ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 6, 2015-06-15 12:30

דוד אמסלם: צהרים טובים לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים על סוגיית הקייטנות.

דוד אמסלם: אנחנו נמצאים כרגע לקראת סוף שנת הלימודים ובתחילת החופש הגדול, ואני החלטתי לקיים את הוועדה כרגע לא בגלל שאני חושב שיהיה פתרון בעוד שבועיים, אלא חשבתי שאם נדון היום ונתחיל "להתגלגל", יכול להיות שנביא בשורה לשנה הבאה.

דוד אמסלם: לפני שאני אתן את רשות הדיבור לדוברים, אני ברשותכם, אעשה פה משהו הפוך ממה שאני נוהג, הפעם קודם כל אתן להורים לדבר ואחרי זה לחברי הכנסת ואחרי זה לאנשי המקצוע.

דוד אמסלם: אבל לפני כן, ברשותכם, אני רוצה לקרוא לכם מכתב שקיבלתי, שכתבה לי גברת בשם אילנית אדרי מבאר שבע: נתקלתי בפרסום וראיתי שאתה מתכוון לדון ביום שני הקרוב בנושא המחירים המופקעים של הקייטנות.

דוד אמסלם: חשוב לציין שאני אימא עובדת עם שלושה ילדים קטנים בגילאי חמש עד 11, ואת כולם אני אמורה לרשום השנה למסגרת שתאפשר לי לתפקד כראוי במקום עבודתי.

דוד אמסלם: כאימא לשלושה ילדים, אני חייבת לומר שהחופש הגדול האמור להיות הרגע הכי יפה בשנה, הופך להיות הסיוט הגדול של כולנו.

דוד אמסלם: כמי שמרוויחה משכורת ממוצעת וכאם חד הורית, למרות ההנחות שמעניקים לי, אני צריכה לגייס סכום כסף כדי לשרוד את החופש הזה.

דוד אמסלם: עלויות הקייטנה הן בסדר גודל של כ-8,000 שקל לשלושת הילדים.

דוד אמסלם: את זה לא אוכל להשיג.

דוד אמסלם: לצערי הרב, איאלץ שוב למצוא אלטרנטיבות, שיעזרו לי לעבור את הקיץ הזה.

דוד אמסלם: אשמח מאוד אם הצעתך תעבור ותעניק הזדמנות לילדים רבים, שעבורם הקייטנה היא רק חלום.

דוד אמסלם: זה מכתב אחד מני, אני מניח רבים, שגם כותבים אלינו וגם כותבים לרשויות.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, הייתי מבקש לשמוע את ההורים, שיכניסו אותנו לחוויה שהם עוברים בכל קיץ.

דוד אמסלם: בוא נתחיל עם מלי סבח ממעלה אדומים, בבקשה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מלי היא שכנה שלי.

<מלי סבח: הוא שומע את הרעש מהילדים, אז הוא יודע שהם צריכים קייטנה.

<מלי סבח: אני מלי, אימא לארבעה ילדים, עובדת במשרה מלאה כמנהלת משאבי אנוש בסוכנות ביטוח פה בירושלים.

<מלי סבח: החוויה היא חוויה מורכבת, מכיוון שזו חוויה שאנחנו מתחילים להיערך אליה כבר במהלך השנה.

<מלי סבח: תמיד הקיץ יושב לנו באיזשהו מקום בראש, ולא כולם יכולים להתחיל לחסוך לקיץ, וצריך לחסוך הרבה כסף לקיץ, זה לא מסתיים רק בקייטנות, כפי שכולם יודעים.

<מלי סבח: העלויות של הקייטנה הן עלויות מטורפות, ואני בכלל לא מדברת על הקייטנות המורכבות, הגדולות והגרנדיוזיות.

<מלי סבח: היום יש קייטנות שהילד הופך להיות שם אביר.

<מלי סבח: אני מדברת על קייטנות פשוטות, שיכולות להעסיק את הילדים, בצורה בטיחותית כמובן, עם ביטוח, קייטנה מסודרת שגם תיתן להם תוכן וגם תעביר להם את הזמן כדי שההורים יוכלו לעבוד.

<מלי סבח: אני חושבת שבעידן של היום, כשאנחנו דוחפים את הנשים להיכנס לשוק העבודה, אי אפשר לצפות שאימא תיכנס לשוק העבודה במשרה מלאה ומשרת אם עד שלוש, כשהקייטנות שמוצעות הן קייטנות שעולות הרבה ולעתים המשכורת הולכת רק לקייטנה.

<מלי סבח: בקדנציה הקודמת הגדילו ועשו ויצרו קייטנה לדוגמה לכיתות א' עד ב', שעלותה על פי מצב סוציו אקונומי בכל מקום, אבל זה בערך 300 שקלים, שזה מחיר מצוין, אבל זו קייטנה עד השעה 13:00.

<מלי סבח: רוב האימהות לא עובדות עד השעה אחת, וזה אומר שכדי להוסיף צהרון, משלמים עוד קרוב ל-700 שקלים, אז בעצם לא עשינו בזה שום דבר, כי המחיר קפץ שוב באופן מאוד מאוד גבוה.

<מלי סבח: לטעמי, היום הורה שרוצה להכניס שניים, שלושה ילדים לקייטנות, פשוט לא מסוגל לעמוד בזה.

<מלי סבח: ואז הולכים ומחפשים קייטנות שהן פשוטות יותר, והרבה פעמים אתה אחר כך מגלה – ואני קשורה לתחום הביטוח, אז זה נוגע ללבי – שהקייטנה היא ללא ביטוח, ולא תמיד הורים יודעים לבדוק את הנושא הזה.

דוד אמסלם: תודה מלי.

דוד אמסלם: אתי ראובן, בבקשה.

<אתי ראובן: גם אני תושבת מעלה אדומים, ואני אם יחידנית לילד בן שבע.

<אתי ראובן: נכון, היום הוא נכנס לקייטנה של בית הספר, כיתה א' 300 שקלים.

<אתי ראובן: גם אם אני אמשוך מכל הכיוונים ואנסה לחנוק את עצמי לרשום אותו ליום ארוך, זה קשה, אני עובדת מעבר לשעה אחת.

<אתי ראובן: אני צריכה קייטנת סבא, סבתא, והוא הולך לבד הביתה.

<אתי ראובן: עכשיו הוא צריך לצאת הביתה באחת וחצי, הוא כל הדרך בטלפון עם אימא עד שהוא נכנס הביתה, עד שהוא בטוח.

<אתי ראובן: ביררתי היום על חוגים, כשיוצאים מבית הספר, רואים שכל קייטנה מחלקת פליירים שהיא מביאה ליצנים, משחקים, והילדים אומרים: אימא, תרשמי אותי, אימא תרשמי אותי.

<אתי ראובן: אני אומרת לו: תכניס את זה לכיס, כי אין לי אפשרות, אין לי אפשרות לשלם 1,800 שקל לקייטנה, ואני לא מדברת על קייטנה ייעודית, אלא על קייטנת מתנ"ס.

<אתי ראובן: כאם חד-הורית ועוד לילד אחד, אני לא יכולה לחשוב על משפחה שיש לה שלושה, ארבעה וחמישה ילדים.

<אתי ראובן: כאן מדובר רק על שלושה שבועות, כשהחופש הגדול הוא חודשיים.

<אתי ראובן: אם אתה חושב לרשום למחזור שני, זה אותו הסכום בדיוק, ואז זה מכסה חודש ושבוע, מה הלאה?

<אתי ראובן: ילדים בקייטנות בגנים משלמים 1,600 שקל ליום ארוך וכל מה שעושים איתם זה דפי צביעה, זה כל מה שהבן שלי עשה בקייטנת גן.

<אתי ראובן: אתם משלם 1,600 שקל לקייטנה כדי לצבוע דפים.

<אתי ראובן: הוא הביא לי ערימה של דפים צבועים.

<אתי ראובן: ניחא אם אתה משלם 1,600 שקל ומקבל משהו, אבל אתה לא מקבל דבר.

<אתי ראובן: אתה לא יכול לעמוד במחירים האלה.

<אתי ראובן: אנחנו משלמים את זה, ואנחנו רוצים חוגים, והילדים את זה ואת זה.

<אתי ראובן: חופש חודשיים, הצילו, תנו לנו איזשהו פתרון, לפחות קייטנות מסובסדות עם מחירים נורמליים הגיוניים.

דוד אמסלם: תודה רבה לאתי.

דוד אמסלם: לינור אלקיים, חברה טובה שלי הרבה שנים, גם אתי.

דוד אמסלם: במקום להביא הורים מצפת, הבאנו מירושלים.

<לינור אלקיים: דודי אמסלם הוא איש של אנשים ועשייה, וזאת לא רק סיסמה, הוא מכיר בהחלט את האנשים ונשאר איתם בקשר.

<לינור אלקיים: תודה על ההזדמנות לפתוח בדברי ההורים ולאחר מכן אנחנו נוכל גם לשמוע את אנשי המקצוע בעניין.

<לינור אלקיים: השיח על נושא הקייטנות הוא שיח שכבר קיים הרבה מאוד שנים, ואני מצרה על כך שלא מוצאים את הפתרון, למרות שאני מאמינה שאפשר למצוא את הפתרון לזה.

<לינור אלקיים: אני גם לא יכולה לומר שהבעיה היא כסף במדינה.

<לינור אלקיים: אני חושבת שהמדינה צריכה לעשות איזשהו רה-ארגון וחשיבה מסודרת ומחודשת לסדרי העדיפויות שלה.

<לינור אלקיים: אנחנו לא בשנות השישים ולא בשנות השבעים, יש יוקר מחייה ויש זוגות צעירים, שמנסים לעמוד או בעול השכירות בשוק השכירות או בעול המשכנתאות, ובטח ובטח שבימי הקיץ התשלומים האלה לא פוסקים.

<לינור אלקיים: נהפוך הוא, הם רק הולכים וגדלים עם ההיערכות לפתיחת שנת הלימודים החדשה, וגם הקייטנות הן לא הסידור ל-24 שעות ביממה 60 ימי חופשה.

<לינור אלקיים: צריך לשים את הדברים בפרופורציה הנכונה ולתת להם את המחיר הראוי, שיהיה הוגן בצורה רוחבית וגם באופן מגזרי שווה.

<לינור אלקיים: אין כאן שוויון – אין שוויון בין המגזרים ואין שוויון בין הרשויות, אין שוויון ברמת האיכויות שניתנות, אין שוויון בהיקף השעות או בטווח הימים.

<לינור אלקיים: זה תפקיד המדינה, להיות איזשהו גוף שמבקר, שקובע ומאגד את הדברים האלה תחת תקנון מסוים, הליך מסוים, אבל שיהיה מוסדר.

<לינור אלקיים: אני מוצאים היום את הרשתות החברתיות גועשות במחאות, בהתארגנויות של הורים, בכעס גדול וצודק.

<לינור אלקיים: אין כאן הגינות, חברים, וזה התפקיד שלכם להיערך לשנה הבאה.

<לינור אלקיים: אני לא מאמינה, שאפשר לתת את הדעת ואת הפתרון לשנה הזו, לצערי, אבל גם בשנה שעברה כשראינו פערים ודנו בהם, אנחנו לא רואים השנה איזשהו שינוי.

<לינור אלקיים: אני אשמח שמהוועדה הזו תצא הבשורה, לא ברמה המידית, אלא ברמה התהליכית, המעמיקה יותר והנכונה יותר.

דוד אמסלם: תודה, לינור.

דוד אמסלם: יפעת שמר, בבקשה.

<יפעת שמר: שלום, אני פעילה חברתית ואני מנתניה.

<יפעת שמר: אני רוצה קצת לפתוח את הספקטרום.

<יפעת שמר: אתה מדבר פה על קייטנות, וקייטנות זה דבר מאוד חשוב, אבל אנחנו חייבים להסתכל על זה שקייטנות וצהרונים זה שירות אחד, שירות אחד שלמעשה ההורים זקוקים לו, הורים לילדים בגילאי שלוש עד תשע זקוקים לו, במטרה לצאת לעבודה.

<יפעת שמר: מעבר לזה שברור שזה אינטרס של ההורים לצאת לעבוד, זה גם אינטרס של המדינה ששני בני הזוג יוכלו לצאת לעבודה ולאפשר את זה.

<יפעת שמר: לצערי הרב, אסור לנו לדבר רק על הקייטנות כרגע, כי הבעיה היא הרבה יותר גדולה.

<יפעת שמר: אם אנחנו מסתכלים על שירות הצהרונים והקייטנות, הורה בנתניה, רק בשביל הדוגמה, משלם 13,000 שקלים בשנה בשביל שירות צהרונים וקייטנות לאורך כל השנה כדי שיוכל לצאת לעבודה, וזה לילד אחד.

<יפעת שמר: אם יש לו שני ילדים – 26,000 שקלים.

<יפעת שמר: גם אם תחשבו 10% הנחה, זה בלתי נסבל וזה בלתי אפשרי.

<יפעת שמר: אם זה היה המצב ואם זאת היתה העלות, ואפילו לפני סבסוד – אני לא מדברת על מתנה, אני מדברת על זה שאנחנו ההורים משלמים על זה – אם זה היה מחיר עלות, זה היה דבר אחד, אבל בתוך המחיר הזה מגולם רווח מאוד מאוד גדול למפעילים.

<יפעת שמר: המפעילים הם עמותות, מלכ"רים, ללא כוונות רווח, שבגלובלי הם באמת אולי בסוף השנה מסיימים בלי רווח, אבל את השירות המסוים הזה, כשההורים הם לקוחות שבויים – זה לא כמו חוג שאני יכולה לבחור כן ללכת או לא ללכת, פה אני חייבת את השירות הזה – לא ראוי ולא הגיוני, שהם ישיתו רווח עלינו, רווח של 20%, שמענו שבחולון רווח של 25%, כלומר זה רווח עצום.

<יפעת שמר: אלה סכומים עצומים, וזה הבדל של שמים וארץ עבור ההורים.

<יפעת שמר: זה דבר שאני חושבת שחייבים לתת עליו את הדעת.

<יפעת שמר: לא מספיק להתייחס לעניין הקייטנות, צריכים להתייחס אל השירות, כי ההורים צריכים ללכת לעבודה לאורך כל השנה.

<יפעת שמר: גם הצהרונים יקרים.

<יפעת שמר: היה דיון לאחרונה במועצת העיר נתניה, דובר על המחירים של הקייטנות.

<יפעת שמר: היה חבר מועצה, שהציע פתרון – להוריד 1,000 שקלים מהקייטנה, להוזיל להורים את הקייטנה ב-1,000 שקלים, הם מאוד ישמחו, אבל מצד שני להעמיס את זה עליהם אחר כך כל חודש בצהרונים, במקום שישלמו 960 שקלים, הם ישלמו 1,060 שקלים, וזה מופיע בפרוטוקול.

<יפעת שמר: זה לא הגיוני.

<יפעת שמר: אנחנו צריכים להסתכל על זה ברמה השנתית.

<יפעת שמר: אם אני אגיד לגננת של הילד שלי, שהוא בן 4.5: אין בעיה, אני חייבת להביות בעבודה, אין לי כסף לצהרון, ב-16:30 תשלחי אותו הביתה, יש לו מפתח, הרי זה לא הגיוני.

<יפעת שמר: אני חייבת להיות בעבודה, ואני חייבת שמישהו ישמור עליו, וזה כל העניין.

<יפעת שמר: תחשב כמה חודשים הורה עובד רק כדי שיהיה פתרון לילד שלו וכדי שהוא יוכל ללכת לעבודה.

<יפעת שמר: יש פה אבסורד.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ליאורה, בבקשה.

<ליאורה פור: שלום, שמי ליאורה פור.

<ליאורה פור: בעבר אני זוכרת שהקייטנות היו מעין שירות לתושב.

<ליאורה פור: היום הקייטנות זה ממש עשיית רווחים על גב התושב.

<ליאורה פור: מי זה התושב?

<ליאורה פור: זוגות צעירים עם ילדים קטנים, עם נטל של משכנתא.

<ליאורה פור: גם ככה החיים מאוד קשים, לא פשוטים, לא לכל אחד יש סבתא ואימא קרובים.

<ליאורה פור: אצלנו בחולון האבסורד הוא יותר גדול, כי אנחנו התושבים מממנים את בניית המוזיאונים וכל מבני הציבור, אז פעם אחת מימנו.

<ליאורה פור: כל שנה ראש העירייה מעביר תמיכות למקומות האלה, וזה עוד מימון מכספי התושב.

<קריאה: מה יש לעשות במוזיאון היום?

<ליאורה פור: אבל זה עולה, זה עלה לנו מעל 100 מיליון שקל רק מוזיאון העיצוב.

דוד אמסלם: אבל אנחנו לא רוצים לדון על התקציב של עיריית חולון, בואי נתמקד.

<ליאורה פור: זה המחיר של הקייטנה.

<ליאורה פור: דרך אגב, אנחנו משלמים 2,300 שקל לקייטנה.

<אתי ראובן: אנחנו משלמים 1,700 שקלים, אבל מבחינת משכורות, אנחנו לא עומדים בסטטוס גבוה מאוד, אנחנו ממוצע אם לא מתחת.

<אתי ראובן: ועדיין מתוך המשכורות שלנו להוציא 1,700 שקלים לקייטנה לילד למחזור?

<אתי ראובן: אני מרוויחה 5,500 שקל.

<ליאורה פור: בחינוך הציבורי.

דוד אמסלם: ליאורה, תמשיכי בבקשה.

<ליאורה פור: לטעמי, כל ראש רשות יכול להחליט שהוא לא מרוויח בכלל על הקייטנות ומסבסד את זה.

<ליאורה פור: עשה את זה ראש עיריית אשקלון, הוא לקח 4.5 מיליון שקל וסבסד להם.

דוד אמסלם: תודה רבה, ליאורה.

דוד אמסלם: הייתי רוצה את רשותכם לעבור לאנשי הכנסת ואחרי זה לאנשי המקצוע.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, מהבוקר אנחנו מתחילים ביחד.

עבדאללה אבו מערוף: ברצון, אתך עד הערב גם...

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב ראש, אורחים נכבדים וכל מי שנוכח באולם, הנושא הוא לא להגיד מילות שבח ליושב ראש הוועדה.

עבדאללה אבו מערוף: חשוב שלפחות בקיץ המדינה תיתן תשומת לב לילדים שחייבים תשומת לב.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אקרא לכם, אולי ראיתם את הפרסומות כמה עולה קייטנה.

עבדאללה אבו מערוף: לא מדובר על 1,700 שקל, 2,000 שקל, שזה גם סכום גבוה, אבל מדובר על קייטנות של 5,000 שקל, ליום אחד 1,700 שקל.

<אתי ראובן: אני לא מפנטזת על זה.

עבדאללה אבו מערוף: אני אפילו נגד הפרסום הזה.

עבדאללה אבו מערוף: בחברה שלנו יש קיטוב חברתי, אנחנו מדברים על משהו סוציאלי ואלמנטרי לילדים, ומצד שני יש פרסום כזה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן באופן כללי אנחנו חייבים שהקייטנות יהיו כמה שיותר מסובסדות במועצות.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו צריכים להמציא את המשוואה הנכונה, את הדרך הנכונה, כדי שהילדים וההורים ירגישו שהם מנצלים את החופשה של שבועיים, שלושה שבועות ושהכיתות יהיו מסובסדות בצורה הנכונה והמתאימה.

עבדאללה אבו מערוף: אם יש משהו סמלי, תשתתף המועצה.

עבדאללה אבו מערוף: אסור שיהיה רווח.

עבדאללה אבו מערוף: לכן הדיון הוא באמת עקרוני, דיון חשוב מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אני מאוד מודה לך על קיומו.

עבדאללה אבו מערוף: נצטרך לפעול בהתאם, שאכן הילדים בכל החברות והמקומות ייהנו מהחופשה הזאת בצורה נכונה, תרבותית ושלהורים לא יהיה נטל כלכלי, נטל רב.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת אבו מערוף.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לשמוע את חבר הכנסת זוהיר בהלול בבקשה.

זוהיר בהלול: ברשותכם, למרות שאתם מהשבט של דודי אמסלם, בכל זאת אני אאחל לך הצלחה בניווט הספינה החשובה הזו לחוף מבטחים.

משה גפני: מה זה השבט הזה?

זוהיר בהלול: היא מהשכונה, ההוא מהעבודה, כולם מוכרים לו...

זוהיר בהלול: אני מתרשם עמוקות מרהיטות ההנמקות שלכם.

זוהיר בהלול: אתם מעלים את הסוגיות בצורה רהוטה וחשובה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, מדוע המדינה באופן קונסיסטנטי חומקת מאחריות כלפי התושבים?

זוהיר בהלול: עד מתי?

זוהיר בהלול: אם מישהו אי פעם חשב, שחודשיים בקיץ, מה שנקרא החופש הגדול – אגב, בעברית זה צריך היה להיות החופשה הגדולה, כי חופש זה חירות, אבל בסדר החופש הגדול – זה עניין של מותרות, הוא טועה ומטעה.

זוהיר בהלול: אל"ף, זו חובתה של המדינה לדאוג שהילדים לא יתרוצצו ברחובות, והמדינה נאנקת פעם אחר פעם בשל עליית מפלס האלימות.

זוהיר בהלול: אם אנחנו זורקים את הילדים האלה ללא קייטנות, פוטנציאל נפיץ, או לחלופין, מה שאמרו כאן כמה מהדוברות והדוברים, ההורה ייאלץ לא לעבוד, לאבד את 5,500 השקלים כדי להיות צמוד לילד.

זוהיר בהלול: אז אינני מבין, מדוע הסוגיה הזו, יש בה לבטים, היא חסרת לבטים.

זוהיר בהלול: האחריות צריכה להיות על המדינה לסבסד.

זוהיר בהלול: אני לא אומר שהמדינה צריכה לשאת בכל העול הזה, כי גם למדינה יש מגבלות, ובכל אופן המדינה חייבת לסבסד את הקייטנות.

זוהיר בהלול: אני גם מצטרף לדעתו של ד"ר אבו מערוף, שתעשיית הקייטנות הפכה להיות תעשיה מאוד מפלצתית, אז אולי אדוני היושב ראש, הרגולציה צריכה להיות חלק מהעניין, זאת אומרת לא לאפשר לכל דכפין לבוא אל השוק ולייצר אטרקציות, שההורים אינם יכולים לשאת בהן.

זוהיר בהלול: ועוד נקודה מאוד חשובה, אולי המדינה כאשר אפשרה לבעל להיות חלק מחופשת הלידה של האישה, גם כאן לאפשר להורה, אם המדינה לא מארגנת קייטנות מסובסדות, לאפשר לאם להיות צמודה לילד ולאפשר לה לקבל כסף באותו חודש.

<אתי ראובן: אני מוכנה שתוסיף לי ימי חופש ואני אוכל לשבת בבית ולהיות עם הבן שלי.

<אתי ראובן: יש לי 24 ימי חופש בשנה, שאותם אני צריכה לחלק בכל השנה אם הילד חולה.

זוהיר בהלול: אבל את מבינה שאני קצת ציני בעניין, ברור שהם לא יוציאו אותם לחופשה.

<אתי ראובן: ברור, אני רק מחזקת.

זוהיר בהלול: אז עדיף כמובן לסבסד, להגביל רגולציה, ונדמה לי שמפה צריכה לצאת קריאה מאוד מפורשת, אדוני היושב ראש, כדי לתת ביטוי לכאב הרב הזה, שאגב באמת חבל שבגלל הבחירות הדיון הזה מתקיים על ספה של חופשת הקיץ.

זוהיר בהלול: אם זה היה מתקיים לפני שלושה חודשים, אולי אפשר היה להוציא אל הפועל משהו אופרטיבי.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

משה גפני: לא, לא היתה ברירה, היה צריך להפיל את הממשלה הקודמת.

משה גפני: ..

<קריאה: גם לשנה הבאה תעשה את זה.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, הערה בעניין של חופש, יש דלת מסתובבת.

עבדאללה אבו מערוף: בכל זאת אם נדבר על זה באופן חופשי, לצערי הרב, הורים נאלצים לקחת חופש מחלה לשבועיים, וזה גם נזק למשק, זאת אומרת זה נזק עוד יותר גדול מאשר לשבת עם הילד.

עבדאללה אבו מערוף: בתור רופא אני יודע שהורים מבקשים מהרופא לתת להם חופש מחלה, וזה גם לא טוב.

עבדאללה אבו מערוף: גם הרגולציה הזאת טובה למשק, אם אנחנו נסדר אותה.

<אתי ראובן: שולחים לנו את זה בפקס.

זוהיר בהלול: אדוני, עוד נקודה – הפערים בין עניים לבין עשירים.

זוהיר בהלול: מי שידו משגת, יכול לשלוח את הבן שלו, את הילדה שלו, ל-summer school.

זוהיר בהלול: אתם בעצם מבקשים את הלחם, ולא את הדבש ואת החלב.

<קריאה: זה לא את השמנת.

זוהיר בהלול: ולא את הקרם דה לה קרם, אתם מבקשים את הדבר הבסיסי, ולכן אני חושב שזו קריאה שצריכה לקבל מענה מאוד מאוד מידי בעניין הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב ראש.

דב חנין: תודה פעמיים, תודה על רשות הדיבור, וגם תודה על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: קודם כל, זו ההזדמנות לברך אותך.

דב חנין: אתה קיבלת על אחריותך את הוועדה המקסימה ביותר בכנסת.

דב חנין: אני אומר את זה כמי שהיה חבר ועדת הפנים שמונה שנים, מאוד נהניתי מכל רגע.

דב חנין: הפעם עברתי לשדות אחרים, ועדות אחרות, בגלל המאבקים הקשים שצפויים בנושאים אחרים, אבל זו ועדה חשובה, מעניינת ביותר, ואני מבטיח להגיע ולהתארח אצלך בוועדה רבות.

דב חנין: אני גם ראיתי את התחלת הדרך שלך בוועדה, גם בדיון הזה וגם בדיון החשוב שאתה קיימת בנושא החופים.

דב חנין: אני רוצה לברך אותך גם על הגישה בנושא ההוא.

דב חנין: לשני הנושאים יש מכנה משותף.

דב חנין: אנחנו מדברים על נושאים חברתיים.

דב חנין: אנחנו מדברים על נושאים, שהם בסופו של דבר נושאים מאוד בסיסיים לחיים ולזכויות של אזרחים במדינת ישראל, שאין להם הרבה כסף, ולא יכולים בחופשה שלהם לנסוע לחוף הים במאוריציוס, וכנראה גם לא יכולים לקחת את הילדים שלהם לקייטנה במאוריציוס, אז הם צריכים גם את הקייטנות בישראל וגם את החופים בישראל.

דב חנין: זה המכנה המשותף.

דב חנין: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב, והוא דיון חשוב מכמה היבטים.

דב חנין: קודם כל, קייטנות הן לא רק שירות של שמירה על ילדים, אלא הן גם דרך של מערכת חינוך, ומה שקורה בקייטנות זה גם חלק ממה שעובר על ילדינו בתקופת הילדות שלהם, ולכן גם כמובן השאלה של העלויות, אבל גם השאלה של התכנים – מה בדיוק קורה שם, מי אחראי, מה הפיקוח, מה הבקרה, מה הם הערכים או חוסר הערכים שיש בקייטנות.

דב חנין: אגב, אני לגמרי מתחבר לדברי חברי חבר הכנסת אבו מערוף על כך, שמה שקרה אצלנו בתחום הקייטנות זה איזשהו מן פריצה של כל תחום לכל הכיוונים.

דב חנין: מצד אחד, יש קייטנות הייתי אומר מאוד – לא רק בסיסיות, אלא מתחת לבסיסיות מבחינת השירותים, מבחינת האחריות, מבחינת מה שהילד מקבל או לא מקבל בקייטנות.

דב חנין: מצד שני, יש קייטנות שהן פשוט – אין גבול, זאת אומרת השמים הם הגבול, ואפילו הם לא בדיוק הגבול של מה שקורה בקייטנות האלה.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן באמת לרגולציה.

דב חנין: כמו שאנחנו גם במערכת החינוך הרגילה שלנו שאיננה בחופש הגדול, אנחנו לא מאפשרים לכל אחד לעשות כל דבר, הגיע הזמן שגם במערכת הקייטנות נגדיר גם את הבסיס, מה הוא הדבר הבסיסי המחויב להתרחש בכל קייטנה, אבל אני חושב שהגיע הזמן לשקול גם מה היא התקרה – האם במדינת ישראל אנחנו מאפשרים גם קייטנות של summer school מסביב לעולם?

דב חנין: אני לא בטוח.

דב חנין: גם הדבר הזה צריך הסדרה, וגם הוא חלק מהמערכת.

דב חנין: אז היבט אחד הוא ההיבט של החינוך.

דב חנין: ההיבט השני – והוא הוזכר כאן בתחילת הדיון – הוא ההיבט של תעסוקה, וקודם כל תעסוקת האימהות והנשים.

דב חנין: בפועל, אנחנו מעבירים מסר כפול ושקרי ובלתי אפשרי לאימהות.

דב חנין: מצד אחד, אומרים להן, לא רק אומרים להן, דורשים מהן להמשיך לעבוד כרגיל, הן לא מקבלות חופשה חודשיים, הן צריכות להגיע לעבודה ולהתייצב מהבוקר עד אחרי הצהרים לכל שעות העבודה הרגילות.

דב חנין: מצד שני, הילדים בחופש.

דב חנין: ומצד שלישי, לפעמים העלות של הקייטנה היא יותר גבוהה מהשכר של האם.

דב חנין: אז איפה פה ההיגיון?

דב חנין: יש פה חוסר הגיון צועק.

דב חנין: וכמובן, החיבור בין שני הדברים האלה, התעסוקה והחינוך, הביאו אותנו לשאלת האחריות, או חוסר האחריות, גם לילדים וגם להורים, שמאפיין את ההתנהלות של המדינה בתחום הזה.

דב חנין: ואני בכוונה מזכיר את המדינה, וגם פה אני רוצה להתחבר לדברי קודמיי.

דב חנין: אנחנו בצדק באים בטענה, או בדרישה, ברשויות המקומיות.

דב חנין: הרשויות המקומיות הן בהחלט מערכת טובה מאוד להפעלה, אבל אנחנו צריכים להבין, הרשויות המקומיות בעצמן נמצאות תחת נטל תקציבי מאוד קשה.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על קייטנות, הוויכוח הוא האם הקייטנה היא סוג של שירות בסיסי, שזו גישתי וצריכה להיות גישתנו, או שקייטנות הן מקור נוסף להכנסה.

דב חנין: אם קייטנות הן מקור נוסף להכנסה, באמת אפשר לגזור פה קופונים מכל הכיוונים ובכל הצבעים.

דב חנין: אבל כשאנחנו מדברים על הרשויות המקומיות, אנחנו צריכים להבין שאם הנטל יתגלגל אך ורק על הרשויות המקומיות, התוצאה תהיה שהקייטנות לא תהיה שירות, כי במצוקתן הכספית של הרשויות המקומיות, או חלק מהרשויות המקומיות, התוצאה היא שהן חייבות להתייחס גם לזה כמקור הכנסה.

דב חנין: הטלת כל הנטל על הרשויות המקומיות היא מהלך מסוכן, קודם כל כי היא מהלך דיפרנציאלי.

דב חנין: יש רשויות מקומיות עשירות, יש רשויות מקומיות עניות.

דב חנין: לרשויות מקומיות עשירות אפשר יהיה לתת פתרונות יותר טובים, וברשויות מקומיות עניות הילדים יישארו ברחובות וההורים יישארו בלי פתרונות.

דב חנין: לכן האחריות חייבת לחזור אל המדינה ואל משרד החינוך.

דב חנין: התחילה להיעשות בתחום הזה עבודה.

דב חנין: אגב, יש לי הערות על הפתרונות שנעשו בסוף הקדנציה הקודמת.

דב חנין: אני חושב שצריך לברך על ההתחלה של החשיבה, מה קורה עם החופש הגדול.

דב חנין: אדוני, אני חושב שוועדת הפנים, שהיא ועדה שאמונה גם על השלטון המקומי וגם על השירותים שהוא נותן, צריכה להמשיך ולהחזיק בידיה את הכדור הזה, כי אחרת הוא ייפול ולא יהיה לו דואג.

דב חנין: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

דוד אמסלם: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

משה גפני: אני מברך אותך על התפקיד.

משה גפני: אני פעם ראשונה נמצא כאן בוועדה, אני לא חבר בוועדה, אני עוסק בדברים מאוד חשובים כאלה...

משה גפני: אני מברך אותך על התפקיד הזה, שיש לי אליו סנטימנטים, כיוון שהייתי יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

משה גפני: אני לא יכול לקחת תפקיד שר, אבל אתה יכול לקחת תפקיד שר, אז תאר לך שאפשר להגיע מכאן מהר להיות שר...

דב חנין: זה נקרא דווקא ירידה.

דב חנין: ..

משה גפני: מכיוון שיושב ראש ועדת הכספים תפוס...

דוד אמסלם: כשאני לוקח משימות, בדרך כלל אני מתקדם איתן.

דוד אמסלם: ..

משה גפני: הוועדה הזאת היא ועדה מאוד מאוד חשובה, מאוד.

משה גפני: הנושא שאתה מעלה היום הוא היבט אחד של התפקוד או התפקיד שהוועדה אחראית עליו.

משה גפני: אמר את זה חברי דב חנין ואמרו את זה גם קודם בווריאציות שונות.

משה גפני: יש בעיה מרכזית, שאתה תצטרך לטפל בה, וזה תפקיד של יושב ראש ועדת הפנים.

משה גפני: אני לא מדבר על הממשלה, אני מדבר על מי שמפקח על עבודת הממשלה.

משה גפני: הרשויות החזקות – גם בקייטנות אבל גם בכל תחום – כאשר בא משרד התחבורה ומאפשר להן לבנות כיכר, הוא אומר:

משה גפני: אתן תשתתפו בכך וכך כסף, אני נותן להן את רוב הכסף, תסללו את הכיכר.

משה גפני: ברשויות החלשות, כדי לתת את ה-10% או כדי לתת משהו, יש להן בעיה, הן לא יכולות לשלם משכורת, וזה רוב הרשויות, זה לא מיעוט של הרשויות.

משה גפני: זאת אומרת, אנחנו מדינה לא שוויונית.

משה גפני: הקייטנות בערים חזקות בכל תחום – הן יכולות להוסיף מתקציבן.

משה גפני: אין רשות חלשה שיכולה להוסיף מתקציבה.

משה גפני: המשמעות של העניין, שילדים שגרים בעיר מסוימת, הקייטנה שלהם או שלא תהיה קיימת או שתהיה קיימת בחסר, זה לא קיים בשום מקום אחר.

משה גפני: אני העברתי פה בוועדה את חוק חופי הים התיכון.

משה גפני: אני אמרתי שהקדוש ברוך הוא נתן את הים לתושבי שכונת התקווה, לשכונת הארגזים.

משה גפני: פנו אלי כרישי נדל"ן, היתה מלחמת עולם על העניין הזה.

משה גפני: אמרתי להם: אתם נוסעים לריוויירה הצרפתית, אתם לא צריכים את הים התיכון והעברתי את החוק.

דוד אמסלם: קיימנו דיון בשבוע שעבר על החופים, אז בואו נתקדם לכיוון הקייטנות.

דוד אמסלם: בבקשה, בואו נצטמצם לקייטנות.

יוסי יונה: או אם אתה רוצה, שיהיו קייטנות בחופים.

יוסי יונה: ..

משה גפני: אני מציע, שאתה אדוני יושב ראש הוועדה תפנה גם למשרד הפנים וגם למשרד האוצר בעניין הזה.

משה גפני: צריך לתקצב את הרשויות בהן אי אפשר לקיים קייטנות מבלי שיהיה סיוע ממשלתי, אין מציאות כזאת.

דוד אמסלם: אתה צודק.

משה גפני: אחרת אנחנו יוצרים פה פער, או מגדילים את הפער בין העשירים לבין העניים, בין המעמדות והחברות השונות במדינת ישראל.

משה גפני: נכון שעכשיו כבר מאוחר, אבל טוב מאוחר מלא כלום.

משה גפני: הוועדה צריכה לפנות, אני מניח שאתה תדע לעשות את זה, כדי שמשרד החינוך ומשרד האוצר יממנו את הרשויות שבהן חייבים לממן, כמו שמממנים גם בדברים אחרים שהם אינם קייטנות, אבל המדינה מכירה בעובדה הזאת, שיש רשויות שהמדינה צריכה לסייע להן.

משה גפני: אחרת אנחנו יוצרים פה שתי חברות.

משה גפני: אני שוב מברך אותך על התפקיד החשוב הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני.

תמר זנדברג: אני מצטרפת לברכות, ואני באמת חייבת לציין שממעקב אחרי הוועדה הזאת בשבועיים האחרונים, אני חושבת שכל ועדה מצטיינת – או לא מצטיינת – ביכולת שלה לקחת נושאים ולעמוד על זה שהם בתחום אחריותה.

תמר זנדברג: בתחום הזה, גם חברת הכנסת רחל עזריה וגם אני, באות עכשיו מדיון בוועדת החינוך בנושא הסייעת השנייה.

תמר זנדברג: גם שם הנושא הזה של הממשק בין הרשויות המקומיות לבין המימון הממלכתי של משרד החינוך, של המדינה, הוא מאוד מאוד בלב אותה רפורמה.

תמר זנדברג: אני מברכת אותך על ההתמקדות בנושא והאמירה שאם זה בתחום הרשויות המקומיות, זה בתחום סמכותה של ועדת הפנים והגנת הסביבה, וטוב שכך, כי נוצר פה מצב, שמערכת החינוך בכללותה עומדת מול שוקת שבורה.

תמר זנדברג: אנחנו רואים את זה בצפיפות בכיתות ואנחנו רואים את זה בגיל הרך, ואם נלך הלאה, נראה את זה בעוד נושאים.

תמר זנדברג: אנחנו רואים את זה מאוד בבולטות בנושא החופשים.

תמר זנדברג: זה עלה דרך ימי החופשה והנה שוב אנחנו מתקרבים לחופש הגדול, ושוב מה נעשה?

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד משהו אישי, אני מדברת כאן קודם כל בתור אימא לילדה.

תמר זנדברג: בשנה שעברה שלחתי את הילדה שלי לקייטנה של החופש הגדול, והשנה הילדה שלי מסיימת כיתה ג'.

תמר זנדברג: לכם היה חשוב להפיל את הממשלה ולהיכנס אליה, אבל אנחנו שנשארנו באופוזיציה, נשארנו בלי ממשלה ובלי קייטנה.

משה גפני: הייתם צריכים להיכנס.

משה גפני: ..

תמר זנדברג: הקייטנה היתה אמורה להיות מורחבת השנה לכיתות ג' ולא תורחב, וגם זה מוגבל בזמנים וצריך עוד לשלם למועדונית.

תמר זנדברג: התשלומים שההורים צריכים לשלם השנה הם מופרכים, מדובר באלפי שקלים, חברות וחברות.

תמר זנדברג: אלפי שקלים, אלפים של שקלים ככה סתם, בנוסף, וזה בלי חופשת הקיץ, זה רק על יולי, נשאר לנו עוד את אוגוסט, ומה נעשה?

<אתי ראובן: זה שלושת רבעי יולי.

תמר זנדברג: נכון, זה מחזור ראשון ואז עוד מחזור שני והגענו בלחץ לשבוע הראשון של אוגוסט.

תמר זנדברג: אז אנחנו באים לרשויות המקומיות, ואז מה נגיד?

תמר זנדברג: השמיכה קצרה, מצד אחד הרשויות המקומיות, שאנחנו כולנו שותפים לתפיסה שחינוך זה שירות, זה לא עסק, ובטח ובטח לא תפקידה של רשות להיות עסק ולגבות תשלום כאחד העסקים – ולא חשוב כרגע אם רשות ממלכתית או רשות מקומית – ומצד שני מאיפה הכסף?

תמר זנדברג: גם הנושא של מי משלם את הסייעת השנייה הוא במוקד, מי ישלם.

תמר זנדברג: בוא נראה כמה נושאים עלו כאן בוועדה רק בשבוע האחרון – חופים, דיברנו על הנושא מי יגבה, ואם לא יגבה, מאיפה הכסף?

תמר זנדברג: נגישות, עשינו רפורמה בנגישות שעולה כסף, ושוב זה הושת על הרשויות המקומיות, מאיפה הכסף?

תמר זנדברג: דיברנו על הנושא של אכיפת אופניים חשמליים בוועדה, מי צריך לאכוף?

תמר זנדברג: הרשויות, מאיפה הכסף?

תמר זנדברג: ועכשיו סייעת וקייטנות.

תמר זנדברג: כחברת כנסת וכאימא, אני במבוכה, מאיפה נמשוך את השמיכה, מי ישלם ומאיפה?

תמר זנדברג: שני דברים לסיום, הנושא הכללי – וזה מי אם לא ועדת הפנים והגנת הסביבה צריכה לטפל – של הסדרת היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי במדינת ישראל, תקצוב דיפרנציאלי, כל הכנסת מחוקקת ומי ישלם.

דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני התייחסתי לזה בדיון הקודם, זאת סוגיה מאוד סבוכה ולא פשוטה, לדעתי יש בה עשרות נושאים.

דוד אמסלם: אמרתי שאני אקיים ישיבה עם ראשי רשויות, גם דיברנו עם דני וחיים ואולי נתייעץ עם עוד, כדי לבדוק איך ניגשים לנושא, זה לא פשוט.

דוד אמסלם: אני לא יודע אפילו באיזה זווית כרגע לגשת אליו.

תמר זנדברג: אני מסכימה לחלוטין.

תמר זנדברג: אני אומרת את רק שזה נושא גדול, זה הסלע הגדול, ויש אבנים קטנות.

תמר זנדברג: האבנים הקטנות זה למשל הסייעת והקייטנות.

תמר זנדברג: לא יתכן בסופו של דבר, שבגלל שמדינת ישראל מיום קומה לא הסדירה את היחסים האלה, כל שנה מחדש מי שעומד מול השוקת השבורה זה ההורים והילדים כמובן.

תמר זנדברג: יש כל מיני פתרונות.

תמר זנדברג: אני דווקא רוצה ציין את רחל עזריה, שהגישה הצעת חוק בנושא ימי החופשה של ההורים ובטח מיד תדבר על זה.

תמר זנדברג: פתרון אחד, לא האחרון שבהם, זאת אומרת אני חושבת שצריך לדבר לא רק על הפתרונות לילדים, אלא על כל מערכת היחסים בין עולם העבודה ועולם החינוך.

<קריאה: החופש הגדול - - -

תמר זנדברג: כן, חופש גדול גם להורים.

תמר זנדברג: אנחנו עובדים, עובדים, עובדים, עובדים והילדים בחופש וזאת הופכת להיות שאלה של מסגרות ושל תשלום על קייטנות, במקום שאלה של זמן איכות עם המשפחה.

תמר זנדברג: אבל עד אז ועד כל זה, לא יתכן לשלם אלפי שקלים על שלושה שבועות חופש בקיץ במסגרות, ואני בעד קייטנות ממלכתיות.

תמר זנדברג: צריכות להיות קייטנות ציבוריות במימון הרשויות.

תמר זנדברג: הן מפוקחות, יש כתובת, יש אל מי לפנות, זה לא הקייטנות הפיראטיות, אבל המחירים האלה שרשות הפכה להיות עסק פרטי, שגוזר קופון על חשבון ההורים, זה דבר ראשון שצריך להגיד לו לא.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אני רוצה להצטרף למברכות ולמברכים שקדמו לי, שתהיה לך בהצלחה בתפקידך.

יוסי יונה: אנחנו פה כדי לסייע שאכן זה יקרה.

יוסי יונה: מישהו לחש באוזני, שאתה איש מאוד משימתי, וזה טוב לשמוע, אדם שקובע יעדים ורוצה להשיג אותם.

יוסי יונה: אנחנו כאן לא רק לדבר, אלא רוצים להגיע להישגים ולתוצאות.

יוסי יונה: כפי שכולם כבר אמרו, ואני לא אחזור על הדברים, משפט אחד של דברי רקע, אנחנו יודעים שמשנות שנות השמונים ועד היום הרשויות, העמותות וההורים – ההוצאה שלהם לחינוך הולכת וגדלה.

יוסי יונה: מדובר על הוצאה שגדלה ב-500%.

יוסי יונה: אם בשנות ה-80 מדינת ישראל מימנה כ-96% מכלל ההוצאה הלאומית לחינוך, היום זה מגיע ל-74%, 76%.

יוסי יונה: והנה אנחנו רואים שהדבר הזה מהדהד כמעט בכל תחום.

יוסי יונה: היינו בדיון על צפיפות בכיתות ועוד פעם עלה הנושא הדיפרנציאלי של רשויות חזקות אל מול רשויות חלשות, ולגבי הסייעת השנייה עוד פעם העניין הדיפרנציאלי של רשויות למול מדינה, ובעזרי חינוך עוד פעם העניין הדיפרנציאלי בין המדינה לבבין הרשויות, והנה עוד פעם בקייטנות העניין הדיפרנציאלי הזה.

יוסי יונה: אני לא אכביר במילים, אגיד שני דברים מאוד מאוד פשוטים.

יוסי יונה: מבחינתו של הגוף האחראי, יש כאן צורך בתנועת מלקחיים, האחד להגדיל את הסבסוד של המדינה ולהכיר בה כאחראית המרכזית לתחום הזה של הקייטנות, ולראות בו חלק אינטגרלי ממערכת החינוך.

יוסי יונה: חבר הכנסת דב חנין גם ציין שזאת לא רק שאלה איפה נמצאים הילדים, אלא גם מה הם התכנים.

יוסי יונה: זה גם חלק חינוכי, זה לא ארגז חול וסגרנו את הבסטה.

יוסי יונה: בתנועת המלקחיים יש צד של הסבסוד, והצד השני של המלקחיים זה העניין של הרגולציה, המחירים המופקעים הללו שנדרשים הורים לשלם הופכים לבלתי סבירים.

יוסי יונה: אנחנו מכירים את התרבות הישראלית: ההוא שילם 1,000 שקלים, אז אני אשלם לילד שלי פי שניים, 3,000 שקלים, איזושהי תחרות.

יוסי יונה: המון פעמים יש לחץ.

<אתי ראובן: אין לי גם היכולת לחשוב על זה, לרשום לאיזה קייטנה ייעודית.

יוסי יונה: אבל אם הילדה באה לאימא ואומרת לה: אבל גם לשכנה יש אייפוד, למה לי אין?

יוסי יונה: ואת מלווה וקונה לה, זה מוכר.

<אתי ראובן: אני לא מבקשת את זה.

יוסי יונה: אני חושב איך אנחנו צריכים פה לנהוג בעניין של תנועת מלקחיים.

יוסי יונה: גם הייתי רוצה לשאול איך אנחנו מסיימים דיון בוועדת הפנים, אפרופו יושב הראש המשימתי שלנו, ואיך אנחנו מתקדמים לכיוון של איזה שהם פתרונות אופרטיביים, שאכן אנחנו עושים משהו – קריאה לממשלה, הצעת חוק בעניין של סבסוד שמחייבת את המדינה לסבסד קייטנות וכן גם איזה שהם גופים רגולטיביים שיכולים לפקח על המחירים ולא לתת להם להאמיר כפי שהם מאמירים היום.

יוסי יונה: תודה.

דוד אמסלם: הדיון עד שעה 14:00.

דוד אמסלם: אני מסתכל כל הזמן על השעון, והוא מתקדם להפתעתי.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש לדבר בקצרה.

דב חנין: למרות שהדיון מעניין, אתה אומר...

דוד אמסלם: נכון, אבל השעון רץ.

דוד אמסלם: אני רק מבקש שכולם ידברו בקצרה, ורק אם יש מה להוסיף, לא לשם הדיבור, גם אם יש פה טלוויזיה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת נאוה בוקר, את רוצה להתייחס לנושא?

נאוה בוקר: כרגע לא.

דוד אמסלם: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה, אבל בקצרה.

רחל עזריה: כן, ממש בקצרה.

רחל עזריה: אני רוצה לשים שלוש פרספקטיבות לנושא הזה של הקייטנות, ואני מברכת על הדיון הזה.

רחל עזריה: בכלל, הכנסת הזאת מתעסקת הרבה בגיל הרך ובילדים, אני חייבת לומר שאני מרגישה מאוד בבית.

רחל עזריה: כשהייתי עמיתה במכון מנדל מנהיגות חינוכית, אחד הדברים שעסקתי בהם זה לראות איך זה לגדל ילדים היום לעומת לגדל ילדים בעבר.

רחל עזריה: אז עסקתי רבות בנושא של החופשים מהמקום של מצוקת ההורים.

רחל עזריה: אחד הדברים שגיליתי תוך כדי זה שמסתבר שהחופש הגדול הוא מחולל הפערים הכי גדול בין החזקים לחלשים.

רחל עזריה: זאת אומרת, העובדה שילדים לא נמצאים חודשיים בבית ספר, זה מה שפותח את הפער ועד סוף השנה שוב סוגרים את הפער בין החזקים לחלשים ואז שוב יש חודשיים וזה שוב פותח את הפער, כי ההורים החזקים בחודשיים האלה מעשירים את הילדים, שולחים אותם ללימודים ולעשייה, והחלשים אין להם ההזדמנות הזו.

רחל עזריה: לכן זה לא רק עניין של הוצאה, אלא באמת לוודא שאנחנו מצמצמים פערים בחברה.

רחל עזריה: אני חושבת שכן צריך להתייחס לנושא של המחיר הכספי בהקשר של הרשויות המקומיות.

רחל עזריה: אני לא אגיד שכל הרשויות, וכמובן שזה מורכב יותר, אבל הורים לילדים קטנים ידועים כבור מאוד גדול, שאפשר לגבות ממנו הרבה מאוד כסף.

רחל עזריה: אין לנו ברירה, אנחנו צריכים ללכת לעבודה ואנחנו צריכים פתרונות, אם זה בצהרונים ואם זה בקייטנות.

רחל עזריה: וכולם יודעים, יש מכרזים, לפעמים העירייה, לפעמים המתנ"סים, יש פה איזשהו מערך של כסף שמסתובב, שהוא סוג של ארנונה נוספת או מס הכנסה נוסף רק על הזכות לצאת לעבודה בתקופה הזאת.

רחל עזריה: אני רוצה לדבר גם על העניין הזה, שבסופו של דבר יש פה גם איזשהו היבט פמיניסטי, כי בדרך כלל מי שמפסידות יותר ימי עבודה זה הנשים, וכמובן שזה משפיע על ההתקדמות שלהן אחר כך בשוק התעסוקה.

רחל עזריה: יש פה שני דברים – אני לא חושבת שילדים צריכים להיות בבית ספר 12 חודשים בשנה, בית ספר לא צריך לאפסן את הילדים שם, אבל אני חושבת שאנחנו כן צריכים לאפשר להורים מגוון של קייטנות מעשירות, אבל לא יקרות מדי.

רחל עזריה: אני חושבת שאין ברירה, המדינה צריכה להיות שותפה לתהליך הזה, ובמקביל גם תודה תמר שהזכרת את החוק שאני מקדמת להגדיל את מספר ימי החופשה של ההורים.

רחל עזריה: העניין של הקייטנות הוא עולם שלם של נושאים ערכיים, שדורשים טיפול.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דני עטר.

דניאל עטר: אני מצטרף למה שאמרה תמר קודם.

דניאל עטר: אנחנו מקיימים כאן סידרה של דיונים, שכולם עוסקים בחוסר הסדר בחלוקת האחריות בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.

דניאל עטר: הסוגיה הזאת של הקייטנות מחדדת את זה עוד יותר במובן של חוסר הסדר במערכת החינוך שלנו.

דניאל עטר: כלומר, אם פעם כשהיינו ילדים זה היה יותר בייביסיטר, היום כבר ברור לגמרי שזה חלק מרצף חינוכי.

דניאל עטר: יותר מכך, עצם העובדה שאנחנו חיים בעידן מאוד אינדיבידואלי, מאוד תחרותי, שכל אחד מתכנס בתוך עצמו, הזמן היחיד שבו אפשר לפתח איזה שהם כישורים חברתיים זה בחופשות במפגשים הבלתי פורמליים ובחינוך הבלתי פורמלי, והקייטנות הן חלק קטן.

דניאל עטר: אחרי הקייטנות מתחילים מחנות הקיץ של כל תנועות הנוער, וזה הופך להיות קיץ של פעילות לעשירים בלבד.

דניאל עטר: כלומר, לילדים עשירים, אין להם שום בעיה מרגע שמכריזים על חופשת הקיץ עד שחוזרים לחופשת הקיץ.

דניאל עטר: מוצאים מה לעשות איתם, ואם נשארים שבועיים ריקים, גם לוקחים אותם לטיול בחוץ לארץ.

דניאל עטר: אותה שכבת ילדים, שאני לא יודע לאמוד אותה, כי לא הלכתי לספור אותה, אבל אני מניח שזה מאות אלפים של ילדים שההורים שלהם לא יכולים לאפשר להם גם קייטנה, גם מחנות קיץ, גם טיול בחוץ לארץ ו"שופינג" וכן הלאה וכן הלאה, נופלים בין הכיסאות.

דניאל עטר: כמו שאמרה רחל עזריה, אולי היא בדקה את זה, אני לא יודע, אני לא יודע אם חופשת הקיץ היא המקום שבו נוצרים הפערים הגדולים ביותר, אבל אין ספק בכלל, שיש פער עצום שבא לידי ביטוי בימים האלה בין מי שידו משגת לבין מי שלא.

דניאל עטר: עצתי אליך, אדוני יושב ראש הוועדה – אני לא מכיר את נהלי הכנסת, יש פה חברת כנסת יותר ותיקה ממני, אני מתכוון ליעל גרמן, ותמר זנדברג בוודאי; אבל אם יש פורמט של דיון משותף לוועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדת הפנים והגנת הסביבה, אני מציע שתנסה לקיים ישיבה משותפת לשתי הוועדות האלה באופן דחוף ביותר.

דניאל עטר: יכול להיות שמשם תבוא הישועה ואיזשהו פתרון או כיוון.

דוד אמסלם: תודה רבה, דני.

דוד אמסלם: באופן עקרוני, אתה צודק, השאלה איזה גוף או איזה משרד אמור להוביל נושא שמתפזר על מספר משרדים.

דוד אמסלם: אבל בסופו של עניין, יש אבן הראשה, בסוף אתה מזהה את המשרד המרכזי שאמור לעשות את עבודת המטה.

דוד אמסלם: הוועדה הזאת, לפי תפיסתי, לא אמורה להתכנס באופן מקצועי בכל נושא ונושא ולהחליף את משרדי הממשלה.

דניאל עטר: אבל אתה עושה את זה יפה.

דניאל עטר: אתה מחדד את זה, זה יפה מאוד.

דוד אמסלם: אבל לכל נושא כזה אני צריך שבועיים כדי להביא את כל הפקידים ולהתחיל להיכנס לרזולוציה איזה מדריך פה ואיך בית הספר שם ומי גובה מה, לכן אני אומר באופן כללי שבסיכום אתייחס לנושא.

דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: יש נושא אחד, שבוודאי נמצא כאן, מפני שהוא חובק גם את הבריאות, גם את החינוך וגם את הרווחה.

יעל גרמן: אז החינוך אמנם לא נמצא פה, אבל בוודאי בריאות ורווחה, וזה החופש הגדול של ילדים בעלי מוגבלות.

יעל גרמן: אני רוצה להתחיל דווקא בזה, כי אני משערת לעצמי שדיברו על הרבה ולא דיברו על זה.

יעל גרמן: אם הורים לילדים שאינם סובלים ממגבלות מנסים למצוא תעסוקה לילדיהם, שערו בנפשכם מה קורה לאותם הורים, שיש להם ילדים עם מגבלות גופניות או שכליות או כל מגבלות אחרות.

יעל גרמן: זה נורא ואיום.

יעל גרמן: החיים שלכם הם פשוט לא חיים.

יעל גרמן: בתפקידי כשרת הבריאות, יצרתי קשר עם משרד הרווחה ועם שר הרווחה כמובן, מאיר כהן, ואנחנו קיבלנו החלטה שאנחנו מאריכים את החופשה לילדים בעלי המגבלות, ושהקייטנה תהיה יותר ארוכה.

יעל גרמן: אני לא יודעת איפה זה עומד.

יעל גרמן: כידוע לכם, אנחנו הפסקנו באמצע, ואני מציעה לאדוני היושב ראש, שיבקש הן משר הבריאות והן משר הרווחה, ובוודאי מהמנכ"לים כי זה צריך להיות בדרג של המנכ"לים, מה קרה עם ההחלטות שקיבלנו – היו כמה ישיבות, אבל הישיבה האחרונה התקיימה ממש שבועיים לפני שהכנסת התפזרה ואנחנו התפטרנו מהממשלה.

<אבנר עורקבי: יש לי כבר פניות של הורים של ילדים נכים, שצועקים עליהם: מה עושים?

<אבנר עורקבי: מה עושים?

יעל גרמן: אני חושב שהיושב ראש בהחלט יוכל לקחת את הנושא, להושיב את שני המנכ"לים ביחד, ולקבוע שהחופש הגדול עבור ילדים עם מגבלות, עבור ילדים נכים, הוא הרבה יותר ארוך, ונותנים קצת יותר חופש להורים.

יעל גרמן: צר לי שיושב ראש ועדת כספים כשאני נכנסתי היה כאן ועכשיו לא נמצא, מפני שבתקציב 2015 היה תקציב מיועד לקייטנות החופש הגדול, שכידוע לראשונה חברי שי פירון, שר החינוך, הנהיג קייטנות לחופש הגדול בחינם או בתשלום מאוד מאוד סמלי לכלל ילדי ישראל בכיתות א', ב' והיה לזה תקציב.

יעל גרמן: בשנת 2015 היה תקציב להרחבה עד כיתה ד', זאת אומרת: אותם ילדים שנהנו בכיתות א', ב' מהקייטנות, ההורים היו צריכים ליהנות מא' עד ד'.

יעל גרמן: איפה התקציב הזה?

יעל גרמן: אני חוששת שמהאיחוד של התקציבים של 2016-2015, תקציב 2015 נעלם.

יעל גרמן: אני דיברתי על כך בוועדת הכספים, לכן אני מצטערת שיושב ראש ועדת הכספים לא נמצא כאן, אבל צריך לבדוק ולראות מה קרה לתקציבים שמיועדים בדיוק לנושא הזה.

יעל גרמן: לאן הם נעלמו בשנת 2015?

יעל גרמן: אסור לך, לנו, לוותר על התקציבים האלה, כי זה כבר פתרון.

יעל גרמן: עוד לפני שאנחנו מחפשים פתרונות אחרים, בואו קודם כל ניקח את התקציבים שכבר היו, שלא ייקחו את התקציבים שכבר ניתנו לקייטנות לילדים מכיתה א' עד כיתה ד'.

יעל גרמן: ההערה האחרונה שלי היא לרשויות.

יעל גרמן: שוב אני נשענת על ניסיוני, בתפקידי כראש עיריית הרצליה, אני הצלחתי להוריד בצורה דרסטית ודרמטית את המחירים לא של הקייטנות, אלא של הצהרונים במהלך כל השנה על ידי כך שהושבתי ועדה שבדקה את העלויות.

יעל גרמן: אין רווח, לא צריך להיות רווח, לא בצהרונים ולא בקייטנות הקיץ.

יעל גרמן: הם לא מקור לרווח, לא למתנ"סים ולא לאף גורם אחר, וכל מה שצריך זה לבדוק כמה זה עולה ולפקח על כך שלא לוקחים יותר מכמה שזה עולה, ונפתור חלק ניכר מהבעיה.

<קריאה: אפשר לעשות את זה יותר טוב.

<אתי ראובן: חשוב לומר שבצהרונים יושבות נשים בלי השכלה - - -

דוד אמסלם: אתי, אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה.

<אתי ראובן: בגלל שהיא מדברת על רווח, זה חשוב.

דוד אמסלם: אני רוצה להתכנס.

דוד אמסלם: דב קלמנוביץ, ממלא מקום ראש עיריית ירושלים, בבקשה.

דוד אמסלם: אני מבקש מכל אחד לדבר שתיים, שלוש דקות.

<דב קלמנוביץ: אני אעשה את זה אפילו בפחות.

<דב קלמנוביץ: אני מצטרף למה שאמרה יעל גרמן, יש קייטנות זולות, ויש לצערי רשויות שיש בהן חוסר שוויון ורחל תעיד על זה.

<דב קלמנוביץ: למשל בירושלים יש קייטנות יקרות ויש קייטנות זולות שהעירייה מפעילה אותן.

<דב קלמנוביץ: הקייטנות הזולות ב-300 שקלים, והקייטנות היקרות הן ב-900 שקלים.

<מלכה סבח: אבל צריך לקחת בחשבון שהן רק עד 13:00.

<דב קלמנוביץ: אבל גם עד 13:00, אחת עולה 900 שקלים והשנייה עולה ב-300.

<דב קלמנוביץ: אם אפשר לפתוח קייטנה ב-300 שקלים, בוא נעשה לכולם ב-300.

<מלכה סבח: אבל מ-13:00 עד 16:00 אתה משלם עוד 700 שקל.

<דב קלמנוביץ: אבל בעיריית ירושלים יש שני סוגי אוכלוסיות, אוכלוסייה אחת שמקבלת ב-900 ואוכלוסייה שנייה שמקבלת ב-300.

<דב קלמנוביץ: אני חושב שוועדת הפנים והגנת הסביבה יכולה כאחראית על הרשויות המקומיות לבקש שיהיה שוויון בין כל המגזרים.

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: אולי העשירים מסבסדים את העניים.

רחל עזריה: אלה מגזרים שונים.

רחל עזריה: המגזר החרדי מקבל ב-300 והמגזר הכללי משלם 900.

רחל עזריה: יש תרעומת מאוד גדולה של ההורים לגבי העניין הזה.

<דב קלמנוביץ: ואני חושב שאת מצטרפת אלי שצריך להיות שוויון בין כל המגזרים.

רחל עזריה: כן, בוודאי.

רחל עזריה: זה מסגרת טיפה אחרת, אבל אין ספק שזה לא צריך להיות כך.

דוד אמסלם: דודו ביטס, מפקח קייטנות ארצי מטעם משרד החינוך, בבקשה.

<דודו ביטס: קודם כל, אנחנו מברכים על הדיון הזה, שאנחנו חושבים שהוא מאוד חשוב.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ברשותך, לפני כן, הייתי רוצה לשאול אותך מבחינת התקנות, החוק, אני פשוט לא מכיר, האם משרד החינוך אחראי לפתוח קייטנות?

דוד אמסלם: אני מבין שמשרד החינוך אחראי על כל השנה מלבד זה שבחופש הוא יוצא לחופש.

דוד אמסלם: מה קורה בתקופת החופש, הוא אחראי על הקייטנות?

<דודו ביטס: חוק הקייטנות, תש"ן-1990 אומר שקייטנה זה עסק טעון רישוי.

דוד אמסלם: זה במסגרת חוק רישוי עסקים, אני לא מדבר על זה.

תמר זנדברג: אגב, החוק קובע את זה גם על מעונות, אני רק אומרת שזה שהחליטו שזה עסק, זה לא אומר.

דוד אמסלם: יש לי מן תחושה שאין אחראי, לכן אני שואל.

<דודו ביטס: קודם כל יש אחריות, והאחריות של משרד החינוך לוודא שהקייטנה תפעל באישור חינוכי, זאת אומרת שעל מנת לקבל אישור עסקים - -

דוד אמסלם: הבנתי, אתה חלק מהתחנות.

<דודו ביטס: התחנה המרכזית היא משרד החינוך, ואחרי זה יש ביטחון ובטיחות.

<דודו ביטס: עם כל זה מקבלים רישוי עסקים, ואנחנו גם מפקחים על זה במהלך הקיץ.

דוד אמסלם: על מה אתה מפקח?

<דודו ביטס: אנחנו מפקחים על כך שהקייטנה פועלת בכפוף לאישור שהיא קיבלה.

דוד אמסלם: אתם מפקחים על הצד התוכני, על הצד הבטיחותי?

<דודו ביטס: על הצד הפדגוגי, ויש גם אנשים מטעמנו שמפקחים על הצד הבטיחותי.

דוד אמסלם: כמה מפקחים יש לכם?

<דודו ביטס: יש בכל מחוז 10 עד 15 אנשים שמתעסקים בזה בקיץ, זאת אומרת שאם אתה לוקח שבעה מחוזות, בכלל זה מחוז של המגזר הערבי, אנחנו מגיעים ל-80, 90.

דוד אמסלם: ומה הם עושים בשאר השנה, כשאין קייטנות?

<דודו ביטס: תפקידים אחרים.

דוד אמסלם: זאת אומרת שבנוסף לתפקידם הרגיל, הם שמים זום בתקופת הקיץ על הנושא.

<דודו ביטס: בנוסף, במפורש.

<דודו ביטס: אין שום ספק, שמבחינת החוק אנחנו לא נדרשנו לעסוק בנושא של עלות הקייטנה, היסטורית נתנו לשוק לעשות את שלו, אבל אני חושב שבשנים האחרונות ללא שום ספק, מה שנאמר פה שהשוק הזה פתאום הפך פרוץ.

<דודו ביטס: היתה יוזמה מבורכת – והזכירו את זה פה – של שר החינוך לשעבר, שהתחילה בכיתות א', ב'.

<דודו ביטס: בהחלט היתה תכנית להרחיב את זה.

<דודו ביטס: אני מאוד מקווה שאנחנו רק בתחילת הדרך, ואכן יימצא התקציב להרחיב את הנושא הזה, כי אנחנו באמת חוששים - - -

יעל גרמן: אדוני היושב ראש, יש תקציב.

יעל גרמן: 200 מיליון ש"ח תוקצבו ל-2015 לצורך הנושא הזה, רק צריך לדאוג שלא ימחקו אותו.

<דודו ביטס: אני משער שבעקבות זאת שקמה ממשלה חדשה או לקח זמן עד שקמה, הנושא הזה אולי לא קיבל מענה עד הסוף, ואני רוצה להאמין שבשנה הבאה זה כן יקרה.

<דודו ביטס: אנחנו חושבים, שצריכה להיות קייטנה שווה לכל תושב.

<דודו ביטס: אנחנו גם חושבים שצריך להפוך את הנושא של הקייטנות למפעל חינוכי חיוני, כמו בשעת חירום.

<דודו ביטס: בשעת חירום יש מפעלים חיוניים.

<דודו ביטס: קייטנה בקיץ זה שעת חירום, ולכן אני חושב שצריכים להקים פה איזושהי ועדה משותפת עם אינטרסים משותפים ולקבוע תעריף של יום קייטנה כפול מספר ימי הקייטנה.

<דודו ביטס: אני חושב שבצורה הזאת נוכל להביא בשורה לעם ישראל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דוד בן שושן, בבקשה.

<דוד בן שושן: אני דוד בן שושן ממשרד הפנים.

<דוד בן שושן: אנחנו יודעים היום שיש סבסוד חינוך.

<דוד בן שושן: הנושא של קייטנה נכלל בסבסוד החינוך.

<דוד בן שושן: צריך להסתכל על הבקשה הזאת להוזלת עלויות הקייטנות בתוך סך כל התקציב של הרשות, ובתוך סך כל הנושא של סבסוד חינוך, אנחנו יודעים שרשויות היום מסבסדות חינוך.

<דוד בן שושן: אנחנו יודעים שיש שונות גבוהה בין הרשויות בנושא הזה, ולכן כל הנושא הזה צריך להיבחן בתוך סבסוד חינוך, שהרשויות היום מסבסדות, זאת אומרת: גם אם רשות היום נדרשת להוזיל את העלויות, המשמעות של זה היא סבסוד החינוך שלה והתקציב שלה והשונות שיש בין הרשויות הללו.

דוד אמסלם: תודה רבה – לא שהחכמת אותי הרבה, לא הצלחתי להבין כל כך מה שאמרת, אבל בוא נתקדם.

<רענן פלאי: דיברו פה על הכסף.

<רענן פלאי: אנחנו מסכימים עם כל מה שנאמר, אבל כמו שאמר דב חנין, קייטנה עולה כסף, צהרונית עולה כסף.

<רענן פלאי: מדובר פה על גננת מקצועית, סייעת, מזון, העשרה – אמרו פה שרוצים העשרה, כל הדברים האלה עולים כסף.

<קריאה: לא חייבים גננת מקצועית.

<רענן פלאי: צריך מינימום, מישהו מקצועי.

דוד אמסלם: עד עכשיו הבנו שזה עולה כסף, מה חידשת לנו?

<רענן פלאי: משרד החינוך התחיל לעבוד בספטמבר וביוני יוצא לחופש, כמו שאמרתם.

<רענן פלאי: אם רוצים להרחיב את זה, צריכה להיות השתתפות גם של השלטון המקומי, גם של המדינה.

<רענן פלאי: לגבי הדיפרנציאציה, היום בין חדרה לגדרה חיים 90%-80% מאזרחי ישראל, אז יוצא שבשיטה הזאת – זאת סיסמה דיפרנציאציה, כשבפועל 90% מהילדים מקבלים 50% מהעלות.

<מיקול ניצא: אני נציגת ועד הורים בירושלים.

<מיקול ניצא: מכיוון שהרבה דברים חשובים נאמרו כבר, אני אגיע ישר לעניין.

<מיקול ניצא: בירושלים בסך הכול אנחנו מיקרו מדינה.

<מיקול ניצא: בדיוק כמו שציין חבר המועצה שלנו קלמנוביץ, אנחנו מוגדרים כאשכול סוציואקונומי 4.

<מיקול ניצא: אתמול הפגנו מול העירייה במחאה עירונית מאוד קשה נגד מחירי הקייטנות, למרות שהקייטנות שלנו בהשוואה למה שהביאה יפעת, מחיריהן בין הנמוכים.

<מיקול ניצא: אבל הכול זה השוואה, כמו שנאמר, להכנסה.

<מיקול ניצא: כשעושים השוואה ארצית גורפת, צריך לראות גם את ההכנסה פר נפש של התושבים.

<מיקול ניצא: מלבד מה שמר קלמנוביץ ציין לגבי הפערים בין המגזרים, אני כן רוצה לדבר על איכות.

<מיקול ניצא: למרות שאני אימא ויש לנו אינטרס להוזיל עלויות, אני חושבת שיש איכות מינימלית.

<מיקול ניצא: אני רוצה להתמקד בגני ילדים.

<מיקול ניצא: יש פה ניסיון להגיד שאין צורך להביא אנשים מקצועיים ומוכשרים.

<מיקול ניצא: אני חושבת שיש סטנדרט מינימלי, למשל של בטיחות, שאי אפשר לרדת ממנו בעיקר בגני הילדים.

<מיקול ניצא: 300 השקלים שמשלם המגזר החרדי, זה מה שמאוד מאוד הכעיס את המגזר הכללי.

<מיקול ניצא: דתיים לאומיים גרים באותו בניין עם משפחות אחרות, ובגלל שמישהו רשום במגזר הנכון, הוא משלם 300 שקלים – סליחה, זה 270 שקל, ומה המשמעות של זה?

<מיקול ניצא: כולם אומרים: בסדר, אז בוא נוריד את האיכות, כי יודעים ששם אין סטנדרט של הכשרה, בוא נחזור אחורה, נוותר על הגננות או הסייעות שנמצאות במהלך השנה עם הילדים ונחזור אחורה, נעסיק בנות שירות.

<מיקול ניצא: בדיוק התקיים דיון בוועדת החינוך מה זה אומר.

<מיקול ניצא: אני לא חושבת שצריך לחזור אחורה או להוריד סטנדרטים כדי לתת בזול, צריך פשוט לחשוב איפה הכסף, כמו שאומרת חברת הכנסת גרמן.

<מיקול ניצא: כולנו יודעים שגם בירושלים חיכינו לזה כפיילוט שהיה צריך להתחיל כקייטנה בגנים ולא התחיל.

<מיקול ניצא: איפה אפשר לעזור גם לרשות?

<מיקול ניצא: אנחנו כולם כועסים על הרשות, אבל כולנו יודעים שהרשות נותנת מה שהיא יכולה.

דוד אמסלם: תודה לך.

דוד אמסלם: אבנר עורקבי, ארגון אהב"ה.

<אבנר עורקבי: יושב ראש ארגון אהב"ה, ארגון הנכים בישראל המיוחד.

<אבנר עורקבי: שמת לב פה בדיון סביב השולחן הזה, שרק חברת כנסת אחת העלתה את הנושא של ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<אבנר עורקבי: הילדים בעלי צרכים מיוחדים מיולי לומדים עד שעה אחת.

<אבנר עורקבי: ילדים בעל צרכים מיוחדים צריך טיפול פרטני במשך כל היום, הן בבית ספר הוא מקבל, טיפול בהידרותרפיה, טיפול שיקומי וכו'.

<אבנר עורקבי: ההורים כרגע עובדים, ביולי הם צריכים בשעה אחת לקלוט את הילד, אז הם יפסיקו לעבוד, כי הם צריכים לקחת אותו לכל הטיפולים הפרטניים האלה.

<אבנר עורקבי: מי יעשה את זה?

<אבנר עורקבי: אף אחד לא מצא לזה פתרון.

<אבנר עורקבי: באחד באוגוסט ההורים כל היום עם הילדים, מי ימצא לי פתרון לזה?

<אבנר עורקבי: אדוני היושב ראש, אני מחכה ממך לתשובה, שתמצא לנו פתרון, כי אין לנו פתרונות, אין לילדים האלה פתרונות.

<אבנר עורקבי: הילדים האלה עומדים לבוא לכנסת, כדי שתשמרו עליה בתור קייטנה, קייטנת הכנסת.

יעל גרמן: יש פתרון.

דוד אמסלם: פיני קבלו, מרכז השלטון המקומי בבקשה.

<פיני קבלו: אנחנו כמעט כל שנה נקראים לדיון הזה, פעם אחת חברי הכנסת מתחלפים, פעם אחת ההורים מתחלפים.

דוד אמסלם: רק אתם לא מתחלפים.

<פיני קבלו: בין לבין הגיע הזמן לפתור את זה, כי תמיד לקראת הקייטנות יש כותרות על הרשויות המקומיות.

<פיני קבלו: לוקחים איזה רשות אחת או שתיים ומסמנים את כל הרשויות המקומיות.

<פיני קבלו: אני חושב שמצבן של הרשויות המקומיות, לפחות הרשות שממנה אני בא, אין להן היכולת ואין להן הכוח להרים קייטנות גדולות ולסבסד קייטנות.

<פיני קבלו: לכן אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו כוועדה וכהורים וככל גורם אחר, כמו שעשו עכשיו עם הסייעת הנוספת, שהממשלה תממן את הקייטנות, תקבע איזשהו מחיר של הקייטנות, תסייע לרשויות המקומיות ונפתור את הבעיה, כי הנושא הזה עולה כל שנה ושנה.

<פיני קבלו: אני פונה לאותם ראשי רשויות.

<פיני קבלו: אנחנו בודקים את המחירים של אותן רשויות, אז יש רשויות שיש בהן קייטנות פרטיות, יש קייטנות של מתנ"סים, יש קייטנות של עמותות ויש קייטנות פרטיות שאנשים מרוויחים.

<פיני קבלו: לכן האשם הוא בראש ובראשונה ברשויות המקומיות.

<פיני קבלו: אני חושב שאם יהיה דיון ספציפי וניקח רשויות מקומיות – ומשרד הפנים שמפקח או כל גורם אחר יקבע שבאמת הרשות הזאת חרגה ולקחה לה רווחים, אנחנו נזמין אותה כאן לוועדה.

<פיני קבלו: נזמין לכאן את ראש הרשות.

<ליאורה פור: הנה בבקשה - - -

<פיני קבלו: אבל אי אפשר להטיח בכל ראשי הרשויות, שגוזלים את כספם של הילדים בקייטנות ולתפוס על זה כותרות, אותם ועדי הורים או גופים אחרים.

<פיני קבלו: לכן אדוני היושב ראש, אני חושב שאם יתקיים דיון ספציפי כלפי רשויות שבאמת חרגו, אנחנו נזמין אותן לדיון הזה, אבל אני חושב שצריכה להיות פנייה ישירה לממשלה.

<פיני קבלו: אני מכיר את זה מהמקום שאני בא ממנו.

<פיני קבלו: כבר שלושה ימים אין אבטחה במוסדות, כי לרשות אין ממה לשלם, ואם כבר מקיימים קייטנות גם ב-500 ו-600 שקלים, יש ילדים רבים שבכלל לא נכללים בקייטנה הזאת, כי אין להם גם היכולת הזאת.

<פיני קבלו: לכן הפערים כאן הם גדולים וצריך למצוא איזשהו פתרון ממלכתי, שיפתור את כל בעיית הקייטנות.

<פיני קבלו: במשך כל השנה אותם ילדים הולכים ביחד, פתאום מגיעים חודשי הקיץ, ילד אחד הולך לקייטנה, הולך לבריכה, מכין לו ציוד לנופש, ויש ילד שיושב בבית בשכונה – ואנחנו יודעים איזה נזקים נגרמים כתוצאה מזה שילדים מסתובבים בלי שום מעש, ולכן אנחנו גם מתמודדים עם כל הוונדליזם בחודשי הקיץ.

<פיני קבלו: תודה.

<מיקול ניצא: מצד אחד המגזר החרדי משלם פחות מ-300, ועדיין מתוך 8,000 ילדים במגזר החרדי בירושלים, רק 3,000 נרשמים ומשתמשים בשירות הזה.

<מיקול ניצא: אני מדברת על גני הילדים.

<מיקול ניצא: 3,000 חרדים מתוך 12,000 ילדים בגני הילדים משתמשים בזה, למרות כביכול המחיר הנמוך.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לשאול את עורכת הדין חלי גיא אלדר ממשרד המשפטים, האם יש התייחסות בחוק לנושא הקייטנות במדינת ישראל.

<חלי גיא אלדר: אני לא באתי להחכים אתכם הרבה, אני מודה מראש, אני באתי כדי שאתם תחכימו אותי.

דוד אמסלם: חבל, למה?

דוד אמסלם: באת כדי שאנחנו נחכים אותך?

<חלי גיא אלדר: אני אימא בעצמי לילדים קטנים.

דוד אמסלם: אנחנו בדרך כלל מזמנים פה את נציגי הממשלה שיחכימו אותנו.

<חלי גיא אלדר: נכון, אבל העליתם פה פנייה, לא הגיעו אלינו פניות מסודרות עד היום.

דוד אמסלם: לא העבירו לכם בזמן?

<חלי גיא אלדר: באתי ללמוד את הנושא ולשמוע את הטענות שעולות.

<חלי גיא אלדר: אני חושבת שעלו פה טענות כבדות משקל ובהחלט מחייבות התייחסות, לדעתי של כל המשרדים, כשאני מוכנה לבדוק את זה מול המשרדים ולהיות בקשר עם הייעוץ המשפטי שלכם או עם הוועדה ונראה מה המצב.

<חלי גיא אלדר: אין פתרונות להרבה מהדברים שעלו היום.

<חלי גיא אלדר: יש פתרונות בחוק, דווקא לא בחוק החינוך, לא בדיני החינוך.

<חלי גיא אלדר: יש אפשרויות לפיקוח על מחירים, על שירותים.

דוד אמסלם: לא זה מה ששאלתי, שאלתי אם יש התייחסות ספציפית בחוק לסוגיית הקייטנות באיזה שהם היבטים כאלה ואחרים.

דוד אמסלם: אני אתן דוגמה, יש חובת חוק חינוך חובה במדינת ישראל, האם יש חוק חובה לקייטנות במדינת ישראל?

דוד אמסלם: אני לא יודע, אני לא מצוי בזה.

<חלי גיא אלדר: יש חובה של הקייטנות בהיבטים של רישוי.

דוד אמסלם: לא רישוי, רישוי הבנו, גם לפתוח חנות נעלים צריך רישוי.

<חלי גיא אלדר: נכון, חוק הקייטנות לא חוק מסדיר, כמו שיש לך היום חוק דיור מוגן מלפני כמה שנים.

<חלי גיא אלדר: אתה יודע?

<חלי גיא אלדר: יכול להיות שצריך להיות דבר כזה.

<חלי גיא אלדר: רשמתי לי שאלות רבות שעלו פה, מיקדתי את הדברים לדיון, חלקן שאלות משפטיות, חלקן שאלות תקציביות, שאני אתעסק בהן.

דוד אמסלם: עוד מעט אני אעטוף את זה בסיכום.

<חלי גיא אלדר: בסדר גמור.

<חלי גיא אלדר: אני אקח את זה אלי למשרד ואנחנו נעשה שיעורי בית.

<חלי גיא אלדר: אם תרצה, אשמח להיות בקשר עם הייעוץ המשפטי שלכם ונראה אם יש איזושהי עבודה משותפת שאפשר לעשות.

<יפעת שמר: אני מצטערת שאני חוזרת על זה, אבל אנחנו מתייחסים עכשיו לחודשיים מתוך שנה של 12 חודשים.

<יפעת שמר: אנחנו צריכים להסתכל גם על עניין הצהרונים.

<יפעת שמר: אם יש חוק איזשהו חוק שכן מדבר על קייטנות, כולל רישוי, על צהרונים אין שום דבר, שום חוק ושום אכיפה.

<יפעת שמר: יש על זה מסמכים.

דוד אמסלם: יפעת, אני זימנתי דיון כרגע לגבי הקייטנות.

דוד אמסלם: אני מוכן לזמן דיון נוסף לגבי הצהרונים, בגלל שהזמן הוא קצר.

דוד אמסלם: אין לי בעיה לפתוח דיון נוסף, נשב פה עוד שעתיים ונלמד את הסוגיה של הצהרונים.

דוד אמסלם: ברגע שנעשה פה שקשוקה, זה לא יטופל וזה לא יטופל.

דוד אמסלם: ברשותכם, לפני שאני אסכם, יש לי שאלה לנושא של הרשויות המקומיות.

דוד אמסלם: דב, ספר לי איך מתנהלות הקייטנות, זאת אומרת: מי יוזם את הקייטנה?

דוד אמסלם: אני מניח שהמתקן העירוני זה מתקן ציבורי.

דוד אמסלם: אני לא מדבר כרגע על קייטנות פרטיות.

דוד אמסלם: אם למישהו יש חוות סוסים והוא רוצה להרים שם קייטנה, שיבושם לו.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה לגבי המתקנים העירוניים, האם בתי הספר משכירים את המבנים לאיזשהו גורם מפעיל וגובים שם כסף?

דוד אמסלם: האם העירייה מסתכלת על זה מהצד, ומה שנקרא nice to have, אם זה קרה – קרה, לא קרה – לא קרה.

דוד אמסלם: תעשה לי קצת זום על הנושא.

<דב קלמנוביץ: הקייטנות הפרטיות מתנהלות במקומות פרטיים.

דוד אמסלם: עזוב פרטיות.

<דב קלמנוביץ: אני מדבר על הקייטנות העירוניות.

דוד אמסלם: לא, קייטנות שמתנהלות במתקנים ציבוריים.

<דב קלמנוביץ: הן מתנהלות בגנים לילדי הגן ובבתי הספר לילדי בתי הספר ובמתנ"סים.

<דב קלמנוביץ: בירושלים, כמו שאמרתי, יש גם זרמים אחרים שפועלים גם במתקנים העירוניים, למשל הזרם של בית יעקב פועל במתקנים - - -

דוד אמסלם: לא, אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: המפעיל של קייטנה זה אדם פרטי, או שעיריית ירושלים היא מפעילה?

<דב קלמנוביץ: עיריית ירושלים היא זאת שמפעילה.

דוד אמסלם: היא שוכרת את השירותים של מי?

<דב קלמנוביץ: היא זאת שמפעילה את הקייטנה.

דוד אמסלם: לא, שאלתי איך זה מתבצע.

דוד אמסלם: בוא ניקח בית ספר ברמות שמתנהלת בו קייטנה.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין איך מתנהלת הקייטנה.

<דב קלמנוביץ: מנח"י – מנהלת חינוך ירושלים – כפי שאתה יודע מפעיל את הקייטנה.

דוד אמסלם: הוא לוקח יזם ואומר לו: אתה קח - - -

<דב קלמנוביץ: לא, באמצעות החברה למתנ"סים.

<דב קלמנוביץ: הוא אומר לחברה למתנ"סים: אתם תפעילו את הקייטנה.

<דב קלמנוביץ: הם לוקחים אנשים מוסמכים, כלומר גננות שעובדות, לפעמים מקבלות גם משכורת 13, והן אלה שמפעילות.

דוד אמסלם: אוקי, זאת זרוע אחת.

דוד אמסלם: יש מצב שהעיריות או מנהלי בתי הספר, בגלל כל הניהול העצמי, משכירים את בית הספר לגורם כלשהן?

דוד אמסלם: יש מקרים כאלה?

<דודו ביטס: יש מקרים.

<דב קלמנוביץ: אני ביקשתי בירושלים לעשות את זה באופן פרטי, ואמרו לי: לא ניתן במבנה עירוני להפעיל קייטנה פרטית, רק במתנ"ס עצמו שיכול לשכור חדרים לפעילות, אבל במסגרת המבנים העירוניים הם לא מוכנים להפעיל את הדברים האלה.

<מלכה סבח: גם בניהול העצמי, בכל אופן במעלה אדומים, בית הספר בנושא המבנה לא מתעסק, זאת העירייה.

<מלכה סבח: בית ספר עדיין לא משלם על המבנה כרגע, ככה שהוא לא יכול להשכיר אותו לגורם.

<מישל בן שטרית: אני מהחברה למתנ"סים.

דוד אמסלם: אז בוא תחכים אותנו, עד עכשיו שתקת.

<מישל בן שטרית: כמו שאתם יודעים, המתנ"סים בכל ישוב זאת עמותה נפרדת.

<מישל בן שטרית: כחברה ממשלתית מלכ"ר, כל מתנ"ס הוא עמותה נפרדת, שקשורה לרשות המקומית בדרך כלל ביחסי גומלין כאלה ואחרים, שיש לה גם הנהלה ציבורית וגם תושבים שאמורים להיות מעורבים בהחלטות לגבי המחירים, ולכן יש שוני מאוד מאוד גדול בין היישובים.

<ליאורה פור: רשות איתנה לוקחת קייטנה יקרה.

<מישל בן שטרית: בדיוק, האבסורד הגדול הוא לפעמים שדווקא רשויות חלשות יותר, המחירים של הקייטנות שלהן יותר זולים.

<מישל בן שטרית: זה האבסורד הגדול, כי זאת מציאות - - -

<יפעת שמר: יש בעייתיות עם זה שאתה אומר שהתושבים יושבים בהנהלה, ואומר לך למה – כי מי שממנה אותם זאת הרשות המקומית, זה אנשים שהם יס-מנים - - -

דוד אמסלם: כבר סגרת לי ארבעה דיונים.

<מישל בן שטרית: יש פה כמה סוגיות קריטיות שעלו פה וחשוב לתת עליהן את הדעת.

<מישל בן שטרית: דיברו על ההורים ועל המקום של ההורים בחופשה.

<מישל בן שטרית: אני חושב שיש מקום מאוד גדול לילדים בחופשה.

<מישל בן שטרית: אני חושב שאסור לוותר על זה שלילדים צריך להיות מקום שהוא איכותי, משמעותי ובטיחותי.

<מישל בן שטרית: כמי שניהל קייטנות, והייתי מנהל מתנ"ס עד לא מזמן הרבה מאוד שנים, זה אחד המופעים הכי משמעותיים שיש לילדים בקיץ, ואם זה לא מתנהל בצורה חינוכית, ערכית, משמעותית, יכולים להיות שם דברים שהם מאוד מאוד בעייתיים, לא רק במובן הבטיחותי, גם ברמה של מה קורה לילד כשהוא מגיע בבוקר לפעילות ואין לו שם חברים או אין שם מענה משמעותי.

<מישל בן שטרית: קודם כל, אני חושב שהפריזמה על הילדים מאוד חשובה בהקשר הזה.

<מישל בן שטרית: כמו שעשו בכיתות א', ב' – אם יהיה סבסוד לקייטנות, יש פה גורם מאוד גדול שהוא מתנ"סים במדינת ישראל, שיכולים עם תקציב ברור שהמדינה תגדיר, לנהל את זה עם הפיקוח שמתנהל כבר היום, עם הניהול שמתקיים כבר היום.

<מישל בן שטרית: אפשר להוזיל עלויות.

<ליאורה פור: אבל הם מרוויחים.

<ליאורה פור: אבל הרשות מרוויחה, אז למה צריך תקציב?

<ליאורה פור: לא צריך תקציב.

<מישל בן שטרית: הרי רוצים לצאת לאופרציה ולמשהו יישומי.

<מישל בן שטרית: אני חושב שזה מאוד יישומי, אם המדינה תחליט, כמו בבית ספר של החופש הגדול, שיש עלות – החליטו 860 מתוך זה היא העלות, שמתוכה גובים 300 שקלים.

<מישל בן שטרית: אפשר להגדיר שקייטנה עולה 900, אלה סדרי הגודל של העלויות.

<מישל בן שטרית: איך שלא נסובב את זה, אלה העלויות האמיתיות האפקטיביות, סדר גודל של 900 שקלים פלוס מינוס עד אחת.

דוד אמסלם: אני לא מתכוון שתיכנס עכשיו לעלויות, אני לא רוצה להיכנס לזה.

<קריאה: אבל תשאל אותו כמה תקורה הם לוקחים.

<מישל בן שטרית: אני חושב שיש עלות שהיא אפקטיבית מתוך זה.

<מישל בן שטרית: ברגע שיהיה סבסוד, אני מתאר לעצמי שאפשר ליישם את זה.

<פיני קבלו: מה התקורה?

<פיני קבלו: יש תקורות שהמתנ"ס לוקח.

<מישל בן שטרית: סבסדתי - - -

דוד אמסלם: אני גם לא שואל אותו מה התקורה, כרגע זה לא הדיון.

<לינור אלקיים: אדוני היושב ראש, יש כאן שיעור מאלף באזרחות.

<לינור אלקיים: זה שיעור מאלף באזרחות.

<לינור אלקיים: לא יכול להיות שחברי כנסת מדברים כאן ואומרים עד כמה הנושא חשוב ונציגים של השלטון המקומי אומרים שהנושא הזה עולה, רק ההורים והפרצופים מתחלפים וחברי הכנסת משתנים ועדיין אין פתרון.

<לינור אלקיים: חוק חינוך חובה לא מוגבל בזמנים.

<לינור אלקיים: סליחה, הוא לא אומר שאנחנו פועלים בחוק חינוך חובה מכיתות א' עד ב', אבל עד חודש יוני.

<לינור אלקיים: חוק חינוך חובה הוא לתקופה של כיתה א' עד י"ב, ומכאן הזכות והרשות למשרד החינוך לקיים את בתי הספר של החופש הגדול.

<לינור אלקיים: הרי מי שמכם לקבוע פתאום תכנית של בתי הספר של החופש הגדול, מתוך איזושהי אחריות חברתית?

<לינור אלקיים: לא, מתוך אחריות כוללת לגילאים הללו.

<דודו ביטס: שנת לימודים מוגדרת.

<לינור אלקיים: חוק חינוך חובה איננו מוגדר.

<לינור אלקיים: החברה למתנ"סים היא הזרוע הביצועית לחינוך הבלתי פורמלי של משרד החינוך, גם זה תחת חוק חינוך חובה.

<מישל בן שטרית: זה לא מתוקצב.

דוד אמסלם: תודה, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: רבותי, האמת היא שכמו שציינתי בפתיח, כשמתחילה להגיע חופשת הקיץ, ההורים נכנסים לאיזשהו סיוט, ללחץ.

דוד אמסלם: תיאור קצר מה קורה להורה "רגיל" עם שניים, שלושה ילדים, שזה גם מכביד עליו, ואלה רוב המשפחות במדינת ישראל.

דוד אמסלם: הוא מגיע לקיץ, וחופשת הקיץ היא חודשיים, ואז הוא נאלץ הוא ואשתו להתחלק בחופשה, בדרך כלל לקחת בעבודה חופשה של שבוע ובת זוגו שבוע כדי לצמצם עלויות, להיות עם הילדים, שהרי אי אפשר להשאיר את הילדים לבד, הם עדיין קטנים.

דוד אמסלם: אז מגיע הסיפור של הקייטנות, בדרך כלל מחזור אחד, ואם יש הורה שיכול עוד מחזור, הוא שולח לעוד מחזור, ואז הילדים אומרים לו: אבא, ומה עם חופש?

דוד אמסלם: אנחנו לא צריכים לנסוע לאיזה נופש?

דוד אמסלם: ואז נוסעים לנופש, ואיך שחוזרים, נפתחת שנת הלימודים והוא תקוע עם חוב של 20,000, 30,000 שקל, ולא מצליח להבין מאיפה להביאם.

דוד אמסלם: הוא משעבד כמעט את כל השנה קדימה כדי לסבסד את החודשיים האלה, וזה לופ שחוזר על עצמו.

דוד אמסלם: אני לא בא לדון בכל הנושאים, אני רוצה להתמקד בקייטנות.

דוד אמסלם: אני רוצה לבקש גם בשם הוועדה לפנות למשרד הפנים.

דוד אמסלם: לפי תפיסת עולמי, המבנים כמבנים הם מבנים ציבוריים.

דוד אמסלם: לא יכול להיות מצב – לא סתם שאלתי את השאלה, כי אני יודע שזה קרה בעיריית ירושלים, ואגיד יותר מזה, שהילדים שרצו שיהיו בקייטנה ליד הבית שלהם, היא לא היתה שם כי המנהלת השכירה את בית הספר.

דוד אמסלם: לכן לא יכול להיות מצב שמנהל או כל גורם עירוני משכיר בכסף ומפעיל את בית הספר או את המתקן העירוני.

דוד אמסלם: זה מתקן ציבורי, והוא עומד לטובת הציבור.

דוד אמסלם: זאת הערה כללית, שמאוד חשובה לדיון הזה.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, כמעט כל נושא שעולה בוועדה הזאת – אני מתחיל להיכנס לעומק של כל נושא – באמת חוצה מספר משרדים, שאמורים להוביל את הנושא.

דוד אמסלם: אם זה היה יושב במסגרת חוק חינוך חובה, הייתי שמח, כי זה מה שאני חושב שצריך להיות.

דוד אמסלם: אבל אם זה היה שם, לא היינו דנים בנושא הזה כרגע בוועדה הזאת.

דוד אמסלם: אני מזהה כרגע שלושה גורמים, שאמורים להיות שותפים לנושא הקייטנות: משרד הפנים כרגולטור, כמפעיל או כבעל הסמכות שנותן וממנו שואבות כל הרשויות את הסמכויות שלהן; השלטון המקומי; משרד האוצר; ומשרד החינוך בנושא התוכני.

דוד אמסלם: אלה ארבעת הגופים, שאמורים בסופו של עניין לתת איזשהו סל אחד או מכלול אחד לכל סוגיית הקייטנות.

דוד אמסלם: היות ואבן הראשה לדעתי זה השלטון המקומי, משרד הפנים הוא הגוף שאמור להוביל את זה מבחינתנו.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש משר הפנים לקחת את הנושא, לזמן את ארבעת הגופים שאמרתי – אוצר, שלטון מקומי וחינוך – לקבל החלטות, לנסות להוביל את העסק לכיוונים הבאים: כפי שנאמר כאן, צריך לקבוע סל שירותים בקייטנה, לא יכול להיות שכל אחד יעשה מה שירצה.

דוד אמסלם: צריך להיות סל בסיסי לקייטנה.

דוד אמסלם: אם ירצה מישהו לתת אקסטרה – שייתן, אבל כרגע צריך סל בסיסי, שמתייחס גם לצד התוכני וגם לשעות ההפעלה של הקייטנה.

דוד אמסלם: חייבים לבנות גם טבלת תמחור מודולרית, שתתייחס גם למספר הילדים של אותה משפחה בקייטנה וגם למצב הסוציו-אקונומי שלהם.

דוד אמסלם: צריכה להיות טבלה ארצית אחידה.

דוד אמסלם: אני לא חושב שצריכה להיות דיפרנציאציה בין הרשויות, שרשות עשירה אחת תפעל כך ורשות ענייה תפעל כך.

דוד אמסלם: אני הייתי לוקח את כל סיפור הארנונה במדינת ישראל ומחלק לרשויות פר נפש.

דוד אמסלם: אין לי מושג למה לעיר מסוימת, שיש לה משרדים ונופל לפתחה פתאום הר של כסף - - -

<אתי ראובן: רק בנייני עזריאלי מממנים רשות.

דוד אמסלם: אני אומר שזה דיון אחר, אבל כרגע אני חושב שהשוויוניות מאוד חשובה בחברה שלנו.

דוד אמסלם: אני תמיד אומר שהעסק האבסולוטי הוא חשוב, אבל הקטע היחסי יותר חשוב.

דוד אמסלם: אני חושב שהתמחור צריך להיות ארצי, כמו שבתחבורה הציבורית אתה לא עולה על אוטובוס, במקום מסוים גובים ממך כך ובמקום אחר אחרת, זה חשוב ברמה המוסרית.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר ערכי, ולכן אני חושב שמשרד הפנים צריך לבנות את הטבלה שדובר עליה.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, אני חושב שהעלות צריכה להיות מושתת על שלושה גורמים, ואתם צריכים להחליט מה החלק היחסי של כל גורם: בין ההורים לבין הרשות לבין האוצר.

דוד אמסלם: גם בכובעי הקודם וגם כאן אני רואה שההוצאות על העיריות וההכנסות על הממשלה – זה לא עובד ככה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה הפתרון.

דוד אמסלם: בסופו של דבר צריכה לבוא חבילה אחת לרכז את הנושא הזה.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, זה לא nice to have, זה לא איזה בילוי.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר זה גם משהו משקי, כשהורה צריך קייטנה הוא הולך לעבוד.

דוד אמסלם: אם כל ההורים ישמרו על ילדיהם, גם ההפסדים למשק יהיו עצומים.

דוד אמסלם: לכן אני אישית חושב שמדינת ישראל צריכה לקחת אחריות.

דוד אמסלם: כרגע אני לא רואה גורם אחראי, לכן הוועדה מבקשים ממשרד הפנים להיות הגורם האחראי לתכלל את כל הסיפור.

<אבנר עורקבי: מה עם הילדים המוגבלים?

דוד אמסלם: הנושא של ילדים מוגבלים או בכלל אנשים בעלי מוגבלויות זה נושא כבד אחר, שבזמנו אני גם טיפלתי בו קצת בהיבטים אחרים בעיריית ירושלים.

דוד אמסלם: יש לו השלכות אחרות לגמרי.

דוד אמסלם: לכן אני אומר שגם לילדים המוגבלים בונים סל רגיל במהלך השנה.

דוד אמסלם: גם ילד מוגבל שבא לבית הספר, יש לו המוגבלויות שלו והמדינה אמורה לתת תשובות.

דוד אמסלם: אני מבקש שגם נושא סל השירותים בוודאי יתייחס לילדים מוגבלים, רק במסגרת ההגבלות שלהם.

דוד אמסלם: גם לילד מוגבל מגיעה קייטנה, וכמו שהוא מגיע לבית ספר והמדינה אמורה לתת לו מכלול, תדאג גם שיגיע לקייטנה.

דוד אמסלם: הוא לא שונה מילדים אחרים ברמת השירות שהוא מקבל.

דוד אמסלם: המדינה תעשה את ההתאמות בהתאם למה שהוא צריך בדיוק כמו שהוא צריך שירותים אחרים, חוץ מהקייטנה.

דוד אמסלם: כמו בכל דיון שאני מקיים, אנחנו עושים follow up.

דוד אמסלם: אנחנו נבקש ממנהלת הוועדה היקרה שלנו, לאה, שעושה פה את כל העבודה מאחורי הקלעים, וזאת גם ההזדמנות שלי להודות לה, לקיים דיון בעוד שלושה, ארבעה חודשים לפי לוח הזמנים שיהיה לנו, כי פספסנו את המחזור הזה.

<ליאורה פור: האם יש רשות שמודה שהיא מרוויחה על הקייטנות?

דוד אמסלם: את רוצה שאני אצא ואכנס שוב ואפתח את הדיון?

<ליאורה פור: לא, אני שואלת אם יש אפשרות להודיע שקייטנות שמרוויחות יורידו את המחירים?

דוד אמסלם: בוודאי שאנחנו כוועדה פונים לכל הרשויות ולכל הגורמים המפעילים, כולל משרד החינוך, אם הוא יכול לעשות רגולציה, כדי שיורידו את מחירי הקייטנות.

דוד אמסלם: אבל אני עכשיו נכנס לזום אחר, אני לא חושב שזה צריך להיות לפי אהבת לבו וטוב לבו.

דוד אמסלם: אני חושב שהמדינה צריכה לקחת אחריות ולחתוך את העניין, להביא כללים לכל הרשויות.

דוד אמסלם: לכן אני אקיים פה דיון על הנושא הזה בעוד ארבעה חודשים, על מנת לקבל דוח מצב ממשרד הפנים.

דוד אמסלם: תודה רבה ולהתראות.