ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2015-06-09 11:00

אלי אלאלוף: בוקר טוב, צהרים טובים כמעט.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור.

אלי אלאלוף: שמי אלי אלאלוף, חבר כנסת חדש – לא בנושא שאנחנו אמורים לדבר עליו – יושב-ראש הוועדה.

אלי אלאלוף: נמצאות אתנו שתי חברות כנסת, אורלי לוי אבקסיס ונורית קורן.

אלי אלאלוף: בוודאי תצטרף אלינו היוזמת של המפגש של היום, חברת הכנסת קארין אלהרר.

אלי אלאלוף: תרשו לי לפתוח רשמית לפרוטוקול.

אלי אלאלוף: היום 9 ביוני 2015, כ"ב בסיוון התשע"ה, השעה 11:20.

אלי אלאלוף: נושא של הדיון הוא במסגרת היום הבין-לאומי לעיוור, הצעה של חברת הכנסת קארין אלהרר לדון במעמד ובנושאים הקשורים לעולם העיוור.

אלי אלאלוף: היות שקארין עוד לא הגיעה, תרשו לי להתחיל.

אלי אלאלוף: מי מאתנו לא חי בסביבה שיש בה אנשים כבדי ראייה – אם זה במשפחה, אם זה בעבודה ואם זה גם בפעילות המקצועית.

אלי אלאלוף: במסגרת תפקידיי הקודמים, יחד עם זוהר נאור ידידי היקר, יו"ר ארגון הנכים – אני לא רואה אותו פה – עבדנו בסוכנות היהודית ושם גיליתי, בזכותו, את היכולות האדירות שיש לאנשים עם בעיות ראייה.

אלי אלאלוף: בזכות זוהר גיליתי כמה אפשר לעשות לאוכלוסייה היקרה הזאת.

אלי אלאלוף: ודאי יש תמיד מה לשפר ולא מספיק מה שיש.

אלי אלאלוף: במשפחתי גם נמצא בחור שהיום הוא עורך דין, נשוי עם משפחה, גם כן כבד ראייה, עם תעודת עיוור, ודרכו למדתי הרבה.

אלי אלאלוף: הציון האחרון, וזה גם גילוי נאות, שמעתי לפני כמה שנים את השר הרצוג, אז שר הרווחה, מודיע על בעיות של "מגדל אור" ועל סגירתו האפשרית.

אלי אלאלוף: העזתי להתקשר מיד בטלפון האישי ואמרתי לו: תעביר לנו את זה.

אלי אלאלוף: אז, כמנכ"ל קרן רש"י, חנכנו את המפעל האדיר הזה.

אלי אלאלוף: אני בטוח שגיא, כשיקבל את רשות הדיבור, ידבר וגם המנכ"ל ידבר על מה שמתרחש.

אלי אלאלוף: ברור שהמצב, כמה שהוא משתפר, לא מספיק טוב עבור אוכלוסיית העיוורים: נושא של תעסוקת עיוורים, נושא של אביזרים או היערכות המערכת לקליטתם ונושאים שוודאי תעלו ונתייחס אליהם.

אלי אלאלוף: אני מודה על ההשתתפות שלכם, של כל מי שהגיע.

אלי אלאלוף: ברשותכם, נתחיל עם חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, מאחר שלא יצא לי קודם, בטח שלא באופן פורמלי ולפרוטוקול, אני רוצה לברך מעומק הלב את חבר הכנסת, היושב-ראש החדש של ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מכירים קצת מקודם, הוועדה התברכה בחבר כנסת שהנושאים החברתיים לא זרים לו, ואני מאמינה שתעשה עבודה מצוינת פה ותמשיך - כמו שידענו לעשות את זה קודם בוועדה הזו - לייצג את מי שזקוק לייצוג והרבה פעמים אין לו לא את הלובי החזק ובטח לא את הכסף כדי ליצור את הרעש.

אורלי לוי אבקסיס: אבל פה היה לנו הרבה לב, הרבה נכונות והקשבה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אתה מגלה עולם שלם של דברים שבחלק מהזמן מדובר בהתאמות מאוד פשוטות, לא יקרות במיוחד.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים תקנות כאלו ואחרות שלא תוקנו בזמן או שאפילו לא הותקנו יכולות ליצור מצב של חיים באמת תלותיים, בעייתיים לכל אותם נכים, ובעיקר לבעלי עיוורון או לקות ראייה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני זוכר נכון את מה שהיה בנוגע ל"מגדל אור", והדברים לא פסקו.

אורלי לוי אבקסיס: אולי זו השנה השישית, אם אינני טועה, שאני משתתפת ביום המיוחד הזה להעלאת המודעות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה דברים שבעיניי קצת סותרים את מה שאנחנו מצהירים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, כמדינה, מצהירים בהצהרות על שילוב אנשים בעלי מוגבלויות, על הנגשה, על פתיחה של מקצועות נוספים, וכשאנחנו מגיעים לבדוק לעומק, לראות איפה נדרשים התיקונים, הרבה פעמים מדובר בדברים מאוד מינוריים, אבל מבחינת אותם אנשים זה שינוי לחלוטין של שגרת היומיום.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם רוצה לומר לגבי העמדות במקומות התעסוקה, שבהן הממשלה, המדינה, משתתפת בחלק יחסית מינורי, ואם מדובר בעסק עצמאי שצריך להתקין כדי אפשר יהיה לקלוט – אנחנו כל הזמן אומרים: בואו נקלוט בעלי מוגבלויות לשירות הציבורי, לשירות הפרטי, כדי להוות דוגמה - אנחנו מגלים שאותם מעסיקים פרטיים נדרשים להוציא הרבה כסף מהכיס כדי לאפשר את ההנגשה הזו, כדי לפתוח עוד מקומות תעסוקה לאותם אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה יודעת לא רק כמה זה טוב לאותו בן אדם אלא כמה זה חוזר אליה חזרה.

נורית קורן: מדובר בחמישה - - -

אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט לא נתפס, על כמה שקלים אנחנו כופים על אנשים – שלום חברת הכנסת אלהרר – לחיות במנותק מהחברה, בלי יכולת אמיתית לשוויון הזדמנויות, לא בעבודה ולא במרחב הציבורי שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לשאול את הנציגות פה לגבי הנושא של בת זוג, שהבטיחו לנו שייפתר.

<גיא שמחי: זה טופל.

אורלי לוי אבקסיס: זה טופל.

<גיא שמחי: כן, ודאי.

אורלי לוי אבקסיס: עשינו פה הרבה רעש בוועדה, אז זה עזר?

<גיא שמחי: עזר מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: שאדוני רק יבין כמה יכולת יש לך, כיושב-ראש ועדה, לשנות את סדרי הממשל פה, לשנות את סדרי העדיפויות.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה מצב מעוות, שאם עיוור היה מתחתן היו באחת היו נוטלים ממנו והופכים את אשתו לעובדת סיעודית, בלי תשלום.

קארין אלהרר: לא ידעת שחתונה מרפאת?

<גיא שמחי: במיוחד עיוורון.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: וזה היה סוג של אבסורד שטיפלנו בו.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה מאוד, ואני מקווה שנצליח לטפל גם בנושאים האחרים, גם לגבי הקצאת שעות תרגום לארגונים המטפלים באנשים שהם גם חירשים וגם עם לקות ראייה, שחייבים לתת את הדעת על כך; את ההנגשה של העמדות שאנחנו מדברים עליהן, העמדות הנגישות, הנכונות.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שהמדינה תעביר סבסוד מינימלי, בעל העסק יצטרך להשתתף ביותר מדי כסף להתאמות.

אורלי לוי אבקסיס: הייתי מוסיפה פה עוד כמה דברים, אבל כנראה שזה מתאים יותר לוועדה לזכויות הילד, שעוד לא התכנסה כי עדיין לא מונה יושב-ראש, או לוועדת החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה בסדר, אנחנו - - -

אלי אלאלוף: אנחנו לא רוצים לוותר לאחרים.

אלי אלאלוף: תגידי מה שאת רוצה.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: דיברנו אז על הספרים.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני לא יודע, אבל אחת הבעיות הגדולות ביותר של ההתאמות היא דווקא עם הילדים, עם בני הנוער.

אורלי לוי אבקסיס: מערכת החינוך לא מונגשת באמת.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על ספרים שאמורים להיות מונגשים, אז ראשית, משרד החינוך לא תמיד מגיש בזמן מה הם הספרים הרלוונטיים לאותה שנה – וצריך לזכור שזו לא הדפסה רגילה, צריך להכין את הספרים האלה מבעוד מועד - ותוך כמה שנים פתאום משנים את תוכנית הלימודים ובהתאם לכך גם את הספרים והילדים נשארים בלי הכלים כדי להשתתף באופן פעיל בשיעור, כדי להתקדם.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אדוני ייתן גם על זה את הדעת, אז אני בכלל מברכת.

אורלי לוי אבקסיס: אני אמנם לא חברה קבועה כאן בוועדה – לא כי לא רציתי, תאמינו לי שנלחמתי על זה - אבל בכל רגע נתון אשמח לקחת חלק ולייצג.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם לא יספרו את האצבע שלי, אני מקווה מאוד שיספרו את מה שיש לי להגיד.

אלי אלאלוף: קודם כול, אני מודיע – תרבות הבית שלי זו תרבות של משפחה ברוכת ילדים, מרוקאית, אז תמיד יש מקום לכולם.

אלי אלאלוף: אז אורלי, תרגישי בבית.

אלי אלאלוף: אני שמח שחבר הכנסת אילן גילאון הצטרף אלינו.

אלי אלאלוף: סליחה שהתחלנו בלעדייך, אבל זה היה חשוב.

אלי אלאלוף: אז אני רוצה שנחזור לחברת הכנסת קארין אלהרר שתישא את דבריה.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות לך על ההתגייסות המידית שלך לקיומו של דיון חשוב ביום הזה, ב-Blind Day שאנחנו מציינים בכנסת היום.

קארין אלהרר: אני אומרת את זה כמעט בכל ועדה שהגעתי אליה עד עכשיו, אבל בעיניי זה חסר תקדים ששמונה ועדות מוועדות הכנסת מקיימות דיון בנושא שהוא באמת, בעיניי, לב ליבו של הדיון האמיתי העיקרי בקיומה של חברה שהיא לא רק כמו שכתוב בחוק "שוויונית וצודקת", אלא לאורך כל היום הוועדות מנסות להביא למקום שבו יש שוויון וצדק גם במעשים.

קארין אלהרר: אני חושבת שמה שצריך לאחד את כולם בדיון ולהיות כלל לנגד עינינו זה שילוב אנשים עם מוגבלויות בכלל, אבל היום בפרט מוגבלות בראייה, בקרב החברה הישראלית הכללית, להבין שכל נושא שאנחנו דנים בו היום, בין אם זה זכאות להנחה בחברת החשמל, בין אם זה דמי ליווי, בין אם זה מוצר שיקום בסל הבריאות שיסייע לתפקוד טוב יותר – כל הדברים האלה מסתכמים בסופו של יום בשילוב מוצלח, טוב ומיטבי של אדם עם מוגבלות עם ראייה בחברה, לראות אותם כמו את יתר האנשים בחברה, כחלק, כאנשים שיש להם גם תעסוקה, גם שעות פנאי, גם כל דבר אחר שאנחנו עושים בחיי היומיום.

קארין אלהרר: אני רוצה שוב להודות לך ולהתנצל שלא אוכל להישאר לכל הדיון.

קארין אלהרר: יש גם דיון בוועדת המדע, חשוב מאין כמוהו גם, ולאחל לכולם דיון משמעותי ופורה, והלוואי גם עם הישגים במהרה בימינו.

קארין אלהרר: תודה.

אלי אלאלוף: תודה לך.

<גיא שמחי: אני רוצה להגיד לקארין תודה רבה לפני שהיא הולכת.

<גיא שמחי: זה בסדר?

אלי אלאלוף: בסדר.

אילן גילאון: אם יש לך דברים טובים, תגיד לבן אדם בחיים כי אחר כך - - -

<גיא שמחי: אגיד, כי קארין בעצם מארחת את היום הזה.

<גיא שמחי: אנחנו ממש ממש מודים על הנכונות, על היכולת שלך להכיל כמעט כל דבר ולהיות כל כך מאוזנת ולראות את הדברים בצורה מאוד מקדמת.

<גיא שמחי: תודה רבה על זה.

קארין אלהרר: אתם זיכיתם אותי בעשיית משהו טוב.

אלי אלאלוף: בבקשה, חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אני מודה מאוד לקארין שארגנה את היום הזה, וזה יום מאוד מאוד חשוב, אבל אנחנו צריכים לדון כל הזמן בבעיות האלה.

נורית קורן: הבעיות האלה לא נמצאות רק ביום אחד, ויש הרבה אנשים נכים.

נורית קורן: לצערי, אנחנו חברה שיש בה הרבה נכים, גם ממלחמות ולא רק מלידה.

נורית קורן: אנחנו צריכים להכיל אותם ולשלב אותם בעבודה ובתעסוקה.

נורית קורן: אני לא אחזור על הדברים של אורלי, כי אורלי אמרה את כל הדברים שאני חושבת עליהם, אלא אתמקד רק בכמה דברים מאוד חשובים.

נורית קורן: הייתי בוועדת החינוך עכשיו, והיו שם אנשים ממשרד החינוך.

נורית קורן: ראיתי את הספרים הגדולים של הילדים, שהם פי שניים מגודל 4A.

נורית קורן: לא יודעת איך ילד סוחב את זה לבית-הספר, זה לא מונגש בעליל, העמודים לא מתאימים בכלל לספר הרגיל, אז אנחנו צריכים לחשוב על זה.

נורית קורן: הבעיה הקריטית מבחינתי היא שהיא אמרה שיש ערכת תלמיד שיש בה מחשב וכל מיני אביזרים שתלמיד צריך.

נורית קורן: חסרות במערכת החינוך 190 יחידות.

נורית קורן: איך יכול להיות דבר כזה?

נורית קורן: איך יכול להגיע תלמיד לבית-הספר בלי הערכה הזאת?

נורית קורן: מבחינתי, זה כאילו הוא לא קיים, הוא לא נמצא שם בכלל.

נורית קורן: איך אפשר להתעלם מהדבר הזה?

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת בקריאה, כוועדת הרווחה קודם, שאסור שיקרה דבר כזה.

נורית קורן: אנחנו רוצים שבתחילת השנה, ב-1 בספטמבר – לא ב-10 ולא ב-30 – ב-1 בספטמבר הכיתה מונגשת.

אורלי לוי אבקסיס: גם לא מדובר בכסף גדול.

נורית קורן: לא, ממש לא.

<גיא שמחי: יש גם בג"ץ בעניין הזה, שמחייב.

נורית קורן: 2015, שמדווחים על כזה דבר – איך אפשר לדווח על כזה דבר?

נורית קורן: אנחנו צריכים לדרוש 1 בספטמבר.

נורית קורן: אני מכירה את זה – אם זה השיעורים שלא מגיעים בזמן, השעות.

נורית קורן: כל מה שהם נותנים זה הרווחה של התלמיד, ובגלל זה זה יכול להיכנס גם כאן.

נורית קורן: אסור שזה יקרה.

נורית קורן: אני מבקשת מאדוני היושב-ראש שנצא בקריאה לנושא הזה, כי אנחנו מתחילים בגיל צעיר ואם אנחנו לא נותנים לו את כל הדברים אנחנו כבר פוגעים בו.

אלי אלאלוף: ועדת החינוך לא יכולה לחייב את משרד החינוך?

נורית קורן: דיברנו על זה, אבל שייצא גם מאתנו, זה לא משנה.

נורית קורן: הרי הדבר החשוב הוא שאנחנו רוצים שלנכה יהיה טוב, שהוא יהיה משולב, שהוא יהיה בתוך החברה, אחד מאתנו.

נורית קורן: הרי אם אנחנו סופרים אנחנו רואים שכמעט בכל בית יש מישהו עם איזושהי לקות, עם איזו מוגבלות.

נורית קורן: מוסרית, אנחנו צריכים לקחת את זה ולקדם את הדברים.

נורית קורן: הדיון שלנו הוא להכניס את המחשבים לסל הבריאות.

נורית קורן: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב – הרי הדיון שלנו מדבר על זה.

נורית קורן: זה מאוד חשוב שיהיו לכל עיוור את כל היכולות ואת כל האפשרויות להגיע, כמו שאנחנו, האנשים הבריאים והאנשים הרואים.

נורית קורן: לתת להם שוויון הזדמנויות לכול.

נורית קורן: זה מאוד חשוב, ולא צריך לבדוק מה אחוזי הנכות, שכל מי שיש לו לקות ראייה יקבל את הציוד הנדרש בסל הבריאות ויקבל את הטיפולים.

נורית קורן: יש עוד נקודה שהיא מאוד חשובה.

נורית קורן: למשפחה של העיוור לא נותנים רכב נכה.

נורית קורן: אמנם הוא מקבל רכב נכה, אבל לקחו את זה ואמרו שהעיוור לא צריך לקבל רכב.

נורית קורן: מה, המשפחה לא צריכה להסיע אותו לטיפולים?

נורית קורן: צריך להסתכל על כל המכלול, כל הדברים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שבתחבורה הציבורית אין הנגשה באמת, ולכן אין אופציה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט לסכן להם את החיים, בטח כשמדובר בילדים קטנים.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אקצר, כי יש כאן הרבה אנשים.

נורית קורן: יושבת ליד מורן כהן.

נורית קורן: היא בחורה שלמדה בחינוך המשולב, בחינוך הרגיל ויש לה תעודת בגרות.

נורית קורן: עכשיו היא לומדת לפסיכומטרי.

נורית קורן: כדאי שתשמעו אותה, מה יש לה להגיד על ההנגשות.

נורית קורן: אישית, אני חושבת שצריך להצדיע לה כי זה לא ברור מאליו, היא נלחמת, עם כל הלקות שיש לה, עם כל הקושי שיש לה, ללמוד וללמוד גם חינוך גבוה.

נורית קורן: אני אישית מצדיעה לה.

<קריאות: כולנו, כולנו.

נורית קורן: תודה, אדוני היושב-ראש.

נורית קורן: אני מתנצלת, אני בעוד ועדה, ורוצה להשמיע את קולי גם בוועדות האחרות ביום העיוור ואני יוצאת.

נורית קורן: תודה רבה לכולכם.

אלי אלאלוף: שלמה מהאוצר, אתה יכול לרשום לעצמך לטפל ב-190 הערכות האלה?

<שלמה פשקוס: של משרד החינוך.

אלי אלאלוף: כן.

<שלמה פשקוס: אני לא יכול להתייחס כי זה לא התחום שלי.

אלי אלאלוף: לא לא, אני לא מבקש.

אלי אלאלוף: אני מטיל עליך משימה, מצווה, לבדוק את זה ואם תשלח לנו מייל בעוד יום-יומיים אנחנו נשמח.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אם אפשר לשאול את נציג האוצר מה כן בסמכויות שלו?

אורלי לוי אבקסיס: שנדע רק באיזה אגף באוצר מדובר.

<שלמה פשקוס: נציג אגף תקציבים, מצוות בריאות, משרד האוצר.

אלי אלאלוף: אילן, ברשותך.

אילן גילאון: אני אשתלב.

אלי אלאלוף: אפשר להתחיל באחרים?

אלי אלאלוף: אם אתה לא ממהר, אני שמח שאתה נשאר אתנו.

אילן גילאון: אפשר להתחיל עם אחרים.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אני מבקש לתת את רשות הדיבור למנכ"ל המרכז לעיוור, אדון שמחי.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<גיא שמחי: תודה רבה.

<גיא שמחי: כבוד היושב-ראש, קודם כול אני מאחל לך בהצלחה רבה בתפקיד.

<גיא שמחי: אני להתייחס לנושא של "מגדל אור" שהזכרת ולתת רקע בעניין הזה, משום ש"מגדל אור" הוא אחד הארגונים שנותנים את שירותי השיקום הבסיסיים ביותר לקהילה, כמו למשל הדרכה שיקומית – שאדם שמתעוור או ילד שנולד עם עיוורון צריך ללמוד איך לחיות בעולם הזה: איך לבשל, איך ללכת, איך למצוא את המקום שלו.

<גיא שמחי: הדברים הם בסיסיים לתפקוד עצמאי.

<גיא שמחי: לפני כמה שנים הארגון הזה קרס – לא ניכנס לסיבה למה - ולא היה לנו מי שייקח אותו.

<גיא שמחי: היה איום גדול על היכולת של הקהילה שלנו לקבל את השירות הזה.

<גיא שמחי: מה שעשית, אדוני היושב-ראש, הוא מעשה שבאמת הציל את הקהילה שלנו.

<גיא שמחי: היום יש בארגון אנשים שעושים עבודה נהדרת, טובה מאוד, רואה את הקהילה.

<גיא שמחי: תמיד יש מה לשפר, אבל זה משהו שהיה כל כך נחוץ וחשוב להמשיך, וזה מה שעשיתם.

<גיא שמחי: תודה רבה על זה.

<גיא שמחי: תודה גם לחברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואילן גילאון על התמיכה ועל הליווי בשנים האחרונות ובכלל.

<גיא שמחי: לפחות מאז שאני פה אני יודע על הליווי ועל התמיכה שלכם.

<גיא שמחי: תודה רבה.

<גיא שמחי: היום הזה הוא באמת יום חג.

<גיא שמחי: מתקיימות שמונה ועדות בכנסת, יש פה נציגים רבים מהקהילה שלנו שבאו להיות ביום הזה, לדבר, להגיד, לספר לכם על חיי היומיום שלנו, על ההתמודדות שלנו.

<גיא שמחי: אני רוצה לומר שאנחנו אנשים עם מוגבלות, אנשים עם עיוורון, יש לנו קשיים רבים במהלך חיי היומיום שלנו, אבל אומר לכם שאנחנו פה היום, בכנסת, גם בוועדה הזאת וגם באחרות, בשביל לייצר את הכלים המתאימים לשילובנו בחברה הישראלית, משום שכאשר יש לנו את הכלים אנחנו מצליחים לעשות את זה מצוין, כל אחד עם היכולות שלו, ביחס לכלל האנשים בחברה.

<גיא שמחי: אבל כאשר הכלים האלה קיימים אנחנו יכולים לייצר תוצר אדיר עבור החברה הזאת, לא רק ברמה היצרנית וייצור פריון לחברה, אלא גם לעזור לחברה להבין ולהתקרב למשהו שהוא אחר וממנו ניתן ללמוד דברים שהרבה מאוד פעמים אי אפשר ללמוד לבד בעצמך.

<גיא שמחי: אדוני היושב-ראש, נשמח מאוד להמשיך ולקדם במהלך השנה את הנושאים שיעלו פה היום, ונשמח לקדם דרך הוועדה הזאת את הנושאים החשובים שלנו.

<גיא שמחי: תודה.

אלי אלאלוף: תודה, גיא.

אלי אלאלוף: תרשו לי לתת את רשות הדיבור למורן כהן.

אלי אלאלוף: בבקשה .

<מורן כהן: שלום לכולם.

<מורן כהן: שמי מורן כהן, אני לקוית ראייה מלידה.

<מורן כהן: בעין אחת אני עיוורת לחלוטין ובעין השניה קיימים שרידי ראייה מעטים.

<מורן כהן: למדתי בתיכון הרוא"ה ברמת גן, והמוטו שלי בחיים, מה שמוליך אותי, הוא שבאמת אין דבר העומד בפני הרצון.

<מורן כהן: כל אדם שיש לו מוגבלות יכול להגיע להישגים, כשנותנים לו את האפשרות ואת ההקלות המתאימות לו.

<מורן כהן: ברוך השם, זכיתי במשפחה מדהימה ובסביבה מאוד תומכת ומפרגנת והצלחתי להגיע לממוצע בגרות 109.

אורלי לוי אבקסיס: התאמצת יותר מדי...

<מורן כהן: כן, זה היה קשה, אבל - - - תיכון הרוא"ה ברמת גן.

אורלי לוי אבקסיס: זה בית-ספר שילובי?

<מורן כהן: זה תיכון דתי רגיל.

<מורן כהן: כל החיים אני משולבת בחברה הרגילה ואין שום סיבה שילד עיוור או לקוי ראייה יצטרך להיות בחברה הרגילה.

<מורן כהן: אפשר הכול, כשנותנים לו את מה שמגיע לו.

<מורן כהן: אז כרגע החלום שלי הוא להתקבל ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים.

אלי אלאלוף: יש מרכז "עלה" מצוין בשבילך.

אלי אלאלוף: שם זה לא ספרים, הכול הקלטות, הכול בדיסקים.

<מורן כהן: עכשיו אני מתכוננת לבחינה הפסיכומטרית.

<מורן כהן: אני רוצה ללמוד חינוך ועבודה סוציאלית, וצריך להוציא ציון מאוד מאוד גבוה בשביל זה, עם ממוצע הבגרות, ובשביל זה צריך את ההקלות המתאימות.

<מורן כהן: יש למבחן הזה הקלות, אמנם - - -

<קריאה: התאמות.

<מורן כהן: התאמות, כן.

<מורן כהן: מי שיש לו תעודת עיוור מגיעה לו תוספת זמן של 140%.

<מורן כהן: יש הקלות מאוד ברורות, ולא מתייחסים לכל מקרה לגופו.

<מורן כהן: אם יש לך תעודת עיוור אתה מקבלים הגדלה של 3A – שזה ממש לא מספיק לי, אני צריכה הרבה יותר – המבחן עצמו הוא מול מחשב שמקריא את המבחן ואני נדרשת לענות על שאלות בדקה או שתיים.

<מורן כהן: תוספת זמן של 140% זה אומר שאם לבן אדם רגיל יש 25 שניות או חצי דקה לענות על שאלה, אז לי יש בערך דקה וחצי עד שתי דקות.

<מורן כהן: זה לא באמת מספיק, כי עד שאני קוראת את השאלה או שאני צריכה להקשיב לשאלה כבר נגמר לי הזמן, אז מה עשיתי כאן?

<מורן כהן: זה לא כל כך רלוונטי.

אלי אלאלוף: אף אחד לא טיפל בזה עד עכשיו?

<מורן כהן: לא.

<מורן כהן: זה מאוד קריטי כי אנחנו רוצים להמשיך בחיים, להתקדם ולא לעשות את הפסיכומטרי עוד פעם ועוד פעם ולשרוף עוד שנה ועוד שנה.

<מורן כהן: עשיתי קורס דרך עמותת "עלה", שמנגישה את כל הספרים ויש הקלטות והגדלות.

<מורן כהן: החומר של הפסיכומטרי מתחדש, זה אומר שצריך לחדש את ההקלטות והספרים, ולעיוורים מוחלטים צריך לעשות הכול בברייל או להעביר לקבצים של מחשב.

<מורן כהן: זה תהליך מאוד מורכב.

<מורן כהן: אם לא יטפלו בזה ניתקע ונצטרך לעשות את הבחינה עוד פעם ועוד פעם ולקבל 400 עוד פעם ועוד פעם.

<מורן כהן: אני באמת מבקשת שידונו עם נציגים עיוורים ולקויי ראיה ומורים לפסיכומטרי על מה באמת מגיע ויבחנו כל מקרה לגופו, כי זה שיש לי בעיה מסוימת בראייה זה לא אומר שלכולם יש את אותה בעיה כמו שלי, אז אי אפשר לקבוע שכל עיוור ולקוי ראייה יכול לקבל את אותן הקלות.

<מורן כהן: כמו שלכל לקוי ראייה יש בעיה אחרת, ככה הוא צריך הקלות אחרות, כמו שמבחינים בבגרויות.

<מורן כהן: הנה - נתנו לי את ההקלות המגיעות לי בבגרות והצלחתי.

<קריאה: התאמות.

אלי אלאלוף: אמרו לך להגיד "התאמות".

<מורן כהן: התאמות.

<מורן כהן: סליחה, אני מצטערת.

<קריאה: יש בזה עניין, לא רק סמנטיקה.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה בהחלט נכון.

<מורן כהן: אנחנו באמת לא מחפשים התאמות מיותרות, אנחנו מחפשים רק הסתכלות הוגנת.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני רק מזכיר - גם בהתאמות הזמן מוגבל.

אלי אלאלוף: מורן, תסיימי במשפט אחרון.

<מורן כהן: אז אני רק רוצה לסכם ולומר שזה עניין מאוד מאוד דחוף כי אני רוצה להתחיל ללמוד בשנה הבאה ואני ניגשת למבחן בעוד פחות מחודש ואני צריכה - - -

אלי אלאלוף: היום זה לא דיון אישי, למרות שנתחשב בזה.

<מורן כהן: אני ועוד לקויי ראייה.

אלי אלאלוף: הצגת את הנושא מאוד יפה, זה מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה: אני עוד לא מכיר את האנשים, אז תעבירו את השם והתפקיד כדי שאדע לעשות סדר ושיהיה דיון פורה ומעניין.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני רוצה לעבור למי שהגיש לנו מסמך – "מגדל אור".

אלי אלאלוף: בבקשה, עודד.

אלי אלאלוף: גילוי נאות - הייתי אחראי לגיוס עודד לעבודה לפני שש שנים, אז בטוח לא חשבתי שאהיה פעם חבר כנסת.

<עודד בשן: אני מודה לאלי על ההזדמנות להיות שותף למשימה ולעבוד עם הקהילה הזאת.

<עודד בשן: גיבשנו יחד, כלל הארגונים ומי שעוסקים בנושא, מספר חסמים שאנחנו חושבים שאם יימצא להם פתרון נוכל להגדיל את השילוב של אנשים עם לקויות ראייה בשוק העבודה.

<עודד בשן: המצב היום, גם גיא אמר, המשק מפסיד כוח אדם חשוב ואיכותי; ובטח על הערך של העבודה עבור האדם שעובד, על זה אני בטוח שלא צריך להרחיב בפורום הזה.

<עודד בשן: יש עכשיו מחקר שממפה בדיוק את הנתונים המדויקים, ולצערנו, פחות מ-15% מתוך האנשים עם לקויות ראייה ועיוורון בגיל העבודה משולבים בשוק הפתוח והמשימה של כולנו היא להגדיל את זה בצורה משמעותית.

<עודד בשן: היום בעולם העבודה, שעובר הרבה שינויים, אחד המרכיבים העיקריים הוא נושא הטכנולוגיה.

<עודד בשן: בלי יכולת לעבוד עם הטכנולוגיה מאוד קשה למלא כל תפקיד כמעט בכל מקום עבודה.

<עודד בשן: כשאני רואה את האוכלוסייה ואת האנשים עם לקויות הראייה והעיוורון וגם את מה שהמדינה נותנת להם מבחינת תמיכות - הם לומדים, מתחזקים ויודעים לעבוד בצורה עצמאית עם מחשב ועם כל התוכנות והחומרות המתאימות; אבל עדיין, אם לא ניצור את סביבת העבודה המונגשת אצל המעסיקים אז כל העבודה שלהם וכל ההשקעה של המדינה – והיא משקיעה המון המון כסף - הולכים לטמיון.

<עודד בשן: חסם אחד שאנחנו מדברים עליו הוא החסם של מימון של ציוד עבור אנשים עם לקויות ראייה ועיוורון בתוך מקומות העבודה, ואתן דוגמאות.

<עודד בשן: אחת, לעובד במעמד עצמאי אין פתרון למימון הציוד, וזה ציוד שיכול להגיע לסכומים גדולים.

<עודד בשן: אין פתרון לעובד במעמד עצמאי עבור כל הציוד שעוזר לו לעבוד בסביבת העבודה.

<עודד בשן: יש דרישות עבור מעסיקים בשוק הפרטי: הם צריכים להשתתף בסכום של 5,000 שקל, שהם צריכים להביא מהכיס שלהם, כדי שלאדם תהיה סביבת עבודה מונגשת, ואני חושב שזה חסם מאוד משמעותי.

<עודד בשן: יש פתרונות שרוב המימון, דרך המטה לשילוב אנשים עם מוגבלויות במשרד הכלכלה, במגזר הציבורי - שאמור להוביל את התחום הזה - אמור לממן את זה בעצמו.

<עודד בשן: "מגדל אור" עובדים בשטח ומלווים מאות אנשים, גם את האדם וגם את המעסיק, בשילוב בעבודה.

<עודד בשן: אנשים פוחדים לבוא לאנשים במשרד הביטחון, פוחדים לאנשים במשרד החינוך או במשרדים ולהגיד: אני צריך מקלדת ברייל, אני צריך את ה-must, בלי זה אני לא יכול לראות ולא יכול להביא את התפוקות שלי.

<עודד בשן: המגזר הציבור שאמור להביא את הדברים האלה או במקומות שאנשים באו וביקשו, אמרו: אין תקציב.

<עודד בשן: בלי הטכנולוגיה הזאת הם לא יכולים להביא את היכולות שלהם לידי ביטוי.

<עודד בשן: בנוסף לזה, וזה גם דבר שצריך לחשוב עליו, היום יש הרבה התפתחות בתחום התקנות בנושא הנגישות, אבל זה לא עוזר אם מערכות המידע, בטח מערכות המידע במגזר הציבורי, לא נגישות.

<עודד בשן: אנשים עם עיוורון שעובדים עם קורא מסך הם חזקים מאוד, הם יכולים לעשות הכול, אבל מערכת המידע לא נגישה, בטח במגזר הציבורי מערכות המידע לא נגישות, וגם במגזר הפרטי.

<עודד בשן: לכן אנחנו מבקשים לחשוב איך למצוא פתרון – כי יש פה מספר שחקנים שיכולים להתייחס - כדי שנושא הציוד לא יהווה חסם עבור אנשים עם לקויות ראייה להשתלב בעבודה.

אלי אלאלוף: אני זוכר את המקרה של חיפה, שבעיריית חיפה אחרי מאמץ גדול של ראש העיר, הגיע לזה.

אלי אלאלוף: עורך הדין ערן טמיר, בבקשה.

<ערן טמיר: גם אנחנו מצטרפים לברכות לגבי היום הזה, לגבי הדיון החשוב.

<ערן טמיר: יש כמה נושאים שעלו פה שהם לפתחה של הוועדה וכדאי לקדם אותם באופן עקרוני.

<ערן טמיר: עלה הנושא של ההנגשה של מערכת החינוך ושל החומרים, הציוד והמחשבים.

<ערן טמיר: כל הדברים האלה אמורים לקבל את המענה דרך תקנות הנגישות הפרטנית, לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<ערן טמיר: הדבר הזה תקוע כבר שנים.

<ערן טמיר: אני מדבר על תקנות שהיו אמורות להיות מותקנות בשנת 2006, עוד מעט 2016.

<ערן טמיר: הוכנה כבר טיוטה, אחרי תהליכים ארוכים שמשרד החינוך הכין, כרגע זה תקוע בדיונים בין משרד האוצר למשרד החינוך בגלל סוגיית התקציב.

<ערן טמיר: ברגע שהתקנות יהיו אז גם יינתן מענה וגם האכיפה תוכל להיות יותר פשוטה וקלה בהקשרים האלה.

<ערן טמיר: אותו דבר גם בנושאים אחרים שעלו פה, כמו למשל התקנות שעוסקות בנגישות של מערכת ההשכלה הגבוהה, שגם זה חלק מהעניין, וגם אלה תקנות שמתעכבות.

<ערן טמיר: לפני הבחירות כמעט עמדנו לאשר אותן - - -

אלי אלאלוף: איפה מתעכבות?

<ערן טמיר: במשרדים.

<ערן טמיר: כרגע משרד החינוך צריך להגיש מחדש את התקנות.

אלי אלאלוף: לא שאנחנו משתחררים מאחריות, אבל וילמה, מזכירת הוועדה שלנו, אומרת שבוועדה שלנו אין תקנה תקועה, אין תקנות שהגיעו לפה - - -

<ערן טמיר: לא אמרתי שהתקנה תקועה.

אלי אלאלוף: זה חשוב לי.

אלי אלאלוף: אני לא מתחמק.

אלי אלאלוף: ההיפך, אני לא רוצה לקבל הערה ולא להתייחס, אני רוצה לדרבן כדי לעשות אותה.

אלי אלאלוף: אז אם תעבירו לנו את הרשימה של התקנות, שאתם יודעים שהן - - -

<ערן טמיר: הרשימה ידועה.

אלי אלאלוף: תן לי לגמור את המשפט, גם אתה תגמור כל משפט שתתחיל.

אלי אלאלוף: אז אני מבקש, אם יש לכם ידע על תקנות שלא זזו, שלא הגיעו עוד לשולחן – כי התקנות בנושאים שלכם אמורות לפה - אנחנו מאוד מבקשים שתעבירו לנו ונעשה הכול למשוך אותן לפה.

אלי אלאלוף: אוקיי?

אלי אלאלוף: תעבירו לנו רשימה מסודרת.

<ערן טמיר: בשמחה.

<ערן טמיר: אנחנו עובדים בנושא הזה בצמוד עם הוועדה כבר שנים.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: עכשיו זה תכלס.

אלי אלאלוף: תביא.

<ערן טמיר: גם פונים ופנינו לשרים החדשים כדי שיחדשו את התהליך.

אלי אלאלוף: אני מזכיר שזכות הדיבור היא שתי דקות.

אלי אלאלוף: גם אם יש התאמה זה שתי דקות.

<ערן טמיר: זה יהיה קצר.

<ערן טמיר: עוד דבר מאוד חשוב שצריך לחשוב עליו הוא לגבי תקנות שכבר כן מותקנות והציבור לא מודע אליהן.

<ערן טמיר: צריך לחשוב איך להגיע לציבור, כי חלק מהדברים שעלו פה, למשל לגבי הפסיכומטרי, כבר יש מענים מסוימים בתקנות שכבר כן בתוקף.

<ערן טמיר: הנושא האחרון הוא הנושא שעלה לגבי התמיכה בעובדים – יש תקנות שעוסקות בזה.

<ערן טמיר: התקנון צריכות לעבור תיקון, כולם מסכימים שהתמרוץ שם לא מספיק.

אלי אלאלוף: אתה נותן אינפורמציה שלא תופסת, אני מתנצל להגיד לך.

<ערן טמיר: לא תופסת באיזה מובן?

אלי אלאלוף: זה לא הופך אותי למשרת שלך, אתה מדבר כללי.

אלי אלאלוף: תן לי תקנות - איפה תקוע, במה זה תקוע.

<ערן טמיר: תקנות של משרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אז תביאו.

אלי אלאלוף: אני ממליץ שנסיים פה את הקטע שלך, תעבירו לנו דברים ספציפיים לטיפול.

אלי אלאלוף: אנחנו פה, חברי הכנסת, כדי לשרת את המטרות שלכם.

אלי אלאלוף: תפעילו אותנו בזה שתביאו.

אלי אלאלוף: יש לנו מנגנון שעומד לרשותכם בשביל זה.

אלי אלאלוף: אוקיי?

<ערן טמיר: בשמחה.

אלי אלאלוף: אני מבקש מסנדרה מרון לשאת את דבריה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<סנדרה מרון: שלום לכולם.

<סנדרה מרון: אני ממונת שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ב"מכבי".

<סנדרה מרון: אני מצטרפת, כמובן, לברכות.

<סנדרה מרון: אני רוצה דווקא לא לבקש אלא לספר.

<סנדרה מרון: תקנות משרד הבריאות שנידונות בוועדה פה עדיין לא אושרו, ולמרות זאת ב"מכבי" אנחנו מאוד משתדלים לקדם את כל נושא הנגישות ולהכין את התשתיות כדי שברגע שהתקנות יאושרו נוביל את כל מערכת הבריאות לכיוון הזה.

אלי אלאלוף: כל מערכת הבריאות שלכם.

<סנדרה מרון: לא, את מערכת הבריאות של כולנו.

אלי אלאלוף: אבל בינתיים את יכולה לדבר בשם "מכבי", לא?

<סנדרה מרון: אמרתי שאנחנו נוביל.

<סנדרה מרון: "מכבי" תהיה המובילה.

<ערן טמיר: גם אצל הרופאים העצמאיים?

<סנדרה מרון: גם אצל הרופאים העצמאיים אנחנו נהיה המובילים, ללא ספק.

אלי אלאלוף: זה תפקיד שהחלטתם לעצמכם?

אורלי לוי אבקסיס: גם בפריפריה?

<סנדרה מרון: ועוד איך.

אלי אלאלוף: אתם החלטת, ב"מכבי", להוביל את הנושא הזה?

<סנדרה מרון: אנחנו עושים את זה לאמיתו של דבר.

אלי אלאלוף: למה עשיתם את זה?

אלי אלאלוף: אתם קופת חולים "קטנה", לא? במירכאות.

<סנדרה מרון: אבל אנחנו מהווים דוגמה ולומדים מאתנו.

אלי אלאלוף: אני מברך שהחלטתם לקחת אחריות כזאת.

<סנדרה מרון: אני רוצה לספר על מה אני מדברת, לתת דוגמה אחת.

<סנדרה מרון: יש פה שני חברי כנסת שהיו בסניף שהנגשנו בדרום, באשקלון, סניף שמהווה דוגמה וממנו באים ללמוד.

<סנדרה מרון: אבל אני רוצה לדבר על משהו ספציפי; במסגרת ההנגשה הנגשנו מכשירים לשירות עצמי.

<סנדרה מרון: אני לא מדברת על הצד של החומרה, שהוא הצד הוויזואלי שהוא מה שאנחנו רואים גם בכספומטים, אני מדברת על הצד של התוכנה.

<סנדרה מרון: ולמה אני מעלה את זה פה?

<סנדרה מרון: כי התוכנה שלנו מונגשת לאנשים עם כל המוגבלויות, כולל אנשים עם מוגבלות בראייה.

<סנדרה מרון: התוכנה תוכננה כך שהיא נותנת מענה בדיבור – לא רק בדיבור בעברית, בדיבור בחמש שפות - הכתב תוכנן בהתאם לתקנות.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מיקי רוזנטל בא להגיד לכם שלום.

מיקי רוזנטל: לא, סליחה.

מיקי רוזנטל: רק באתי להגיד שלום.

אלי אלאלוף: סליחה.

אלי אלאלוף: סיימי בבקשה.

<סנדרה מרון: המכשיר מותאם לכל המוגבלות.

<סנדרה מרון: כל נושא בתוך המכשיר הוא בצבע אחר, גודל הכתב מותאם.

<סנדרה מרון: הוא הוכר במכון התקנים הישראלי כמכשיר שיהווה עכשיו אורים ותומים לכל מכשיר לשירות עצמי בכל מקום בארץ.

<סנדרה מרון: אני חושבת שזו דוגמה מצוינת להובלה, וככה אנחנו מתכוונים להמשיך ולהוביל.

<סנדרה מרון: כמו כן, אני חייבת לענות לחברת הכנסת אורלי אבקסיס על השאלה של הפריפריה.

<סנדרה מרון: בבאר-שבע יש לנו שני עובדים עיוורים שעד כה יכלו לעבוד במרכזייה.

<סנדרה מרון: כששינו את כל התוכנה ב"מכבי" התאמנו את התוכנה, על-ידי חברה – לא אעשה פרסומת – בהרבה כספים.

אלי אלאלוף: תודה רבה, סנדרה.

אלי אלאלוף: יעל וייס ריינד, בבקשה.

<יעל וייס ריינד: תודה רבה.

<חיים פוקס: סליחה, אפשר הערה לסדר?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה אדוני.

<חיים פוקס: שמי חיים פוקס, אני המנכ"ל של מכון בית דוד, המרכז לחירש-עיוור.

<חיים פוקס: כל ארגוני העיוורים, הכנו נייר עבודה לישיבה הזאת.

אלי אלאלוף: הגיע אלינו הנייר שלך?

<חיים פוקס: בסעיף 3 של הנייר של "מגדל אור" מופיע הנושא שלנו.

<חיים פוקס: אנחנו מחכים שנה שלמה לישיבה הזאת, והנושאים - - -

אלי אלאלוף: יש לי הודעה: אני לא ממהר.

אלי אלאלוף: הישיבה חשובה בעיניי, לא אסיים אותה לפני שכל מי שיש לו מה להגיד, ודאי כולל מי שהכין מסמך.

<חיים פוקס: הגשנו מסמך מאוגד על-ידי כל ארגוני העיוורים יחד.

אלי אלאלוף: אז נגיע לזה, ברשותך.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<יעל וייס ריינד: תודה רבה.

<יעל וייס ריינד: אני מעמותת "אופק לילדינו", זה הארגון הארצי של הורים לילדים עם עיוורון או לקות ראייה.

<יעל וייס ריינד: אני מודה לוועדה ובכלל מברכת על היום הזה.

<יעל וייס ריינד: אני שמחה לראות פה אנשים שמלווים אותנו כבר תקופה ארוכה.

<יעל וייס ריינד: אתייחס מאוד בקצרה, כי יש פה הרבה דוברים, לשני דברים שכבר נידונו פה; הנושא של מערכת החינוך – חברי הכנסת אורלי אבקסיס ואילן גילאון הוציאו מכתבים לשר החינוך בזמנו, היו מעורבים בזה.

<יעל וייס ריינד: לצערנו, ההתקדמות, גם אם היא קיימת, היא איטית ולא מספקת.

<יעל וייס ריינד: דובר ה על 192 ערכות שחסרות.

<יעל וייס ריינד: 192 זה לפי הערכת משרד החינוך, להערכתנו יש יותר ילדים שזקוקים לטכנולוגיה מסייעת.

אלי אלאלוף: כבר שמענו את זה.

אלי אלאלוף: בבקשה תחדשו דברים נוספים.

אלי אלאלוף: זאת משימה שלקחנו והטלנו אותה על החבר שלנו שלמה.

<יעל וייס ריינד: אז נקפוץ לבקשה שלך, שזה נושא התקנות.

<יעל וייס ריינד: תקנות הנגשה פרטניות במערכת החינוך, שתקועות, אמורות לפתור את הבעיה התקציבית על מנת שיאפשרו לכל הילדים לקבל - - -

אלי אלאלוף: התקנות של החינוך ילכו לוועדת החינוך.

אלי אלאלוף: תטילו עלינו משימות, חברים.

<יעל וייס ריינד: אבל אנחנו תקועים בין הכיסאות והילדים האלה נמצאים בבתי-הספר ללא ציוד שנים.

<יעל וייס ריינד: מורן כבר דיברה על החוויה, ואנחנו פה קוראים לעזרה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: יעל, הבטחת לנו בהתחלה שתהיי קצרה בדברים שלך.

<יעל וייס ריינד: אני קצרה, ושוב תודה.

אלי אלאלוף: תודה לך.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להעיר הערה, אדוני היושב-ראש, מאחר שאתה מבקש כל פעם להביא משהו חדש ונוסף.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, גילינו שהמדינה מפלה בין סוגים שונים של נכות, ולפעמים באותה נכות בין נכים שונים, אם זה של הביטוח הלאומי או נכי צה"ל, והרבה פעמים דברים שנדמה היה שהעברנו וטיפלנו בהם בכלל לא מיושמים בשטח.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, הנושא של ההטבות בכמות המים ובתעריפי המים, בחברת החשמל וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: האם אדוני יודע, למשל, שחברת החשמל מסך הכנסותיה 1.5% אמורים ללכת לטובת בעלי המוגבלויות בחברה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא קורה, וכולם יושבים בשקט ואין מי שיפקח, ומה עושה עם זה האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדת הכספים בכנסת שעברה הצלחנו להעביר את האחידות, כי זה באמת לא משנה אם אותו בעל מוגבלות זה בגלל פגיעה שהוא נלחם על המדינה בשטח X או Y או אם מלידה, בסופו של דבר שניהם מתמודדים עם אותן הבעיות ולא ייתכן שהמדינה תפלה – לחלק תיתן את העזרה ולחלק אחר לא.

אורלי לוי אבקסיס: פה אנחנו, כוועדת הרווחה, כי זו אוכלוסייה שזקוקה ל-say שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: תמיד לפני תקציב, ואדוני הוא גם חבר במפלגתו של שר האוצר - אלה דברים באמת פעוטים, אפשר לטפל בהם.

אורלי לוי אבקסיס: יש כוח בתקופה הזו, בעיקר לוועדה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שלא תצטרך להשתמש בכוח, אבל בהחלט פנה לשר האוצר, דבר אתו.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם לא כסף שיוצא מהתקציב, זה לצבוע את 1.5% מהכנסות חברת החשמל לאותה מטרה שנקבעה כבר ואנחנו כמחוקקים נתנו את דעתנו על כך, אם זה בוועדות או אם זה באירועים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לבצע, ואם אנחנו לא מבצעים לא עשינו כלום.

אלי אלאלוף: אחד הדברים שאני מבטיח זה המעקב.

אלי אלאלוף: את זה גיליתי בלמידה הקצרה יחסית, למרות שהתכוננתי לפני שהתמניתי אני עוד לא יודע מספיק.

אלי אלאלוף: אני מתנצל, אבל זה חלק מההנאה של העבודה – ללמוד.

אלי אלאלוף: נשתדל לעשות מעקב אחרי כל ההחלטות שהוועדה תקבל, את זה אני מבטיח, כדי שנוכל לעמוד בלוח זמנים שנקבע לעצמנו בצורה מסודרת.

אלי אלאלוף: אני בטוח שיש הרבה החלטות, ואני בא מסקטור שנהנה מהחלטות שלא בוצעו.

אורלי לוי אבקסיס: אני ממש רוצה להתנצל.

אורלי לוי אבקסיס: אני חברה בוועדת הכספים ויש לנו גם דיון.

אלי אלאלוף: שם מותר לך אפילו להצביע.

אלי אלאלוף: נעביר לך הרבה דברים להחלטות.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

<חיים פוקס: אני מנכ"ל של עמותת מכון בית דוד שמפעילה מרכז לאנשים חירשים עיוורים – אנשים שלא רואים ולא שומעים.

אלי אלאלוף: יש פה מישהו ממשרד הרווחה?

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: מה השם?

<אילנה גלייטמן: ד"ר אילנה גלייטמן, מנהלת השירות לעיוור.

<מיכאל מורג: גם ממשרד הכלכלה, מיכאל מורג.

אלי אלאלוף: תודה, נגיע גם אליך.

אלי אלאלוף: בבקשה, חיים.

<חיים פוקס: הגשנו בקשה לוועדה בדבר שהוא בסמכותה של הוועדה.

<חיים פוקס: אנחנו מדברים על אנשים שבנוסף ללקות הראייה שלהם יש להם גם לקות שמיעה.

<חיים פוקס: אדם עם לקות שמיעה זכאי לסל תקשורת, הוא זכאי לסיוע בתרגום לאנשים כשהוא בא לדבר אתם, ויש לזה מספר שעות מוגבל.

<חיים פוקס: הכירו בתקנות לאדם חירש-עיוור לתת לו יותר שעות, שזה מסתכם ב-61 שעות בשנה.

<חיים פוקס: הארגונים שמטפלים באנשים האלה מקיימים פעילות חברתית, שיקומית, לימודית בתחומים שונים לאנשים, שזה המקום היחיד שהם יכולים לבוא אליו לשמוע הרצאות, להשתתף במועדון, לצאת לטיול שהוא מונגש עבורם.

<חיים פוקס: התרגום הוא אחד על אחד בשפת סימנים.

<פוני בז'ז'ינסקי: חיים, יש פה דוגמה איך מתנהלת תקשורת עם מישהו שהוא חירש-עיוור בשפת הכפפה.

<פוני בז'ז'ינסקי: הבאנו אחד העובדים שלנו.

<חיים פוקס: נניח שכל החדר הזה מלא באנשים חירשים, היה מספיק שאדם אחד יתרגם לשפת סימנים, כמו שאנחנו רואים בטלוויזיה ובמקומות אחרים.

<חיים פוקס: כשהאדם חירש-עיוור, צריך מישהו שיעביר לו במגע את הסימנים האלה, וזה הרבה יותר שעות.

<חיים פוקס: התקנות הן תקנות פרטניות שמקנות את השעות לאדם אחד.

<חיים פוקס: אנחנו מבקשים שארגונים שמקיימים פעילות עבור אנשים כאלה יזכו שתתוקן התקנה ויאפשרו לארגון לקבל שעות כדי שיביא את המתורגמנים.

<חיים פוקס: יש לנו מועדון שמשתתפים בו 50 איש, אנחנו צריכים 50 מתורגמנים.

<חיים פוקס: אנחנו לוקחים אנשים חירשים והם מעתיקי סימנים – הם רואים מתורגמן אחד, אבל הם מעבירים לכל אחד בשפת סימנים במגע.

<חיים פוקס: זה בסמכות הוועדה הזאת, כפי שנאמר לנו, לשנות את התקנות האלה.

<חיים פוקס: כמובן, שאם יצטרכו תוספת תקציבית זה דבר נוסף.

אלי אלאלוף: זו תקנה שאומצה על-ידי המשרד?

<חיים פוקס: על-ידי ועדת העבודה והרווחה.

<חיים פוקס: היא קבעה את התקנות של החוק הזה.

אלי אלאלוף: הוועדה לא מייצרת תקנות.

אלי אלאלוף: תקנות מייצר שר ואנחנו רק מאשרים.

<חיים פוקס: אבל מה שלי נאמר כמה פעמים, אנחנו כבר ארבע-חמש - - -

אלי אלאלוף: לא למדתי הרבה – אמרתי לכם את זה לפני דקה – אבל את זה למדתי.

<חיים פוקס: סליחה, אנחנו ארבע-חמש שנים, או עשר שנים, מבקשים מאגף השיקום במשרד - - -

אלי אלאלוף: אתה רואה, הפנייה הזאת שלא הגיעה למסלול הנכון לא טופלה.

אלי אלאלוף: תביאו תקנה - - -

<חיים פוקס: הנה, אילנה - - -

אלי אלאלוף: אתה יכול להתווכח אתי, אבל זה לא - - -

<חיים פוקס: אני לא מתווכח, אם זה לא שייך לפה אז לא שייך.

<חיים פוקס: אבל - - -

אלי אלאלוף: אנחנו גם נפעל, זה לא אומר שלא נפעל.

<וילמה מאור: זה שייך.

<וילמה מאור: אנחנו נאשר את זה, אבל המשרד צריך להגיש את זה.

<חיים פוקס: משרד הרווחה.

אלי אלאלוף: נכון.

<חיים פוקס: יפה.

<חיים פוקס: משרד הרווחה, פנינו אליו עשרות פעמים וזה לא עזר.

<חיים פוקס: אנחנו מבקשים שהוועדה - - -

אלי אלאלוף: נציגת משרד הרווחה, את מקשיבה למה שאמר חיים?

<אילנה גלייטמן: ברור.

<וילמה מאור: תציגי את עצמך.

<אילנה גלייטמן: אני מנהלת השירות לעיוור.

<אילנה גלייטמן: הבעיה ידועה, אנחנו רואים אותה עין בעין אתם.

אלי אלאלוף: והצעתם תקנה?

<אילנה גלייטמן: אנחנו יכולים להציע תקנה, צריך מאחוריה סעיף תקציבי מסוים.

<אילנה גלייטמן: זה לא משהו שבידינו.

אלי אלאלוף: אז זה אומר שלא נעשתה שום פעולה בכיוון הזה.

<אילנה גלייטמן: לא לא.

אלי אלאלוף: בגלל בעיה תקציבית בלבד.

<אילנה גלייטמן: אנחנו, אנשי המקצוע במשרד, רואים עין בעין את הבעיה.

<אילנה גלייטמן: הבעיה יותר סבוכה כשמדובר בתעסוקה, משום שהאנשים החירשים-עיוורים זאת אוכלוסייה שבגלל היעדר תקשורת מוחלט עם הסביבה לא יכולה להגיע לתעסוקה בלי הסעה.

<אילנה גלייטמן: להבדיל מעיוור שלומד להתנייד בכוחות עצמו בתחבורה ציבורית - - -

אלי אלאלוף: הגענו לנושא אחר כבר.

<אילנה גלייטמן: אני מרחיבה את הבעיה של החירש-עיוור.

<אילנה גלייטמן: זו בעיה סבוכה.

אלי אלאלוף: אפשר לקבל מהמשרד – ממך, דרכך - מסמך בנדון?

<אילנה גלייטמן: בהחלט, נשמח.

אלי אלאלוף: אוקיי, אני מבקש שתעבירו לנו מסמך שנוכל להתייחס אליו ולפעול אצל השר והכתובות האחרות במערכת.

<חיים פוקס: תודה רבה.

אלי אלאלוף: כמה אנשים הם במצב הזה?

<חיים פוקס: אנחנו מכירים כ-900 אנשים כאלה בישראל, מכל המגזרים.

<אילנה גלייטמן: מה שהוא מכיר זה לא האנשים שנמצאים ממש באוכלוסייה של נושאי תעודת עיוור.

<אילנה גלייטמן: אלה שהם נושאי תעודת עיוור – אנחנו מנפיקים את תעודת העיוור - הם האנשים במצב הקשה ביותר, וכאלה יש לנו 200 איש, שהם גם חירשים וגם עיוורים.

<חיים פוקס: זה עוד אבסורד אחד, מכיוון שאדם חירש-עיוור זה פגם גנטי מלידה - הוא נולד חירש וכבד ראייה והוא מאבד את שדה הראייה שלו במהלך החיים.

<חיים פוקס: כבר בגיל 15–16 הוא מתחיל להיות מוגבל בניידות ובתקשורת.

<חיים פוקס: יש לו שרידים שהוא יכול להמשיך, אבל תעודת עיוור הוא עוד לא זכאי לקבל.

<חיים פוקס: אבל כולם יודעים שהתהליך הזה, שאין לו לצערנו תרופה ואין לו מה שיכול - - -

אלי אלאלוף: כדי להיות מעשי, להשתדל לפחות, אני מבקש לקבל ממשרד הרווחה נייר עמדה בנדון, שלוקח בחשבון את האוכלוסייה הרחבה של ה-900, ואלה שהם נושאי תעודת העיוורון – 200 איש.

<אילנה גלייטמן: לגבי ה-200 אני יכולה להציג.

אלי אלאלוף: בבקשה גברתי.

<פוני בז'ז'ינסקי: אני מנהלת מרכז "נא לגעת" ביפו.

<פוני בז'ז'ינסקי: במרכז שלנו יש תיאטרון שהשחקנים בו הם חירשים-עיוורים, הבאנו אתנו את איציק, אחד השחקנים.

אלי אלאלוף: הייתי בהצגה.

אלי אלאלוף: מדהימה.

<פוני בז'ז'ינסקי: תודה.

<פוני בז'ז'ינסקי: יש לנו קושי עצום בגלל שכל עלות המתורגמנים וההסעות היא עלינו.

<פוני בז'ז'ינסקי: אתם צריכים להבין, חירש-עיוור לא יכול לבוא במונית רגילה, הוא צריך לבוא עם נהג שמכיר אותו כי הוא צריך לעלות אתו הביתה, לחזור אתו הביתה ולסמוך עליו.

אלי אלאלוף: מי המשרד המתקצב?

<פוני בז'ז'ינסקי: משרד הרווחה מתקצב אותנו.

אלי אלאלוף: הביטוח הלאומי, אגף השיקום, לא?

<פוני בז'ז'ינסקי: הביטוח הלאומי נותן רק על הקמה, הביטוח הלאומי לא נותן לנו על המשך העבודה.

אלי אלאלוף: ומשרד התרבות?

<פוני בז'ז'ינסקי: משרד התרבות נותן לנו 300,000 שקל, שזה 3% מהתקציב, בעבור תיאטרון בלבד.

<פוני בז'ז'ינסקי: אני לא יכולה לשלם מתוך זה למתורגמנים, בוודאי לא להסעות.

<פוני בז'ז'ינסקי: אני חושבת שאנחנו מרכז מאוד מאוד יוצא דופן מכיוון שאני לא מפעל מוגן.

<פוני בז'ז'ינסקי: אצלנו כל השחקנים מקבלים מעל שכר המינימום של עובד רגיל.

<אילנה גלייטמן: סליחה, ועדת הכספים התחילה, אז תמשיך אותי שוש.

אלי אלאלוף: מיכאל מורג, בבקשה.

<מיכאל מורג: אני מנהל תחום ההתאמות במטה לשילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה במשרד הכלכלה.

<מיכאל מורג: ראשית, אני רוצה להתייחס לכמה דברים שנאמרו כאן וליידע את הוועדה לגבי דברים שעומדים להיעשות.

<מיכאל מורג: ציין עודד שהמעסיקים נדרשים לתת 5,000 שקלים כדי לקבל את עזרת המטה בציוד אנשים עיוורים.

<מיכאל מורג: הדבר נכון, אבל זה לא חל על לקויי ראייה.

<מיכאל מורג: בעיקרון, על-פי התקנות, בכל סוגי המגבלות המעסיקים חייבים להשתתף בסכום מסוים בהתאמות שהמדינה נותנת.

<מיכאל מורג: המדינה נותנת לאנשים עם מוגבלות, למעט עיוורים, סכומים שנעים למעסיק פר עובד, תלוי בבעיה, בין 15,000–19,000 שקלים, כשההשתתפות נעה בין 1,000 ל-3,000 שקלים.

<מיכאל מורג: כאשר מדובר בעיוורים עם תעודת עיוור, המדינה אמרה שההשתתפות תינתן עד 60,000 שקלים, מכיוון שהציוד לעיוור יקר.

<מיכאל מורג: מניסיון של שמונה שנות הפעלה, לא קיבלנו דרישות לציוד פר עיוור שעולים על הסכום 60,000.

<מיכאל מורג: בעיקרון, אנחנו פונים לשינוי תקנות בדבר הזה ומבקשים, בדיון עם האוצר, להעלות את הסכום הזה ל-80,000 שקל.

אלי אלאלוף: כמה פתרונות למקומות עבודה אתם מספקים בשנה?

<מיכאל מורג: בין השנים 2010–2015 פנו אלינו 63 מעסיקים, חלקם פנו מספר פעמים.

<מיכאל מורג: בין היתר, פנו מ"נא לגעת".

<מיכאל מורג: הם נענו, אני חושב שבצורה רחבה.

<פוני בז'ז'ינסקי: לא, ממש לא.

<מיכאל מורג: על-ידינו?

<מיכאל מורג: כן.

<פוני בז'ז'ינסקי: לא.

<מיכאל מורג: 300,000 שקל.

<מיכאל מורג: זה לא מספיק?

<פוני בז'ז'ינסקי: לא, לא.

<מיכאל מורג: אוקיי.

<מיכאל מורג: מספר העובדים העיוורים המועסקים שניתנו עבורם התאמות למועסקים הם סדר גודל של 220 איש, בערך כספים של כ-2.1 מיליון שקלים בשנים האלה – זה מענה לשאלה שלך.

<מיכאל מורג: סיפקנו אמצעי מחשוב - - -

אלי אלאלוף: מה התקציב השנתי שאמור להיות בסעיף הזה?

<מיכאל מורג: אין לנו תקציב שנתי במובן זה שאין סכום מיועד ספציפית לעיוורים.

<מיכאל מורג: ההשתתפות שהמדינה נותנת היא בבחינת מתן שירות על-פי חוק.

<מיכאל מורג: כאשר יש פנייה והמעסיק זכאי לקבל עבור עובדו העיוור את ההתאמה של המדינה, ההתאמה ניתנת.

<מיכאל מורג: אין בעיות תקציב.

אלי אלאלוף: זה אומר שאתה עונה למאה אחוז מהפניות.

<מיכאל מורג: כן, ובלבד שהם זכאים על-פי התקנות לקבל.

אלי אלאלוף: יודעים את זה החברים שלנו שיושבים פה?

<קריאה: על-פי התקנות - - -

אלי אלאלוף: אתם אוהבים את המילה "תקנות".

אלי אלאלוף: ..

<מיכאל מורג: אני לא זוכר מקרה של פנייה של מעסיק בגין עובד עיוור נדחתה אי-פעם בגלל בעיה תקציבית.

<מיכאל מורג: מקבלים בדרך כלל את מלוא סכום - - -

אלי אלאלוף: וההשתתפות של המעסיק היא לא חסם?

<מיכאל מורג: ביקשנו לשנות את התקנות.

<מיכאל מורג: כבר הגענו לשלב שכל השינויים נוסחו במשרד, בלשכה המשפטית, ממש בלשון של הבאתן לוועדה.

<מיכאל מורג: התחלנו להעביר - - -

אלי אלאלוף: מה רוח ההמלצה?

<מיכאל מורג: רוח ההמלצה היא לבטל את השתתפות המעסיק בציוד לעיוורים, לבטל את כל הסכום.

<וילמה מאור: על כמה היא עומדת היום?

<מיכאל מורג: על 5,000 שקל, כאשר מדובר במימון מוגדל – על ה-60,000.

<מיכאל מורג: מי מקבל את המימון המוגדל?

<מיכאל מורג: רק אדם המחזיק תעודת עיוור.

<מיכאל מורג: לקוי ראייה לא יקבל עד 60,000, הוא יקבל כמו כל אדם עם מוגבלות אחרת – עד 19,000 - - -

אלי אלאלוף: מה היתה הנטייה באוצר - לאשר?

<מיכאל מורג: לדעתי היתה נטייה חיובית.

אלי אלאלוף: תוך כמה זמן תוכל להביא את תיקון החוק או את התקנה הנדרשת?

<מיכאל מורג: אנחנו רוצים להעביר את זה עד 2016.

אלי אלאלוף: זה אומר שהיישום ב-2017?

אלי אלאלוף: אתם לא יכולים לגמור את זה ב-2015, כדי שיהיה כבר בתקציב של 2016?

<מיכאל מורג: במהלך השנה.

אלי אלאלוף: תשתדלו להביא את זה לפני נובמבר, כשהתקציב אמור להיות מאושר.

אלי אלאלוף: אז תנסו להביא את התקנה הזאת לפני כן כדי שנוכל לטפל בזה בהקדם כדי שזה יופעל מיידית ב-2016.

<מיכאל מורג: אנחנו עובדים על כך.

אלי אלאלוף: אם תביאו את זה ב-2016 זה רק - - -

<מיכאל מורג: לא לא, לא נעשה את זה ב-2016.

<מיכאל מורג: אנחנו פועלים לקראת, במגעים עם האוצר בנושא.

אלי אלאלוף: אז אני שמח שקלעתי לכוונות טובות.

אלי אלאלוף: מה עוד?

<מיכאל מורג: אלה הנקודות העיקריות.

אלי אלאלוף: תודה, מיכאל.

אלי אלאלוף: הוא בא מוכן.

אלי אלאלוף: כל הכבוד, מיכאל.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: גם האחרים, אבל יש פה תשובות ואני שמח על כך.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת גילאון ממושמע, אבל הוא נאלץ לזוז.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אילן גילאון: התייחסות לעניין האחרון - התשלום הזה הוא תשלום חד-פעמי וזה ציוד שמתבלה, ולכן צריך ללכת לתיקון שהוא מחדש את עצמו.

אילן גילאון: ברכות על היום הזה לקארין אלהרר.

אילן גילאון: אגיד לכם את האמת, כל שנה אנחנו מקיימים את יום העיוור, את יום הנכה ואת יום האישה, וזה מאוד מטריד אותי.

אילן גילאון: אני רוצה שפעם אחת נקיים את יום הבנקאי, את יום הטייקון, זה יגיד לי שכנראה הבעיות האחרות פתורות.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית היא איך נוגעים בשורש הבעיה, במנוע המרכזי.

אילן גילאון: אני, בניגוד למה שנאמר כאן, לא מאמין שקיימים בכלל אנשים שהם לא מוגבלים.

אילן גילאון: אין דבר כזה.

אילן גילאון: כולנו מוגבלים או נושאי מוגבלות או יש לנו מוגבלים בבית או אנחנו עלולים להיות מוגבלים או שאנחנו מתבגרים ואנחנו הופכים למוגבלים, וכל היכולת שלנו לעבור מעמדה פסיבית לעמדה אקטיבית היא הדבר החשוב ביותר.

אילן גילאון: לא "אל תשים מכשול בפני עיוור" אלא "הסר מכשול בפני עיוור" – זאת הנקודה המרכזית.

אילן גילאון: היום טכנולוגיה ישנה אבל הרשות נתונה.

אילן גילאון: הטכנולוגיה, ברוך השם, מאפשרת לנו לצמצם 80% מהטווחים בכול, אבל אנחנו צריכים להחליט באופן אוניברסלי, ביטוחי – לא על בסיס של חמלה, לא של זכויות - ובגלל אני אומר שאין מישהו שלא נזקק לדבר הזה, שהתפיסה צריכה להיות הסביבה ולא שינוי הבן אדם והתאמתו לסביבה היא הדבר המרכזי בעניין הזה.

אילן גילאון: זאת שאלה של סדר עדיפויות של תפיסת עולם.

אילן גילאון: הרי סוף כל סוף מה שאומרת הנגישות היא שכל אדם זכאי, בתוך החברה הזאת שאנחנו חיים בה, בתוך הביטוח שנקרא מדינת ישראל, להגיע למחוז חפצו, למטרתו, בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: נקודה, סוף פסוק.

אילן גילאון: כאן זה עניין של חוק כלים שלובים.

אילן גילאון: בדרך כלל המערכות שאנחנו ניצבים מולן - ואתה יודע את זה, אלי, טוב ממני - עוסקות בהפרד ומשול הרבה מאוד פעמים.

אילן גילאון: נתקלתי לא אחת בעימות בין קבוצות מוגבלות כאלה לבין קבוצות מוגבלות אחרות מי תשיג יותר - אני יכול לתת דוגמה של הפוליו וה-CP.

אילן גילאון: בסופו של דבר, במרקם הזה חייבים להבין שאנחנו צריכים לבנות את הספקטרום בתפיסת עולם, בתודעה, לפני שהתקנות באות.

אילן גילאון: התקנות, בסופו של דבר, מה הן עושות?

אילן גילאון: הן מתקנות מה שלא היה צריך להיות מקולקל.

אילן גילאון: איך אנחנו הולכים בתפיסת העולם הזאת, האורתופדית, שלנו לתקן דברים.

אילן גילאון: אז אנחנו מתקנים.

אילן גילאון: אז היה את הנושא של חוק זכויות יוצרים שעזר לנו להתקדם.

אילן גילאון: בוועדת הנגישות אנחנו עוסקים עד הגרדים הכי קטנים – של הכתב בתוך המעלית.

אילן גילאון: חבר'ה, הדיבורים בצד מפריעים לי.

אילן גילאון: אני גם דיסלקט והיפראקטיבי.

אילן גילאון: לא כל המוגבלויות שלי נראות, ולכן אני גם עושה שימוש בספרייה לעיוורים, וזה בדיוק מה שממחיש שאפשר להשתמש באופן אוניברסלי בדברים האלה, שנגישות במקום אחד עוזרת לנגישות במקום אחר.

אילן גילאון: אני מאוד אוהב לראות זוג קשישים שיורדים שלובי זרועות ברמפה של כיסא הגלגלים.

אילן גילאון: הם עושים דבר לא חוקי כביכול, כי זה לא נועד להם, זה נועד לכיסא גלגלים, אבל זה יותר נוח להם כי זה יותר מתון, כי לפעמים מדרגה אחת היא ההבדל בין עבדות לחירות.

אילן גילאון: למה אנחנו מקיימים את הימים האלה בכנסת?

אילן גילאון: כדי לייצר בסופו של דבר תפיסת עולם שמביאה אותנו לדבר שנקרא חלוקה ואוניברסליות.

אילן גילאון: כל השאר לא מעניין אותי – אני לא רוצה חמלה, אני לא רוצה חברתיות, לא רוצה כלום; אני רוצה חלוקה ואוניברסליות, רוצה לאפשר סוליה שמאפשרת לכל רגל ללכת בה, שבעניין הזה אתם תהיו לי לרגליים ואני אהיה לכם לעיניים, וככה נוכל להתקדם כולנו יחד.

אילן גילאון: אני חושב שאנחנו נמצאים על סיפה של מהפיכה, לא בסופה.

אילן גילאון: עניין שהוא בעיקר תודעתי.

אילן גילאון: יש חוק אחד שאנחנו לא יכולים לחוקק כאן – את החוק שאנשים יהיו בני אדם אי אפשר לחוקק.

אילן גילאון: לכן, עם קצת פחות גרידיות מצד קבוצות מסוימות וקצת פחות אגו כולנו יכולים להשתלב ובאמת להגיע למחוז חפצנו, כל אחד מאתנו באופן פרטי.

אילן גילאון: אנחנו, בנינו, שכנינו ואנחנו בזקנתנו יכולים להגיע למחוז חפצנו בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: השמיים הם הגבול בעניין הזה, וגם אותם צריך להנגיש, אבל הטכנולוגיה קיימת, היא עוזרת לנו כל כך הרבה.

אילן גילאון: בטכנולוגיה הנוכחית 80% מן האנשים יכולים לעסוק ב-80% מן התעסוקות.

אילן גילאון: אני חותם לכם על זה בלי שבדקתי את זה במעבדה.

אילן גילאון: זה עניין של רצון טוב, כאשר בסופו של דבר הגורם המכריע הוא האדם עצמו; הגורם הכי מנגיש בעולם הזה זה האדם עצמו, עם דעותיו הקדומות, עם היכולות שלו להבין שזה חלק מתוך סולידריות בין בני אדם, לא עושים טובה לאף אחד.

אילן גילאון: מכאן אנחנו מתקדמים, לכן החשיבות של הימים האלה שנקיים אותם.

אילן גילאון: "והגית בו יומם ולילה" עד שיום אחד – פעם הייתי אומר שהאסימון ייפול, אבל פה כולם כל כך צעירים שלא יודעים מה זה – הדיסקט יתחיל לעבוד וניגע במנוע המרכזי שהוא המנוע של החלוקה.

אילן גילאון: זה אוניברסלי, זה נכון, זה טוב, לא צריך להתמקח על כל מהמורה.

אילן גילאון: כאשר אנחנו מתאימים את הסביבה לכולם ולא עושים את זה להיפך – מתאימים כל פרט בפני עצמו.

אילן גילאון: אז אני יודע שמנסים לפצל בין הארגונים.

אילן גילאון: תראו, יש במדינת ישראל 37,000 עמותות, שתבינו.

אילן גילאון: מצד אחד, אני אומר שונא עמותות יחיה, כי הן משחררות את המדינה מאחריות; מצד שני, מה היינו עושים בלי העמותות האלה?

אילן גילאון: אוי ואבוי איפה היינו.

אילן גילאון: לכן, בתוך הפשרה הזאת שאנחנו חיים בתוכה אנחנו צריכים להתקדם לעבר הממלכתיות, לעבר החלוקה, שכל מגבלה - ובנסיבות הזמן אפשר להתגבר על כל דבר כמעט, על 80% מהדברים - נוכל להתקדם בעניין הזה.

אילן גילאון: בעניין הספציפי של העיוורון, אני חושב שהיתה התקדמות יפה עם הנושא של חוק זכויות היוצרים, שעוזר לנו הרבה מאוד היום מבחינת היכולת שלנו להשתמש ביצירת מקור.

אילן גילאון: אבל, כמובן, אנחנו צריכים להנגיש – זה מדרכות, כבישים, מקומות עבודה והכי הרבה, חבר'ה – צריכים להנגיש את האנשים.

<פוני בז'ז'ינסקי: ותחבורה ציבורית.

אילן גילאון: הכול, אבל אני שוב אומר:

אילן גילאון: כדי לכלול את הכול צריך להנגיש את האנשים.

אילן גילאון: באמת "מכבי" מגיע להם, אני בעד שנחזק אנשים.

אילן גילאון: הדברים קורים, זה פוליטיקלי קורקט הכיוון הזה, כל אחד כבר מתחיל לאט לאט להבין.

אילן גילאון: את זה צריכים לחזק, את האלמנטים האלה, ולעמוד גם מול כל גורם פוליטי, משום שהפוליטיקה קובעת רק דבר אחד: מי מקבל כמה ומי משלם כמה ולמה.

אילן גילאון: זה הכול, שום דבר אחר לא נקבע.

אילן גילאון: אנחנו כוועדה, והיושב-ראש שלנו הוא יושב-ראש עם אוריינטציה מובנית בנושא הזה, רוצים לעשות את השינוי הזה, אבל כל אחד הוא חייל במהפכה התודעתית הזאת שצריכה להתרחש לטובת כל אחד מאתנו.

אילן גילאון: לא עושים לאף אחד אחר טובה.

אילן גילאון: זה לא אלטרואיסטי, זה אגו אלטרואיסטי – נקרא לזה "אָלטרוגואיסטי".

אילן גילאון: זה יהיה טוב לכל אחד מאתנו כשבסך הכול נסתובב בסביבה טובה יותר.

אילן גילאון: אני נורא מתנצל, אני צריך לזוז.

אילן גילאון: ניסיתי להקשיב לכולם.

אלי אלאלוף: חרגנו מהזמן.

אלי אלאלוף: תודה, אילן.

אלי אלאלוף: תודה שבאת.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול עוד שאלה אחת, מיכאל, ברשותך.

אלי אלאלוף: לא התייחסת לעיוורים העצמאיים.

אלי אלאלוף: מה העזרה שמגיעה להם?

<מיכאל מורג: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, 1998, והתקנות שלו קובעים שהשתתפות המדינה בהתאמות איננה חלה על עובד עצמאי, בלי שום קשר אם הוא עיוור או לא עיוור.

<מיכאל מורג: עובד עצמאי עם מוגבלות – החוק לא חל.

<מיכאל מורג: לדוגמה, עורך דין שהוא עיוור - - -

אלי אלאלוף: אני שואל שאלה עכשיו, את התשובה הבנו.

אלי אלאלוף: זה נראה לך טבעי, נכון, לא לתת לעצמאים התייחסות?

<מיכאל מורג: אם אתה שואל אותי באופן אישי - בהחלט לא.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברתי.

<ענבר דוד: אני מאגף השיקום בביטוח הלאומי, ואני רוצה להוסיף ולהגיד גם על דברי עודד וגם על דברי מיכאל בעניין המכשור לעיוורים.

<ענבר דוד: לעניין השאלה הזאת, בגלל שהיתה לקונה בנושא של עצמאים, הביטוח הלאומי, אגף השיקום, מממן לעצמאים את המכשור, עושה את האבחון ומממן.

אלי אלאלוף: באופן קבוע?

<ענבר דוד: באופן קבוע בלי שום בעיה, למי שהוא עוסק פטור עוסק מורשה.

<ענבר דוד: מי שיש לו חברה, הוא שכיר של החברה שלו אז אין בעיה.

<ענבר דוד: ברשותך, אני רוצה לחדד קצת היסטוריה, ומבחינתי זה סוג של תיקון.

<ענבר דוד: עד לתקנות היתה לקונה בחוק, ואגף השיקום של הביטוח הלאומי מימן לעיוור את מכשירי העבודה האלה, הוא קיבל אותם לידיו.

<ענבר דוד: הוא לא היה תלוי במעסיק שלו.

<ענבר דוד: קודם כול, אדם עם לקות ראייה או עם עיוורון, חל צמצום ניכר - - -

אלי אלאלוף: הציוד הגיע לעיוור עצמו, והוא בבעלותו כל הזמן.

אלי אלאלוף: אם הוא זז הוא לוקח את זה אתו.

אלי אלאלוף: הגיוני.

<ענבר דוד: כן.

<ענבר דוד: זה נתן חירות ודרגות חופש מאוד גבוהות לעיוור, כי חל צמצום ניכר בטווח העיסוקים של אנשים עם לקות ראייה ועיוורון.

<ענבר דוד: בגלל העומס של המלל, גם אם יש טכנולוגיה מסייעת עדיין השימוע הוא טכני, הוא קשה.

<ענבר דוד: גם מי שצריך רק זום טקסט או הגדלה, העיניים מתעייפות, ולכן מאפיין את האנשים האלה שהם עובדים בחלקיות משרה במגוון עבודות.

<ענבר דוד: כשמכשיר העבודה ניתן להם יש להם את חופש העבודה לעבוד בכמה מקומות בחלקיות משרה, והם לא מעמיסים על המעסיק.

<ענבר דוד: עם כל מה שמיכאל אמר, עדיין יש תלות לאדם שמתעוור במעסיק שלו, לפנות אליו ולבקש ממנו שיפנה למשרד הכלכלה, כשהמעסיק צריך גם לפנות, גם הוא רואה עובד שהתפוקה שלו יורדת בגלל לקות הראייה.

<ענבר דוד: זה מקום לא נוח לעובד להיות בו, והמעסיק מוציא את הכסף ואז מקבל החזר.

<ענבר דוד: אנחנו, בעקבות החוק הזה, צמצמנו בשנים האחרונות את המימון שאנחנו נותנים לאנשים עיוורים.

<ענבר דוד: אנחנו כבר לא נותנים לאנשים עובדים עם עיוורון את המכשור ומפנים אותם למשרד הכלכלה או למשרדים הציבוריים שהם עובדים בהם.

<ענבר דוד: גם משרדי הממשלה מקשים מאוד על העובדים.

<ענבר דוד: מרבית העיוורים מתעוורים במהלך שנות עבודתם.

<ענבר דוד: זה מקום מאוד לא נוח.

<ענבר דוד: לכן, מה שאני מציעה זה להחזיר את החירות לידיו של העובד, לחסוך לו את המגע מול המעסיק.

<ענבר דוד: אתם צריכים להבין שכל העיבוד הרגשי של האובדן, של הלקות, הוא כל כך קשה שהמקום הזה עוד לבוא ולהיתלות ולבקש עזרה מהמעסיק שאתה תלוי בו למחיה של המשפחה שלך - - -

אלי אלאלוף: אבל אני שומע ממיכאל מציע לתקן.

<ענבר דוד: את ההשתתפות, אבל עדיין המעסיק קונה, המעסיק עושה את ההתאמות, הוא מזמין את האבחון.

<ענבר דוד: הוא משלם את זה.

אלי אלאלוף: מה התגובה שלך, מיכאל?

<מיכאל מורג: מה שענבר אמרה עכשיו, הדברים באים מתוך סידור עבודה - הסכם, נהלים - בין המטה לבין הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: המטה של משרד הכלכלה.

<מיכאל מורג: כן.

<מיכאל מורג: הביטוח הלאומי מספק לעובד את הציוד באופן אישי, כך שהוא בשלבי הקליטה שלו במקום העבודה הוא מגיע עם הציוד.

<מיכאל מורג: המטה מספק את הציוד למעסיק עבור העובד שלו כאשר העובד כבר מועסק.

אלי אלאלוף: אם העובד עוזב?

<מיכאל מורג: אם אותו עובד עיוור שדיברה עליו זקוק לחידוש הציוד, להחלפה, שכלול - - -

אלי אלאלוף: אם הוא מחליף מקום עבודה?

<מיכאל מורג: אין שום בעיה, המעסיק מוכן להגיש.

אלי אלאלוף: אז הציוד נשאר אצל אותו המעסיק שהוא כבר עזב.

<ענבר דוד: כן, שזה אבן שאין לה הופכין.

אלי אלאלוף: לא נראה לכם אבסורד שזה נשאר אצלו?

אלי אלאלוף: אין לכם אפשרות לנייד את הציוד הזה?

<מיכאל מורג: יש פה לא מעט בעיות.

<מיכאל מורג: בין היתר, אני רוצה לציין שאנחנו נותנים - - -

אלי אלאלוף: אז מוותרים?

אלי אלאלוף: משקיעים 60,000 שקל ומוותרים?

אלי אלאלוף: אין לו כבר עובד עיוור, זה לא נראה לכם בזבזנות?

<שושי להט קרטר: המעסיק נשאר תקוע עם העובד כי הוא לא רוצה להפסיד את ה-60,000.

<שושי להט קרטר: זה נשאר אצלו כאבן שאין לה הופכין.

אלי אלאלוף: הציוד נשאר אצלו, לא העובד.

אלי אלאלוף: העובד, הוא מתפטר ממנו.

<מיכאל מורג: הוא מחויב לעבוד שנה.

אלי אלאלוף: אוקיי, הבנתי.

אלי אלאלוף: אני מבקש - - -

<מיכאל מורג: הציוד לא נשאר כאבן שאין לה הופכין, הציוד חוזר אלינו.

<מיכאל מורג: זה לא מדויק.

<ענבר דוד: כבוד היושב-ראש, אני רוצה רק להגיד מתי אנחנו מממנים.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: רק הערה אחת ואני מסכם.

<ענבר דוד: הביטוח הלאומי מממן לסטודנטים, לכל מי שלומד אצלנו הכשרה מקצועית, לקליטה ראשונית בעבודה – ביקשנו לראות את זה כחלק מרצף השיקום כדי שלאדם יהיה ניסיון תעסוקתי אנחנו מממנים כדי לתת את הציוד הזה - ולעצמאים.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: מה שמך?

<אייל שפירא: אייל שפירא, אני אמור להיות רשום.

אלי אלאלוף: בבקשה, דבר.

אלי אלאלוף: בכל מקרה יש לך זכות דיבור.

<אייל שפירא: אני לקוי ראייה מלידה.

<אייל שפירא: בתפקיד האחרון הייתי מנהל שיווק ורכש באגודת הסטודנטים באוניברסיטה הפתוחה, גם סיימתי שם תואר.

<אייל שפירא: בשנתיים האחרונות אני מחפש עבודה, אבל במקביל מנסה לקדם מיזם טכנולוגי בתחום העיוורון.

<אייל שפירא: לגבי הנקודה שענבר העלתה וגם לגבי הדברים של מיכאל מורג, יש לי סיפור אישי שיכול לתת אולי המחשה.

<אייל שפירא: אני מסכים עם זה שהנושא הזה צריך לחזור חזרה לביטוח הלאומי, כמו שהיה ב-2002 כשקיבלתי מהביטוח הלאומי טמ"ס – טלוויזיה במעגל סגור – שעוזרת לי, כלקוי ראייה, להגדיל ניירות, דוחות וכדומה.

<אייל שפירא: קיבלתי מחשב, קיבלתי תוכנת הגדלה "זום טקסט".

<אייל שפירא: עשיתי אז סקר ואת המחשב קניתי באופן אישי מחברה פרטית כי לחסוך כסף למדינה, במקום לקנות אותו בגעש.

<אייל שפירא: במאמר מוסגר, אם מחזירים את זה כבר לביטוח אז חשוב שתהיה מחלקת רכש שתהיה מותאמת לטיפול בלקויות השונות כדי לנצל את העוצמה של המוסד הגדול בשביל להשיג מחירים יותר זולים ולחסוך כסף למדינה בטווח הארוך – רכש של אביזרים לכל מיני נכויות, לא רק לעיוורים.

<אייל שפירא: זה במאמר מוסגר.

<אייל שפירא: היה הרבה יותר נוח, מבחינתי, לעשות סקר קצר ב-2002, שילמתי 10% ובזה סיימתי את הסיפור.

<אייל שפירא: היום צריך להיטרטר – אם אני עובד, אם אני לומד, שירות לעיוור, רווחה.

<אייל שפירא: אלף ואחד גורמים, שעם כל הכבוד לאינטליגנציה שלי, אני לא תמיד יודע למי לפנות.

<אייל שפירא: זה מורכב וזה מיותר.

<אייל שפירא: מדובר פה על מאות מיליוני שקלים בשנה, שלדעתי מתוכם אפשר לחסוך כמה עשרות מיליוני שקלים אם תהיה מערכת רכש קטנה שתטפל בנושא הזה ותעשה מכרזים והאביזרים יימסרו בצורה פשוטה לאזרח שצריך אותם, וגם יחסכו כסף.

<אייל שפירא: דבר שני, בהקשר של ה-5,000 שקל אני רוצה לתת דוגמה.

<אייל שפירא: יש 400,000 מעסיקים שהם עסקים קטנים, שזה כוח אדיר.

<אייל שפירא: אם הולכים לקדם קמפיין ציבורי, שלדעתי צריך להיות, קמפיין למודעות בקרב מעסיקים למה כדאי כלכלית - עשיתי על זה עבודה בסמינריון שלי בדיני עבודה, וזה כדאי על סמך מחקר אמריקני.

<אייל שפירא: צריך להיות קמפיין תודעתי בסגנון של פרחי הבר שהיה לפני יותר מ-20 שנה, שעד היום אנשים זוכרים אותו, כדי להטמיע את הנושא הזה.

<אייל שפירא: אתן דוגמה קטנה שמתקשרת למה שעודד הזכיר עם ה-5,000 שקל ומה שמיכאל מורג דיבר עליו, עד כמה זה קשה.

<אייל שפירא: קודם כול, מבחינת הביורוקרטיה - עד שהמעסיק בכלל יקבל את הכסף בחזרה.

<אייל שפירא: לדעתי, צריכה להיות איזושהי קופת גמילות חסדים שהמדינה תקים, שתיתן הלוואת גישור כי הוא לא צריך לשלם מכיסו וחצי שנה לחכות לכסף הזה.

<אייל שפירא: אתן דוגמה ממעסיק שניסה להעסיק אותי.

<אייל שפירא: הוא ענה לאיזשהו ג'ינגל שמשרד הרווחה, השירות לעיוור, פרסם בזמנו וקיבל את הפרטים שלי.

<אייל שפירא: כולל אותי ואת הבוסים היינו פחות מעשרה אנשים, שאם לא הייתי טוב זה היה מאוד משפיע עליו.

<אייל שפירא: בעיניי זה היה קצת חשוד שהוא קיבל אותי על הריאיון הראשון.

<אייל שפירא: המרצע יצא מהשק אחרי כחודש, כי תוכנת ה"זום טקסט" לא עבדה בשלום עם הזיכרון של כרטיס המסך שהיה לו.

<אייל שפירא: בשביל לקרוא מסמך "וורד" – אני עובד על נגטיב, עם רקע שחור – הייתי צריך לרדת עם החץ במקלדת שורה-שורה בשביל לראות את כל המסמך.

<אייל שפירא: כמובן שזה מקשה מבחינת היעילות של העבודה.

<אייל שפירא: שאלתי אותו כמה עולה כרטיס מסך.

<אייל שפירא: הוא בירר עם איש המחשבים, אמר לי: 250 שקל.

<אייל שפירא: אמרתי לו: אני אשלם את זה, למרות שאני בשלושה חודשי ניסיון.

<אייל שפירא: אמר לי: לא, זה גם עבודה.

<אייל שפירא: אני לא מוכן שמישהו אחר יפתח את המחשב.

<אייל שפירא: אמר: אני אשקיע, אני אשקיע.

<אייל שפירא: עברו שלושה שבועות והוא לא עשה שום דבר.

<אייל שפירא: יום אחד הוא ביקש שאעביר איזשהו מסמך של אחד המרצים שלו בשיווק ל"ג'ון ברייס", לקוח שהיה אמור לקבל ממנו הרצאה.

<אייל שפירא: הוא אמר לי: תוריד את ה-header העליון.

<אייל שפירא: הורדתי את העליון, ובגלל הקטע של הירידה עם החץ, אמרתי שאחסוך זמן כי כנראה שאין header תחתון.

<אייל שפירא: שלחתי את הקובץ ל"ג'ון ברייס", הסתבר שהיה שם header תחתון שלא יכולתי לראות אותו, בגלל הקטע הזה של זיכרון המסך שהיה חלש מדי.

<אייל שפירא: במקרה היא לא יכלה לפתוח את הקובץ אז היא פנתה אליו, היה לו העתק והוא ראה שיש גם header תחתון.

<אייל שפירא: אקצר את הסיפור – הוא ניסה לנצל את המצב.

<אייל שפירא: שלח לי איזה אי-מייל חריף, ולמרות שלא נגרם שום נזק, הוא אמר:

<אייל שפירא: אני חייב להוריד לך את השכר ממה שקבענו ב-1,300 שקל.

<אייל שפירא: כמובן שלא קיבלתי.

<אייל שפירא: אבל בעיקרון, הוא ניסה לנצל את זה, כמעסיק קטן, ואז גם הבנתי למה הוא קיבל אותי על ההתחלה.

<אייל שפירא: זה כוח אדיר – 400,000 עסקים - - -

אלי אלאלוף: איבדתי את הקשב, אני מתנצל.

אלי אלאלוף: מה הנקודה שאתה רוצה להעביר?

<אייל שפירא: הנקודה היא שאם אתה רוצה להשתמש בכוח של המעסיק הגדול הזה, של 400,000 עסקים קטנים, אתה לא יכול להפיל עליהם את ה-1,000 או 3,000 או 5,000 שקל השתתפות ולחכות שיחזור אליהם הכסף בתום חצי שנה של ביורוקרטיה.

<אייל שפירא: צריכה להיות קופה של המדינה שתגבה את זה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, עכשיו זה ברור.

<אייל שפירא: דבר אחרון, צגי ברייל לא שמישים אחרי כמה שמישים, יש להם בלאי גבוה.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אנחנו עוד לא ישבנו בישיבה טכנית עד כדי כך.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברתי.

<אתי סממה: אני ראש האגף למדיניות טכנולוגיות רפואיות במשרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אז תתייחסי בבקשה, יש פה פנייה להכניס לסל הבריאות את הטמ"ס.

<אתי סממה: לזה אני רוצה להתייחס.

אלי אלאלוף: אוקיי, תודה.

<אתי סממה: הנושא הזה הוצע במשך כמה שנים להכללה בסל.

<אתי סממה: מדובר על מסכי מחשב, על טכנולוגיות שקודמי דיבר עליהן לא מעט.

<אתי סממה: ועדת הסל שקיבלה את הבקשה להכליל את הטכנולוגיה הזאת בסל חיוותה דעה שלא מדובר בטכנולוגיה שמתאימה לסל שירותי הבריאות.

<אתי סממה: צריך לזכור שכשמדברים על הרחבת סל שירותי הבריאות אנחנו מדברים על תוספת לבסיס התקציב של כלל שירותי הבריאות שניתנים במסגרת - - -

אלי אלאלוף: אז זה כבר נדחה?

<אתי סממה: זה לא עבר את ועדת הסל.

אלי אלאלוף: זה נדחה, בעברית.

<אתי סממה: אני לא הייתי אומרת שזה נדחה, מפני שהיה דיון מלא.

אלי אלאלוף: אז מה זה אומר?

אלי אלאלוף: מה יהיה?

<אתי סממה: אסביר.

<אתי סממה: מתוך מאות הטכנולוגיות שמוגשות בכל שנה לסל מוכללות בסופו של דבר בסל פחות ממאה.

אלי אלאלוף: אז זאת, יש לה סיכוי?

<אתי סממה: הטכנולוגיה הזאת לא הוכללה בסל.

אלי אלאלוף: יש לה סיכוי להיכלל?

<אתי סממה: אנחנו צריכים לזכור שהטכנולוגיה מתחרה בתרופות לסרטן, בתרופות - - -

אלי אלאלוף: לא לא.

אלי אלאלוף: אני שאלתי שאלה פשוטה: יש לה סיכוי להתקבל או שאנחנו ממשיכים לרוץ ולטחון מים במקביל?

<אתי סממה: אני חושבת שצריך להסתכל על מה שקרה, למשל, בשנה שעברה, על הטכנולוגיה של מחשבים לתקשורת, תומכת חליפית, שזה דומה.

אלי אלאלוף: בביטוח הלאומי ובמשרד הכלכלה יש התנגדות לרכוש ציוד כזה, במידה שזה מתאים לעיוורים?

<ענבר דוד: לפי הסטטוס התעסוקתי אנחנו רוכשים את הטמ"ס.

<מיכאל מורג: כל עוד שהאדם העיוור זקוק לזה.

אלי אלאלוף: אז בשביל מה להכניס לסל?

אלי אלאלוף: אני לא מבין, זו מלחמה - - -

<אתי סממה: אני רוצה לחדד משהו, ברשותך.

<אתי סממה: למשל, עדשות שמושתלות בעין או משקפיים טלסקופיים, אלו טכנולוגיות שמוגדרות באופן טהור כרפואיות והן הוכללו בסל, הן מצאו את דרכן לתוך הסל.

<אתי סממה: הרעיון למסכי מחשב בתוך סל שירותי הבריאות הוא רעיון שאולי משתמש בתקציב שנראה נגיש אבל זה בעצם קצת מחטיא את הייעוד של התקציב שנועד לסל שירותי הבריאות.

אלי אלאלוף: תודה.

<שושי להט קרטר: אני מפקחת ארצית על השיקום המקצועי במשרד הרווחה, ורציתי להוסיף משהו על התיקונים לחוק.

<שושי להט קרטר: בתיקונים שמשרד הכלכלה כתב הצענו שאחד הגופים הממשלתיים יהיה גוף מתכלל, שהוא יהיה אחראי על העברת הציוד, התאמת הציוד לאדם שזקוק לו, וגם אם הוא יסיים את העבודה שלו זה יעבור חזרה לגוף המתכלל הזה.

<שושי להט קרטר: זה יהיה כמאגר לאוכלוסיית העיוורים, וכך ייחסך הכסף גם מהמעסיק וכל הטרטור - - -

אלי אלאלוף: אז מה עשיתם עם ההצעה שנראית כל כך הגיונית ונכונה?

<מיכאל מורג: אני חייב להעיר פה משהו.

אלי אלאלוף: רגע, ברשותך.

אלי אלאלוף: מה עשיתם עם ההצעה?

<שושי להט קרטר: התיקונים יושבים - - -

אלי אלאלוף: אצל מי?

<מיכאל מורג: התיקונים כרגע נמצאים בהעברה למשרדי ממשלה - - -

אלי אלאלוף: סליחה, סליחה.

אלי אלאלוף: אני רואה שני גופים שצריכים להיות שותפים להמלצה: ביטוח לאומי ומשרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: למה אתם לא ממשיכים להוביל עד הסוף?

<מיכאל מורג: אני רוצה להתייחס לדבר הזה.

אלי אלאלוף: אני שואל אותה בינתיים.

אלי אלאלוף: למה אתם לא טיפלתם עד הסוף?

<קריאה: כי אלה תקנות של משרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: אבל יזמתם משהו, למה לא ממשיכים?

<שושי להט קרטר: התקנות הן של משרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: ההמלצה שלכם כללה המלצה לתקנה?

אלי אלאלוף: יש לכם איזה סיכום עם השותפים כדי שיעשו א', ב', ג', ד'?

<שושי להט קרטר: היה לנו - - -

אלי אלאלוף: אני בא מהסקטור המעשי, לא התיאורטי.

אלי אלאלוף: אמרת דבר שנראה לי מצוין – הצורך לרכז את הרכישות ולעשות את זה בגוף אחד.

אלי אלאלוף: זה נראה לי וגם שמעתי את הדברים.

אלי אלאלוף: טיפלתם בזה, התחלתם לטפל; איפה זה עומד?

אלי אלאלוף: תמשיכו ללוות את זה עד הסוף.

<שושי להט קרטר: שיתוף הפעולה שלנו עם הכלכלה בשנה האחרונה לא היה כמו בעבר.

אלי אלאלוף: אני יכול לבקש דבר מאוד פשוט?

אלי אלאלוף: תחזרו לטיפול בנושא ותדווחו לוועדה.

אלי אלאלוף: כמה זמן אתם רוצים כדי לטפל בזה ולחזור עם הצעה קונקרטית לוועדה?

אלי אלאלוף: חודש זה סביר?

<שושי להט קרטר: חודשיים.

אלי אלאלוף: חודשיים.

אלי אלאלוף: אוקיי, רשמנו.

אלי אלאלוף: חודשיים, זה אומר כמעט 60 יום.

אלי אלאלוף: בסדר?

אלי אלאלוף: אז אני מציע שבאמת תעשו את זה, ותרשו לי לסכם את הדיון.

אלי אלאלוף: האוצר, שלמה, יש לך משהו מיוחד להגיד? לא.

אלי אלאלוף: קודם כול, אני רוצה להגיד לכם תודה.

אלי אלאלוף: תודה כי היה לי שיעור פרטי במעמד ציבורי מדהים.

אלי אלאלוף: תודה שיש כל כך הרבה עשייה, אבל לא מספיק מסודרת, כנראה, ומתואמת ואולי כדאי שנעשה את זה.

אלי אלאלוף: היום זה היה חגיגה לנושא של העיוורים, היום הבין-לאומי, ולמרות זאת ניסינו להיות מעשיים.

אלי אלאלוף: נושא שלא עלה הוא נושא הדיור – לא שמעתי אף אחד שמדבר על דיור, הדיור הציבורי שאמור לעזור לעיוורים.

אלי אלאלוף: אין בעיה כזאת?

אלי אלאלוף: יש, בטוח.

אלי אלאלוף: אני יודע שיש.

אלי אלאלוף: לכן אני מאוד מציע, ואני מטיל פה על עודד – חבר שלי, יש לי פרוטקציה אצלו – יחד עם גיא, תכינו נייר ותמקדו את כל הדיון הזה בנקודות ספציפיות, עם המלצות שלכם, עם אחריות, מי אמור לעשות מה, ונקיים דיון בתוך שלושה חודשים.

אלי אלאלוף: למה שלושה חודשים?

אלי אלאלוף: כי אנחנו רוצים לנסות לרוץ נגד שעון הזמן של התקצוב, שהוא נובמבר, כדי לראות יחד עם האוצר מה אפשר לתקן.

אלי אלאלוף: אני שמח שאני רואה שיתוף פעולה אמיתי בין המשרדים, בין הגופים.

אלי אלאלוף: יש מקום לעשות טיפול מתואם באוכלוסייה, שלא צריך לטרטר אותה.

אלי אלאלוף: לא כדאי לטרטר אף אחד, אבל בוודאי לא אוכלוסייה עם מוגבלויות.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכולם.

אלי אלאלוף: ראו בוועדה גוף המשרת את מטרות העל, לא האישיות בלבד.

אלי אלאלוף: האישיות – ננסה.

אלי אלאלוף: אני מודה לכם על הדיון.

אלי אלאלוף: תודה רבה, הישיבה נעולה.