבר הכנסת שעזב פה, ובצדק – התחלפו פה חברי הכנסת ושוב פעם אנחנו מתחילים להמציא את הגלגל.

<גבי בן הרוש: הרשות הלאומית, הייעוד שלה היה במשרד ראש הממשלה – ההתחלה שלה, עוד בתקופת אריק שרון זיכרונו לברכה – והיא נשארה כמו שהיא.

<גבי בן הרוש: המכתב האחרון שיצא של ד"ר שיינין זה מכתב שאני כתבתי לו שהוא צריך ללכת הביתה כי לא יעלה על הדעת, ותראו את האבסורד.

<גבי בן הרוש: הרשות הלאומית התחילה עם 500 מיליון שקלים תקציב.

<גבי בן הרוש: פה בוועדת הכלכלה, או יותר נכון בבניין הישן ב-2003 דובר על נהג מלווה לנהג חדש.

<גבי בן הרוש: עד היום מ -2003, נהג אוטובוס שמסיע 60 נוסעים ונהג משאית לא עוברים ליווי של חונך אפילו יום אחד.

<גבי בן הרוש: כשאני אומר את זה ליושב-ראש הרשות – מה, איך לא ידענו מזה?

<גבי בן הרוש: אז מה עשית בעצם בתפקיד שלך?

<גבי בן הרוש: ופה, עובדי הרשות, אני חייב להגן עליהם – גם המנכ"ל שהוא חדש, אבל לא יעלה על הדעת שאנחנו תקועים עם שעות העבודה.

איתן כבל: אתה אומר גבי כל הזמן "לא יעלה על הדעת", ועובדה שזה כל הזמן עולה על הדעת.

<גבי בן הרוש: נכון, נכון, נכון.

חמד עמאר: לא הבנתי.

חמד עמאר: נהג אוטובוס שמקבל רישיון לא צריך מלווה?

<גבי בן הרוש: לא.

<גבי בן הרוש: אפילו שעה לא.

<גבי בן הרוש: אני בשנתיים האחרונות מסתובב בכל המכללות בארץ, לימודי ערב, לראות מה מלמדים בעיוני ומה במעשי.

<גבי בן הרוש: אז מה אתם מתפלאים שאנחנו נופלים לתהומות ואנחנו הורגים אנשים, מה אנחנו מתפלאים?

<גבי בן הרוש: ופה בוועדה ביקשתי להעביר את זה באותו שלב, אמרו לי: גבי, תן שבועיים.

<גבי בן הרוש: חבל, אני לא רואה את משרד התחבורה פה.

איתן כבל: הנה, אני מאתגר אותנו.

איתן כבל: אתה תכין הצעת חוק שכל הוועדה - - -

<גבי בן הרוש: לא, אנחנו באים אליך עם הצעת חוק, עם תיקון.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: עד שזה יבוא, חבר הכנסת חמד עמאר, אני מבקש ממך להכין הצעת חוק בעניין הזה של כל חברי ועדת הכלכלה – זה נשמע לי מטורף לגמרי, מי שנוהג על רכב כבד.

חמד עמאר: שרכב כבד לא עובר ליווי?

<שוקי שדה: כבוד היושב-ראש, יש הצעת חוק כרגע שמסתובבת.

איתן כבל: סליחה, ברשותכם, כדי שאני אבין.

איתן כבל: אתה מדבר על הצעת חוק שהשר אמור להביא לשולחננו?

<שוקי שדה: כן.

<גבי בן הרוש: נכון.

איתן כבל: וזה אמור להיות חלק מהעניין?

<שוקי שדה: כן.

<גבי בן הרוש: זה צריך להיות תיקון.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אני אבדוק.

<גבי בן הרוש: כן, אנחנו עובדים על זה.

<שוקי שדה: כן, עכשיו זה נמצא בתהליך סבב חתימות.

<גבי בן הרוש: יצאתי גם לתקשורת.

איתן כבל: חברים, אני פה ותיק, וכל פעם אומרים לי: וואלה, בדיוק.

איתן כבל: כל פעם שאתה מעלה איזה הצעת חוק או משהו – בדיוק הממשלה עובדת עכשיו על כך וכך.

<גבי בן הרוש: לא, לא.

חמד עמאר: נגיש הצעת חוק.

חמד עמאר: ברגע שאנחנו מגישים, הם מצטרפים.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: תכין את ההצעה, תביא אותה לחתימת כל חברי הוועדה, זו תהיה הצעה של הוועדה.

איתן כבל: אם הממשלה תזדרז להניח את הצעת החוק, נבורך.

<גבי בן הרוש: דבר נוסף ששייך לבטיחות, אדוני.

<גבי בן הרוש: מ-99' עתרנו לבג"ץ, ובג"ץ הורה למדינה ומשרד התחבורה לתקן תקנה 168א, שעות עבודה ומנוחה.

<גבי בן הרוש: מ-99' אנחנו פה מתגלגלים בוועדה עם משרד התחבורה הלוך-חזור.

<גבי בן הרוש: המשטרה אובדת עצות, הולכים לבתי-משפט, וכל ממזר מלך.

<גבי בן הרוש: לא מוסדר חוק שעות עבודה, מה שקיים בכל העולם לא מוסדר לנהגים המקצועיים.

<גבי בן הרוש: אז אנחנו מתפלאים על התאונות?

<שוקי שדה: אין נהגים מקצועיים.

<גבי בן הרוש: אין נהגים מקצועיים?

<גבי בן הרוש: אני בא עכשיו מאוקראינה, אנחנו הולכים להעלות עולים חדשים, הייתי בסיור עם הסוכנות.

<שוקי שדה: זה עכשיו הולך לעלות, אין נהגים מקצועיים.

<גבי בן הרוש: יש לנו מצוקה אמיתית גם במגזר הערבי.

<גבי בן הרוש: אדוני, לסיכום, מה שאני הייתי מבקש, ואני מכיר אותך בעבודה שלך וגם את חמד.

<גבי בן הרוש: יש את הגוף ששמו הרשות הלאומית.

<גבי בן הרוש: לדעתי, ועדת הכלכלה צריכה להיות הרגולטור שלו, ואחת לשלושה חודשים – כי אמר פה חברי המנכ"ל; לא רציתי להעיר לך בדבריך לגבי ההרוגים הולכי הרגל.

<גבי בן הרוש: אתם מכניסים גם את הנהגים שנהרגים בשול, וזה לא נכון לעשות את זה כי ההטעיה – חברי כנסת מבינים שזה מעברי חצייה.

<גבי בן הרוש: לא.

<גבי בן הרוש: זה נהגים שנתקעים בצדי הדרך, מכל סיבה, ונהרגים.

<גבי בן הרוש: וחבל שהנתון הזה לא - - -

איתן כבל: צריך להיות מופרד.

<גבי בן הרוש: כן, חייב להיות מופרד, לשים את הדגש.

איתן כבל: אלה שני דברים שונים לחלוטין.

איתן כבל: תסיים, גבי, אמרת דברי טעם.

<גבי בן הרוש: אדוני, אני הייתי חושב מבחינה עניינית, אחת לרבעון, עם הרשות.

<גבי בן הרוש: אני מקווה שייבחרו שם גם אנשי מקצוע.

<גבי בן הרוש: אין לצערי, לא בהנהלה ולא במועצה, אנשי מקצוע ברשות, וועדת הכלכלה צריכה לפקח אחת לשלושה חודשים, שיבואו עם דין וחשבון.

<גבי בן הרוש: אני חושב שככה נתקדם.

<גבי בן הרוש: תודה רבה.

איתן כבל: תודה רבה.

חמד עמאר: העירו על זה שנהרגים בשוליים.

חמד עמאר: הרבה כבישים היום מתוכננים בלי שוליים בכלל.

חמד עמאר: גם זה, אני לא יודע אם אנחנו צריכים להביא את זה בחקיקה, אין שוליים בכלל.

<גבי בן הרוש: ב-2003 המדינה התחייבה בבג"ץ שזה בעדיפות לאומית.

<גבי בן הרוש: אז הנה, בבקשה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ג'יבלי ישראל, נתיבי ישראל.

<ישראל ג'יבלי: שלום לכולם.

<ישראל ג'יבלי: היושב-ראש, אני רוצה לדבר רק על הנושאים שאנחנו פועלים בהם, הדברים החשובים.

<ישראל ג'יבלי: ראשית, כל נושא פיתוח הכבישים – כביש 31, 65, 70, 77, 79, כביש 2 – אלה כבישים שהורחבו ונבנה מעקה הפרדה באמצע, זה כשלעצמו הוריד הרבה-הרבה הרוגים ונפגעים, וגם את זה צריך לקחת בחשבון.

<ישראל ג'יבלי: לגבי נושא מוקדי הסיכון שהועלה פה, הנושא הזה התחיל ב-2007, יש תקציב של 200 מיליון שקלים.

<ישראל ג'יבלי: אגב, בהתחלה כשהתחילו לטפל במוקדים זה היה ממש בנקודות קטנות, בהשקעות קטנות של כסף, של 300,000, של 200,000.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו טיפלנו כמעט בכל המוקדים הקטנים האלה, היום המוקדים הולכים ונעשים יותר גדולים.

<ישראל ג'יבלי: חברים בוועדה של מוקדי סיכון גם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, משטרת ישראל, נתיבי ישראל ומשרד התחבורה, כשמשרד התחבורה היום, יש לנו מתודולוגיה מסודרת ובהתאם למתודולוגיה נקבעים המקומות ומטופלים, ובהתאם פתרונות, כדי למנוע את התאונות באותם מקומות.

חמד עמאר: בכמה מוקדי סיכון אתם מטפלים כל שנה?

<ישראל ג'יבלי: אנחנו מטפלים בממוצע – תלוי בגודל – אני יכול להגיד לך, למשל בשנה יש לנו 16 מוקדי סיכון שאנחנו מטפלים בהם, ממש בחודשים הקרובים אנחנו נסיים אותם.

<ישראל ג'יבלי: יש לנו עוד אותה כמות שאנחנו נמצאים בסיום של התכנון, נוציא אותם לקראת סוף השנה או בתחילת שנה הבאה.

<ישראל ג'יבלי: יש לנו 34 מוקדים שהם בסל תכנוני כדי שנגיע לכל שנה או אם יעלו לנו את התקציב, שנוכל לטפל בהם, 34 מוקדים שנמצאים עכשיו בתכנון, אני מקווה שבחודשים הקרובים אנחנו נסיים את התכנון, יהיה חלק שנטפל בהם ב-2016.

<ישראל ג'יבלי: מקומות נוספים שאנחנו נאתר – כפי שנאמר, אנחנו לקראת סוף השנה יושבים בוועדה ומנסים לאתר מקומות מסוכנים, עושים סדרי עדיפויות, ודאי שסדרי העדיפויות זה בהתאם לתקציבים שניתנים לנו.

<ישראל ג'יבלי: חלק יצאו ב-2016, זה מסלול תכנוני שאנחנו עובדים עליו כיום.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו טיפלנו במשהו ייחודי השנה ביוזמת נתיבי ישראל בנושא של הולכי רגל בעקבות ריבוי ועלייה בהיפגעות הולכי רגל בשנה קודמת.

<ישראל ג'יבלי: הייתה עלייה גדולה מאוד.

<ישראל ג'יבלי: התחלנו עבודה יחד עם הטכניון, יחד עם מחקר שליווה אותנו.

<ישראל ג'יבלי: הוקצה לנושא הזה 18 מיליון שקלים, בסביבות 50–60 מקומות שאנחנו מטפלים במקומות שהייתה בהם היפגעות של הולכי רגל.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו מטפלים – אם זה גדר, אם זה לטפל ברמזור, אם זה לטפל במעבר בירוק, גל ירוק להולכי רגל – כל מיני פתרונות נקודתיים שבסופו של דבר כל הטיפול הזה ייתן את התוצאות.

חמד עמאר: על כבישים בין-עירוניים אתה מדבר.

<ישראל ג'יבלי: בין-עירוני.

איתן כבל: הוא מתעסק רק עם בין-עירוני.

<גבי בן הרוש: מה המדיניות לגבי השול?

<ישראל ג'יבלי: אני אענה על השול.

<ישראל ג'יבלי: לגבי טיפול בנפגעים, ביום-יום יש לנו את המוקד, אנחנו מקבלים טלפונים מאזרחים, מגיעים למקום וביום-יום אנחנו מטפלים במפגעים, בסיורים.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו עוקבים אחרי תאונות קטלניות עם ממונה בטיחות של נתיבי ישראל, אנחנו מקבלים דוחות מסודרים מהמשטרה.

<ישראל ג'יבלי: כל דוח שמגיע, אנחנו מטפלים במלואו כמעט, ודאי אם זה לא משהו של פיתוח אנחנו מגיעים ומטפלים.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו עוקבים אחרי הצטברות של תאונות.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו לא מחכים שזה יגיע למוקד.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו שומעים על מקום שיש תאונה, שתיים-שלוש, מגיעים למקום ומטפלים.

<ישראל ג'יבלי: חוץ מזה יש לנו גם את הפרויקטים הקטנים שאנחנו מטפלים בכל מיני צמתים, שזה כשלעצמו מוסיף ומקטין את תאונות הדרכים, אם זה כיכרות ורמזורים.

<ישראל ג'יבלי: יש לנו ניידות שירות, אנחנו הולכים להגדיל את זה.

<ישראל ג'יבלי: בניידות השירות היום בכביש 1 - - -

איתן כבל: ג'יבלי, תתכנס ברשותך.

איתן כבל: חשוב שתענה לעניין של השוליים.

<ישראל ג'יבלי: אני אענה.

<ישראל ג'יבלי: דבר אחרון לגבי אחזקה.

<ישראל ג'יבלי: היום אנחנו הולכים בשיטה של לטפח את נושא האחזקה.

<ישראל ג'יבלי: אנחנו מאמינים שבטיפוח האחזקה – אם זה בקרצוף וריבוד, אם זה בטיפול במעקות, אם זה בטיפול בתאורה – בסופו של דבר כל זה יוריד את מספר התאונות.

<ישראל ג'יבלי: לגבי שוליים, אין היום כביש חדש שסוללים ללא רוחב שוליים של שלושה מטרים, זה כבר בסטנדרט אצלנו.

<ישראל ג'יבלי: בכל כביש חדש, בכל מקום חדש יש שלושה מטרים שוליים.

<ישראל ג'יבלי: לגבי יתר המקומות זה בהתאם לתוכניות העבודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: ג'יבלי, אני מודה לך מאוד.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדעת מה המדיניות שלהם לגבי מיתון תנועה בכבישים בין-עירוניים או כבישים שעוברים בתוך ערים.

אורי מקלב: יש לא מעט כבישים שעוברים בתוך ערים, שהם באחזקה שלכם.

אורי מקלב: יש בקשות למיתון תנועה.

אורי מקלב: אומרים, בכביש שהוא ראשי אין מיתון תנועה.

<ישראל ג'יבלי: כל כביש שהוא באחריותנו, אם הכביש חוצה עיר והכביש רשום – פעם היו כבישים ללא אבא, אין חיה כזאת היום, היום הכבישים מחולקים בצורה מסודרת, כבישים בתחום רשות מקומית או בתחום אחריות נתיבי ישראל.

<ישראל ג'יבלי: אין יותר כבישים שאין להם בעלות.

אורי מקלב: מה המדיניות לגבי מיתון תנועה?

אורי מקלב: היום יש מדיניות שלא ממתנים תנועה בכלל בכבישים כאלה.

<ישראל ג'יבלי: אני לא רוצה לענות בצורה גורפת, כל דבר אנחנו בוחנים.

איתן כבל: אתה שאלת שאלה, ג'יבלי עונה.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: הבנו.

אורי מקלב: לא סתם שאלה.

אורי מקלב: זאת שאלה שתקבע מדיניות.

איתן כבל: הבנו.

<ישראל ג'יבלי: זה לא שהבנו.

<ישראל ג'יבלי: אם היה ממקד באיזה מקום מסוים, היינו נותנים תשובה רצינית.

אורי מקלב: מאופקים הגיעה אלי אתמול פנייה.

<ישראל ג'יבלי: אי אפשר לתת תשובה כוללת.

<ישראל ג'יבלי: ודאי שאנחנו - - -

איתן כבל: ג'יבלי, אתה יודע במה אתה לא בסדר?

איתן כבל: כי יכולת להגיד את זה לפני שאמרת, לא, אנחנו עושים ופועלים.

איתן כבל: יכולת להגיד: תן לי כביש מסוים, אני אבחן את זה ואני אחזור אליך.

איתן כבל: אז אני מבקש ממך, חבר הכנסת מקלב ייתן לך את כביש אופקים, אני רוצה התייחסות אל מקלב עם העתק לחברי הוועדה.

איתן כבל: יש לך עד סוף השבוע זמן אפילו לנסוע, לחזור משם.

אורי מקלב: להרחיב אופקים.

איתן כבל: תודה.

<גבי בן הרוש: היושב-ראש, הערה קטנה לגבי השול.

<גבי בן הרוש: כביש 6, אחרי התאונות המפורסמות, הרי מה הבעיה בארץ?

איתן כבל: גבי.

<עדנה צונץ: זמנך עבר.

איתן כבל: לא רק זמנך עבר.

איתן כבל: גם הדיון הלך למקומות שאני לא בדיוק כיוונתי אליהם.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: נורית גרוסמן, יושבת-ראש "אנשים באדום".

איתן כבל: בבקשה.

<נורית ג'ין גרוסמן: אני רק רוצה להגיד בהתחלה שהעמותה שלנו הוקמה לרוב על-ידי משפחות שכולות, ככה שאנחנו יודעים על בשרנו מה התוצאות של בטיחות בדרכים.

<נורית ג'ין גרוסמן: אם צריך לשאול מה הגורמים של בטיחות בדרכים, אני חושבת שהגורמים ידועים.

<נורית ג'ין גרוסמן: דיברו כאן על כל מני דברים, הכול נכון.

<נורית ג'ין גרוסמן: מה הפתרונות?

<נורית ג'ין גרוסמן: גם זה ידוע.

<נורית ג'ין גרוסמן: זה לא שאנחנו לא יודעים, אנחנו יושבים כאן הרבה שנים, שומעים את כל הדיונים האלה – חברי הכנסת שכבר לא כאן – אנחנו יודעים את הבעיות ואת הפתרונות – מי אשם, למה זה קורה.

<נורית ג'ין גרוסמן: לפי דעתנו, אל"ף, ראש הממשלה וחברי הכנסת שלא שמים את זה בסדר עדיפות כמו שצריך, וכשיש הצעת חוק, תיכנסו למליאה ותראו כמה חברי כנסת באים לשם להצביע, שניים-שלושה, לא יותר מזה בדרך כלל.

איתן כבל: אני ברשותך ארצה להעיר, להגן על הבית.

איתן כבל: שני דברים.

איתן כבל: אל"ף, קודם כול יישר כוח על כל אשר אתם עושים.

איתן כבל: תבורכו, מכל הלב.

איתן כבל: דבר שני, לעולם אל תקבלי כמה מצביעים במליאה כקנה מידה כיוון שזה מגיע למליאה כשהכול כבר עבר, זה בהסכמה כשזה מגיע לקריאה סופית, זאת אומרת שיש הסכמה אז ממילא לא משנה אם יש עשרה או חמישה.

איתן כבל: הדיון האמיתי, הוא בדרך כלל צריך להתנהל בוועדות.

איתן כבל: פה, זה המקום שצריך לטחון את הדברים כדי שנגיע למליאה כשהכול כבר מוכן.

איתן כבל: אבל בבקשה.

<נורית ג'ין גרוסמן: משרד התחבורה בהחלט בהחלט אשם בזה לפי דעתנו, שגם הפך את הרשות הלאומית לגוף בלי כוח, ואני מאוד מסכימה עם חברי הכנסת ואלה שאמרו שצריך לחזק את הרשות.

<נורית ג'ין גרוסמן: חייב להיות עצמאי, וככה שיינין בהתחלה תיאר את זה.

<נורית ג'ין גרוסמן: אכיפה – מה הטעם לחוקק חוקים אם אין אכיפה, וכולנו יודעים את זה.

<נורית ג'ין גרוסמן: ואתה אמרת שאתה לא רוצה לשמוע על חינוך, אבל אני בכל זאת - - -

איתן כבל: אבל לא התכוונתי לזה, חס וחלילה.

<נורית ג'ין גרוסמן: לא, לא, אני הבנתי למה התכוונת.

איתן כבל: כי כל פעם זה הכי קל כדי לברוח מהתמודדות עם מה צריך לעשות.

<נורית ג'ין גרוסמן: כן, אבל אני רוצה להגיד שאנחנו צריכים להחליט איזה חינוך ולמה?

<נורית ג'ין גרוסמן: לחוקים, או לשינוי דרסטי בכל ההתייחסות שלנו של התחשבות, של אחריות וכולי וכולי?

איתן כבל: צודקת.

איתן כבל: זה אני מקבל.

<נורית ג'ין גרוסמן: אלו הדברים שרצינו להעלות.

<נורית ג'ין גרוסמן: הפתרונות כאן.

<נורית ג'ין גרוסמן: אנחנו יודעים את הכול, ועל מקבלי ההחלטות לצערי – כי אני אומרת, אנחנו יכולים להגיד זאת הבעיה, זה הפתרון – אבל אנחנו לא מחליטים.

<נורית ג'ין גרוסמן: זה אתם.

איתן כבל: תודה, יקירה.

איתן כבל: אלפי תודות, ושוב יישר כוח על כל אשר אתם עושים.

איתן כבל: אהוד שפירא, פורום פעולה.

איתן כבל: בקצרה ממש.

איתן כבל: חברים, עשר דקות, וסיכמתי.

<אהוד שפירא: בקצרה וממוקד.

<אהוד שפירא: קודם כול, אני מבקש להתייחס למה שד"ר שיינין כתב במכתב שלו.

<אהוד שפירא: הוא יכול לכתוב ממחר עד מחרתיים, הבעיות שאנחנו יושבים פה ודנים בהן, חלק גדול מאוד עומדות לפתחו.

<אהוד שפירא: שלוש וחצי, ארבע שנים הוא היה יושב-ראש הרשות, והמצב של היום עומד לפתחו, אז קצת צניעות וקצת ענווה לא הזיקו עוד לאף אחד.

<אהוד שפירא: הקמת הרשות התחילה בחטא.

<אהוד שפירא: מה זה התחילה בחטא?

<אהוד שפירא: האבא והאימא לא רצו – לא משרד האוצר ולא משרד התחבורה, לא רצו את הרשות.

איתן כבל: יש לי בקשה, ברשותכם.

איתן כבל: די עם הרשות.

איתן כבל: אני אסכם.

איתן כבל: הבנתי את העניין, אני מבין את העניין.

איתן כבל: איך אומרים, להגיד את אותו דבר בשפה אחרת, עזוב.

איתן כבל: הבנו.

איתן כבל: תודה.

<אהוד שפירא: אוקיי.

<אהוד שפירא: שני דברים חשובים שצריך לחזור אליהם.

<אהוד שפירא: אחד זה משמרות הזה"ב, שהמצב גרוע מאוד.

איתן כבל: תיכף תתייחס לזה אורה יעקב.

<אהוד שפירא: אוקיי.

<אהוד שפירא: המצב של משמרות הזה"ב, ומה שאמרה ראש עיריית ערד לשעבר, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, שהרשות הלאומית חייבת לחזור לשטח.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ברשותכם, אורה יעקב, אגף זה"ב, משרד החינוך, בקצרה.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר לך – אני לא יודע איך זה עובד היום אבל חלק ניכר ממה שיש בי כשומר חוק או התנהגות בכביש, למדתי בכיתה ה' או ו'.

<מרדכי בהירי דואני: ה'.

<קריאה: זה מתחיל שם.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.

איתן כבל: בגיל הזה דברים נתפסים עמוק וקובעים סדרי התנהגות והתנהלות לאורך כל החיים אחר כך.

איתן כבל: בבקשה, גברתי, בקצרה.

<אורה יעקב: אדוני היושב-ראש, לגבי משמרות הזה"ב, יש פה את משטרת ישראל ואת העבודה המשותפת שאנחנו עושים עם הרשות הלאומית.

<אורה יעקב: לפני שנה הייתה ישיבה בדיוק כשמודי נכנס לעבודה בנושא, התשובה צריכה להיות ממשטרת ישראל.

<אורה יעקב: אנחנו אחראים על ההיבטים הפדגוגיים.

<אורה יעקב: מעמד השוטרות שמבצעות את הפעולה הזו הוא שונה ממעמד של שוטרות רגילות.

<אורה יעקב: זאת לא בעיה שאנחנו יכולים לפתור.

<אורה יעקב: יש חוק שאומר שכל מה שקשור להדרכה על הכביש משטרת ישראל צריכה לעשות וזה אמור לפתחה.

<אורה יעקב: יש לנו שיתוף פעולה עם משטרת ישראל, עם ארז פייביש שעושה עבודה נאמנה, אבל היום פה יושבים מהרשות הלאומית.

<אורה יעקב: יש גם שיתוף פעולה עם השלטון המקומי, ישבנו אתם לפני שבועיים ואנחנו מנסים לפתור את הבעיה.

<אורה יעקב: הבעיה המרכזית היא במרכז ואנחנו מודעים לה, ואני חושבת שגם הרשות הלאומית יכולה לתת תשובה בעניין.

<אורה יעקב: ברשותך, אני יכולה להוסיף עוד שלושה משפטים?

איתן כבל: בבקשה.

<אורה יעקב: השוטרות שאמורות לקבל הדרכה, פשוט עוזבות את העבודה בגלל תנאי העסקה לא ראויים.

<אורה יעקב: זה מה שאני יודעת, ואני לא נציגת משטרת ישראל, אז ברשותך.

<אורה יעקב: לגבי משרד החינוך והתפקיד שלנו בנושא הזה.

<אורה יעקב: האגף שלנו התרחב לפני חמישה חודשים, קיבלנו גם אחריות על נושא של נגישות וגם על אורח חיים בטוח.

<אורה יעקב: אז כל הנושא של אורח חיים בטוח משתלב ישירות עם כל תכני זה"ב, וארגון בטרם עובד אתנו עקב בצד אגודל.

<אורה יעקב: גם היום במערכת החינוך יש לנו רק דברים מסוימים שאנחנו יכולים לאכוף אותם.

<אורה יעקב: זה נושא של הדרכה לכיתות א'-ב', זה בתוכנית הלימודים הבסיסית, זה תוכנית בכיתה ה', "עצמאים בשטח".

<אורה יעקב: אחר כך, משהו קצת בכיתה ט' ובעיקר בכיתה י'.

<אורה יעקב: כלומר, יש קשיים גם בנושא של חינוך תעבורתי ואני חושבת שנציגי הרשות יכולים לבטא את זה הרבה יותר טוב ממני, אבל לנו יש תוכניות שעוסקות בכל שלבי הגיל, לכל אגפי הגיל מהגיל הרך, ומה שהיום אנחנו שמנו לנו למטרה בשנת תשע"ה זה הכשרה של כל הצוותים החינוכיים שלנו, מרמת מטה עד בתי-הספר.

איתן כבל: תודה.

<אורה יעקב: המלאכה לא פשוטה.

<אורה יעקב: אנחנו לא נחים על זרי דפנה, אנחנו חיים יום-יום את זה ואנחנו נשמח להגביר את שיתוף הפעולה.

<אורה יעקב: עם הרשות הלאומית אנחנו עובדים בצמוד, גם משטרת ישראל נותנת יד, גם עמותת אור ירוק עושה את המעשים, אבל המלאכה היא מרובה.

<אורה יעקב: וכולנו פה מדברים על טכנולוגיה ושוכחים שבעצם ההתנהלות, הניהול העצמי הוא המרכזי.

<אורה יעקב: וזה נכון שזו העבודה שלנו כמשרד, אבל היא לא רק שלנו, יש את ההיבט של ההורים.

<אורה יעקב: אנחנו מתמודדים עם הורים שאומרים לילד שלהם בגיל עשר: תהיה גבר, תרכב על אופניים חשמליים.

<אורה יעקב: אתה לא גבר.

<אורה יעקב: ההתמודדות היא כן ממש באמירות ששמעתי אותן מולי עם שכניי למגורים.

<אורה יעקב: אז הדברים לא נעים רק על טכנולוגיות.

<אורה יעקב: יש את העבודה שארגון בטרם עושה ועוד ארגונים, כמו שיושבת לצדי האישה המכובדת של אנשים באדום.

<אורה יעקב: בואו קצת נתאחד, בואו קצת פחות אגו, בואו קצת יותר נשתף פעולה, בואו תעזרו גם לנו, גם אנחנו מתמודדים עם הקשיים, וכל גוף יש לו באופן טבעי את האינטרסים שלו.

איתן כבל: אורה, תודה לך.

<אורה יעקב: אני מודה לך.

איתן כבל: יחיאל מונטג, בוקי, וחברת הכנסת רויטל סויד.

<יחיאל מונטג: האמת היא שהדברים כבר נאמרו.

איתן כבל: אז לא חייבים.

איתן כבל: תמיד מרגש אותי כשכולם כבר אמרו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בוקי, בבקשה.

<בוקי מנחם הלוי: אני הייתי רוצה להתמקד בהצעה אופרטיבית במיוחד לרשות.

<בוקי מנחם הלוי: הרעיון הוא להתמקד במיגור תאונות עם נפגעים בקרב הולכי הרגל.

<בוקי מנחם הלוי: המספרים ברורים.

<בוקי מנחם הלוי: שליש מההרוגים השנה הם הולכי רגל, ובשנה קודמת, ב-2014, היו כמעט 40% הרוגים.

<בוקי מנחם הלוי: אני רוצה לקחת תא שטח כמו מעברי חצייה, רחובות אדומים וצמתים אדומים, על-פי דוחות המשטרה, ולנסות להבין מדוע יש כל כך הרבה תאונות באותם צמתים, באותם רחובות.

<בוקי מנחם הלוי: כדי להפוך את זה מהתיאוריה למעשה אני חברתי עם אילן גודרסקי מאור ירוק, ראש תחום טכנולוגיה, וניגשנו לצומת הכי אדום שמשטרת ישראל סימנה אותו – לא יודע אם מרבית

<בוקי מנחם הלוי: כם יודעים מהו – צומת חיל השריון על גבול תל אביב חולון.

<בוקי מנחם הלוי: אחד הדברים הכי מפחידים שיש במדינה, הצומת הזה.

<בוקי מנחם הלוי: בביקור במקום נמצאו אינסוף ליקויים של תשתית, צבע של מעברי חצייה, מופע רמזור קצר במעבר להולכי רגל, שילוט מטעה, הכוון מטעה, תמרורים לא במקום, אינסוף רג'קטים.

<בוקי מנחם הלוי: העלינו את הכול על הכתב ואור ירוק העבירו את הדוח הזה לראש אגף תנועה, לראש עיריית תל אביב ולכל הגורמים, לרשות כמובן.

<בוקי מנחם הלוי: לצערי, מאז לא קרה שום דבר.

<בוקי מנחם הלוי: אני לא כאן קטגור בלהאשים שלא קרה, יש לי הצעה לסדר, הצעה פשוטה, ואני יודע שגם משטרת ישראל תרים את הכפפה, אני בטוח, וגם כל מי שיושב כאן בשולחן – למפות את כל הצמתים האלה בעבודה מקצועית וליצור שיתוף פעולה כמו שרוב הדוברים דיברו כאן.

<בוקי מנחם הלוי: לקחת את תא השטח הזה שקוראים לו צומת, עם מעברי חצייה, ולתת פקודה אופרטיבית מה עושים עכשיו, הן במסגרת העירייה, הן במסגרת הרשות הלאומית, ארגונים התנדבותיים, משרד החינוך.

<בוקי מנחם הלוי: משהו צריך להיעשות כדי להוציא את הדברים אל הפועל, ומבלי לסרוק את כל הצמתים בארץ וכל הכבישים האדומים והצמתים האדומים שמשטרת ישראל מצביעה עליהם, אנחנו לא נתקדם.

איתן כבל: תודה, בוקי.

איתן כבל: זה כאילו מעמיד אותי בשאלה: מה, זה לא נעשה עד היום?

איתן כבל: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אני מברכת אותך על כינוס הוועדה בנושא כל כך חשוב, ובפרט שאנחנו עומדים בפני חופשת הקיץ של התלמידים, שאין ספק שהיא פותחת פתח להרבה יותר מפגעים ותאונות.

רויטל סויד: לא נחזור על הדברים, כולם אמרו דברים מאוד חשובים ועצם קיום הדיון פה הוא בהחלט אמירה בפני עצמה, אבל לפעמים יש רגע שבו צריך להבין שתופעה מסוימת הופכת למה שאנחנו בעולם המשפט היינו קוראים לו מכת מדינה.

רויטל סויד: ומכת מדינה זה משהו שכל הגופים צריכים להתאחד יחדיו, לחבור ביחד ולפעול בשיתוף פעולה כדי למגר אותו.

רויטל סויד: ואני חושבת שאנחנו הגענו בנושא של תאונות הדרכים למצב שבו זה יעד לאומי, שבו הגופים המכובדים שישבו פה ואולי גם אחרים, ובוודאי משטרת ישראל, צריכים לחבור ביחד ולפעול ביחד כדי למגר את התופעה כי אנחנו נמצאים במדינה שאנחנו לא רוצים לאבד את אזרחינו ותושבינו בתאונות דרכים, אנחנו מאבדים אותם גם ככה במספיק דרכים אחרות.

רויטל סויד: ולכן, אדוני היושב-ראש, גם הגעתי כדי לומר לך ברכות על כינוס הדיון הזה וגם באמת כדי לקרוא לכל הגופים לשתף פעולה, לצקת תכנים, ובסופו של דבר לא שכל אחד יפעל רק בתחום המצומצם שלו אלא כעשייה ביחד כי אנחנו נמצאים באמת בפני משהו שהוא מלחמה שהיא צריכה להיות מאבק של כולנו, ומאבק לאומי.

<עדנה צונץ: את יודעת שבן כיתה שלך, הבן שלי רענן צונץ, נהרג?

רויטל סויד: כן, אני יודעת.

רויטל סויד: הוא למד אתי ביסודי, ושלום לך.

רויטל סויד: רענן היה ילד מופלא לאורך כל היסודי, בכאב לב אני אומרת את זה ובכאב לב אני עכשיו מזכירה את שמו.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: אני מבקש מרואה חשבון מרדכי בהירי דואני, המנכ"ל, לומר את התובנות שלך בעקבות הדברים שנאמרו פה, ואני ברשותכם רוצה לסכם.

<מרדכי בהירי דואני: הפתיע אותי מאוד שבמקום לדבר על תאונות דרכים, התעסקו במצב הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: הלוא אומרים אותו דבר פה כולם.

<מרדכי בהירי דואני: התפקיד של הרשות הוא לתכלל, לנהל, להתוות את האסטרטגיה.

<מרדכי בהירי דואני: זה בדיוק תפקידה של הרשות ובשביל זה היא קמה.

<מרדכי בהירי דואני: אבל מה קורה?

<מרדכי בהירי דואני: ברגע שהרשות אומרת, אנחנו לא נעביר כספים אם לא יתקיימו הפרמטרים הבאים, קופצים כל השותפים ואומרים, הם לא עובדים כמו שצריך.

<מרדכי בהירי דואני: אני חושב שצריך לעשות הבחנה בין מה שרוצים מהרשות לבצע – ואמרו את זה פה: הרשות צריכה לקבל את הכוח ואת החסינות.

<מרדכי בהירי דואני: אם אתם רוצים עבודה, תפסיקו להגיד שהרשות לא עושה.

<מרדכי בהירי דואני: הרשות עושה, הרשות בודקת מוקדי סיכון, מיסטר ג'יבלי, והיא בודקת בדיוק מה נעשה, ואם לא הייתה הרשות היה התקן של Trinity ממשיך להיות.

<מרדכי בהירי דואני: ולמה אני כועס?

<מרדכי בהירי דואני: כי לשבת פה כולם ולהגיד, הם לא עושים.

<מרדכי בהירי דואני: אין אנשי מקצוע?

<מרדכי בהירי דואני: יש עובדים שעובדים שמונה שנים ברשות, זה כמו דוקטורט, לומדים לרפואה שמונה שנים.

<גבי בן הרוש: אין לך אנשי מקצוע.

<מרדכי בהירי דואני: למדתי להיות רואה חשבון ארבע שנים, עם התמחות שנתיים.

<מרדכי בהירי דואני: להגיד אין אנשי מקצוע?

<מרדכי בהירי דואני: חבר'ה, אני חושב שבמקום פעם אחת לתת לרשות את הכוח ואת הכבוד שמגיע לה – וזה קורה, וזה יקרה, חבר'ה – ולא להתנגח בה.

<מרדכי בהירי דואני: אין הוקוס-פוקוס, אין קסמים, אבל עם 200 מיליון שקלים או 230 מיליון שקלים, ש-120 מיליון שקלים מתוכם הם לוקחים לתשתיות, גם קשה לעבוד.

<מרדכי בהירי דואני: אז אני אומר עוד פעם.

<מרדכי בהירי דואני: אני אשמח אם חברי הוועדה – ואני באופן אישי אזמן אתכם ואציג בפניכם, לא בשקף אלא בארבעה עמודים, חבר הכנסת איתן כבל, מה עושה הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: אתם יושבים פה, ולא שאלתם מה עושה הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: ראיתם מה עושה הרשות?

<מרדכי בהירי דואני: חוויתם את הרשות?

<מרדכי בהירי דואני: תוכניות עבודה ראיתם?

<מרדכי בהירי דואני: לא.

<מרדכי בהירי דואני: ישבתם מהצד ואמרתם, הם לא עושים כלום.

<מרדכי בהירי דואני: נהדר.

<מרדכי בהירי דואני: בואו תצטרפו יום אחד למנהל מטה בטיחות בשטח ותראו מה הוא עושה.

<מרדכי בהירי דואני: תצטרפו יום אחד למחקר ותראו מה חוקרים.

<מרדכי בהירי דואני: כולם מציעים הצעות ולכולם יש אג'נדות.

<מרדכי בהירי דואני: תבואו עם ההצעות אלינו ונבצע מה שנכון ב"פרטו אופטימום", כלומר על מה שאפשר להשפיע.

<מרדכי בהירי דואני: הייתי בטוח שהדיון יהיה על תאונות בדרכים ולא על מצב הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: זה מקום לדיון אחר.

<מרדכי בהירי דואני: ככה אני מסכם אותו כראות עיני.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, אדוני.

<קריאה: מודי, כל הכבוד.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה דברים ואני מבקש עכשיו שקט.

איתן כבל: האמת היא שאני מאוד מאוכזב מהדיון, וזה קודם כול לקח לי, לנו.

איתן כבל: שעתיים וחצי, זה היה אחד הכדרורים הכי נפלאים שהיו, זאת אומרת שאף אחד כמעט לא כיוון אותי פה כדי שאני אדע להגיד בשורה התחתונה, ואני אומר את זה לך, אין לי טענה כלפיך.

איתן כבל: אתה לא מכבר נכנסת אל קרבות רחוב – אני גם לא נכנס לזה, אני לא פה עכשיו כדי להגיד צריך רשות, לא צריך רשות.

איתן כבל: גם אין לי מספיק כלים כדי לקבוע את הדברים האלה וגם אין לי שום רצון ואני לא חושב שאני צריך בכלל להיכנס למאבקים האלה, בוודאי לא בשבועיים כשאני מתחיל את השבוע השלישי שלי פה בתפקיד.

איתן כבל: אני רק יודע לומר לכם שכבר נאמר הכול על תאונות הדרכים.

איתן כבל: אין כמעט סופרלטיב שלא השתמשו בו, כולל אני.

איתן כבל: כולנו, כל אחד בתורו.

איתן כבל: השאלה היא מה נעשה בפועל.

איתן כבל: ואני גם אומר לך, נתתי לך את ההזדמנות בפתיחת הדברים לכוון את הדיון.

איתן כבל: כיבדתי אותך, נתתי לך לכוון, ואתה לא לקחת את זה עד הסוף.

איתן כבל: אתה צריך להסתכל על זה לא רק מנקודת המבט של האחרים אלא גם מנקודת מבטך שלך.

איתן כבל: אני אומר לסיכום את הדברים הבאים.

איתן כבל: אני לא יודע למה יש עלייה בתאונות הדרכים אחרי כל השעתיים וחצי האלה.

איתן כבל: אני לא יודע איך מתכוונים להתמודד עם השאלות האלה.

איתן כבל: אני מפרגן לכל אחד ואחד שעושה – מהרשות, עבוֹר לכל הגופים – אבל משהו חסר פה במלחמה הכי חשובה והכי גדולה שמתקיימת.

איתן כבל: הנה, השתמשתי בסופרלטיב.

איתן כבל: אני אפנה לשר, אני אבקש ממנו שקודם כול יציג.

איתן כבל: האמת היא שאני אומר לך שאנחנו נקיים דיון נוסף כי לא נחה דעתי מהדיון הזה, שבו אני אבקש מהשר להשתתף, שהוא יציג איך הוא רואה את המאבק בתאונות הדרכים מבחינת סדר העדיפויות שלו.

איתן כבל: אני רוצה לראות אותו, אם הוא מגבה את הרשות, אני רוצה שהוא יגיד איך הוא מתכוון להתייחס ומה הוא צריך לעשות אל מול הרשות, בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים.

איתן כבל: אם הרשות היא הגורם מבחינתו המוסמך, המקצועי, העליון, שכל הדברים מונחים לפתחו, אז אני מבקש שהדברים ייעשו באופן הזה.

איתן כבל: אם לא, שיאמר לנו מהו הפתרון.

איתן כבל: אתם יודעים, האמת היא שציפיתי שכל גורם ייתן לי עמוד אחד שבו הוא אומר לי: חברות וחברים, הנה 2015 - 1, 2, 3, זה המצב.

<גבי בן הרוש: ניתן לך.

איתן כבל: גבי.

<גבי בן הרוש: ניתן לך.

איתן כבל: גבי, לא צריך ממך עכשיו כלום, אנחנו בסוף הדיון.

איתן כבל: אל מול מה הוא מתכוון לעשות ב-א', ב', ג', פשוט מאוד, בוודאי בוודאי בנושא שהוא נטחן עד דק.

איתן כבל: אני אומר את זה, אני מאוכזב גם מעצמי, אבל הבנתי שלא יעזור לי, זהב אני כבר לא אוציא מהדיון הזה.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה, ואני אומר פה לכולם, מבלי חס וחלילה – אינני בקטע של האשמות - אני אבקש שהשר יהיה פה ויתקיים דיון ואני הפעם הזאת גם, גברתי מנהלת הוועדה, אוציא בדיוק בצורה ברורה מה אני מצפה מהדיון.

איתן כבל: אבל בדיוק, כי נכון לסיום הדיון הזה יש במחצית הראשונה עלייה של 28% בהרוגים, ואני עדיין לא מבין למה זה ומה ההתמודדות אל מול זה.

איתן כבל: אני יודע שיש בעיה לא פשוטה במגזר הערבי, לא סתם בהתחלה ניסיתי למקד את כולם שיש בעיה במגזר הערבי, היא כתובה, יש בעיה עם צעירים ויש בעיה עם מבוגרים - בסוף בסוף בסוף, מבלי להיות מומחה, מבלי להיות בשטח השמדה הזה, בקרבות ובמאבקים.

איתן כבל: ואין לי תשובות.

איתן כבל: ואם אין תשובות, זה לא מקובל עלי.

איתן כבל: אז צפו לזימון נוסף בזמן הקרוב, והפעם הזאת – אני אמרתי את זה, אני נהגתי כמנהג, אמרתי לעצמי, לא כיוונתי את כולם מספיק, לא חידדתי מספיק את הדיון – זה לא יחזור על עצמו.

איתן כבל: כל אחד ילך למקום עבודתו, יכין את עצמו, בפעם הבאה לא יהיו הרצאות, בפעם הבאה יהיו תשובות.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

איתן כבל: הישיבה נעולה.