ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 3, 2015-06-09 13:00

אברהם נגוסה: צהרים טובים לכל המשתתפים, לכל המוזמנים, לחברי הכנסת, לנציגי משרדי הממשלה ונציגי הקהילה.

אברהם נגוסה: היום התכנסנו לדון במצב יוצאי אתיופיה בישראל לנוכח גל ההפגנות שראינו.

אברהם נגוסה: התכנסנו היום לדון ולהעלות את הנושאים הבוערים בקהילה שלנו וגם לשמוע ממשרדי הממשלה מה הם מתכוונים לעשות כדי לקדם את שילוב הקהילה בחברה ושוויון זכויות של הקהילה.

אברהם נגוסה: לא הגדרנו נושא ספציפי.

אברהם נגוסה: מכיוון שזו הפגישה הראשונה אנחנו מתכוונים לשמוע גם מצד משרדי הממשלה וגם מצד נציגי הקהילה ואז נקבע רשימת מיפוי של הנושאים ובהמשך ישיבות הוועדה אנחנו נדון בכל נושא ונושא לעומקו.

אברהם נגוסה: אני מברך מאוד את הנוכחות של חברי הכנסת שבאו להשתתף בדיון, וכמובן גם משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: לאחר שנסיים לשמוע את הנושאים נדאג שהנושאים האלה יעברו גם לראש הממשלה, שעומד בראש ועדת השרים, כדי שוועדת השרים תתייחס גם לנושאים שיעלו פה.

אברהם נגוסה: הראשונים שידברו יהיו חברי הכנסת שרוצים להתייחס בשלב הזה, אני נותן את האפשרות לחברי הכנסת.

אברהם נגוסה: ניתן עדיפות ראשונה ליושב-ראש היוצא של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, שהוא גם חבר בוועדה הזו והוא נכס חשוב לקידום הדיונים בוועדה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהיה נכון לקיים את הדיון הזה, דיון גדול וממצה.

יואל רזבוזוב: בכנסת הקודמת, הכנסת התשע-עשרה, קיימנו יותר מ-70 דיונים בנושאים שונים ומגוונים.

יואל רזבוזוב: חברי חברי הכנסת לשעבר שמעון סלומון ופנינה תמנו-שטה הציפו המון נושאים, המון סוגיות.

יואל רזבוזוב: להגיד שפשוט מאוד לפתור הכול – זה לא כל-כך פשוט.

יואל רזבוזוב: באמת חלק מן הסוגיות מורכבות מאוד.

יואל רזבוזוב: בחלק מן המקרים כן הצלחנו למצוא פתרונות ובחלק מן המקרים לא.

יואל רזבוזוב: הדגש הגדול שלנו, קיימנו כמה דיונים בנושא חוק ייצוג הולם בחברות ממשלתיות ומשרדי ממשלה שחייבים לפעול על-פי החוק וכ-1.5% מהעובדים חייבים להיות בני העדה.

יואל רזבוזוב: ברגע שאנחנו כמדינה, כאשר משרדי הממשלה לא אוכפים את החוק הזה אז איך אנחנו יכולים לבקש משאר הגורמים להתייחס בכבוד?

יואל רזבוזוב: אני חושב שאחד האתגרים שלך הוא להמשיך לקיים את הדיונים הללו בגלל שאותו צעיר שמשרת בצבא, עושה תואר אקדמאי ובסוף מגיע לראיון עבודה ולא מקבלים אותו – אנחנו יכולים להיות כאן גלויים – מהסיבה הזאת, אני חושב שזה ביזיון למדינה.

יואל רזבוזוב: כאן אנחנו צריכים כולנו ביחד לעשות מאמץ לפתור את הבעיה הזאת.

יואל רזבוזוב: מצד שני, ראינו את המחאה הצודקת.

יואל רזבוזוב: אמנם בחלק מן המקרים היא גלשה לפסים שלא היינו רוצים לראות, אבל דווקא כאן הדיון הזה הוא הדיון החשוב וכאן אפשר לפתור בעיות.

יואל רזבוזוב: ראש הממשלה מייד קרא לאנשים וחיבק אותם אבל שבוע לאחר מכן שר העלייה והקליטה שלו, השר אלקין, החליט לצמצם את מוקדי הקליטה, כך שיד אחת מחבקת ואילו יד שנייה לוקחת.

יואל רזבוזוב: גם כאן מן הראוי ששר העלייה והקליטה החדש יהיה בדיון ויקבל את המלצות הדיון ויפעל בעניין, כולל הגיבוי של ראש הממשלה שמחבק.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים לראות תוצאות.

יואל רזבוזוב: בסופו של דבר אפשר לחבק וללטף אבל לא לעשות עם זה כלום.

יואל רזבוזוב: אני קורא לשר העלייה והקליטה להתייצב וגם לראש הממשלה.

יואל רזבוזוב: אם כבר לוקחים את העניין ברצינות אז שייקחו ברצינות עד הסוף ויעשו עם זה משהו.

יואל רזבוזוב: תודה.

אברהם נגוסה: אני כמובן מברך גם את חברי הכנסת לשעבר, פנינה תמנו-שטה ושמעון סלומון, את הרב הראשי של הקהילה, הרב יוסף הדנה, ואת נשיא מועצת הכהנים, הקייס אביהו עזריה ואת הקייסים האחרים, את מנהלת אגף החינוך בעיריית ראש העין, ד"ר נגיסט מנגשה, וסגנית ראש עיריית תל-אביב, מהרטה ברוך וכמובן כולם.

אברהם נגוסה: התחלתי לציין שמות אז נכנסתי לבעיה אז בואו נסתפק בזה.

אברהם נגוסה: רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ראשית, ברכות לך על עמידתך בראש הוועדה הזו.

דב חנין: אני מאחל לך הרבה הצלחה.

דב חנין: הרבה תפקידים והרבה משימות עומדים בפני הוועדה הזאת ואני בטוח שאתה תעשה אותם בהרבה מרץ ובהרבה רצון טוב.

דב חנין: אני מברך את חברי הכנסת הרבים שהגיעו לדיון הזה, את חברינו פנינה תמנו-שטה ושמעון סלומון שהובילו בסוגיה הזאת בתנאים לא פשוטים בכנסת היוצאת ואני מקווה שאתם תמשיכו להוביל גם בכנסת הנוכחית ביחד אתנו, אנחנו צריכים הרבה עזרה, וכמובן לכל האורחים, הקייסים, המנהיגים והמנהיגות, הפעילים והפעילות, אנשי הקהילה של יוצאי אתיופיה בישראל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הנושא שבפנינו הוא נושא חשוב ומאוד-מאוד גדול.

דב חנין: מספרן של הבעיות עצום.

דב חנין: אבל הדבר הראשון שאנחנו צריכים להבין הוא שאנחנו לא מתמודדים עם אוסף של בעיות נפרדות, אוסף של נקודות.

דב חנין: כל הנקודות האלה, הבעיות האלה, מתחברות לתמונה אחת של בעיה אחת גדולה.

דב חנין: הנושא שאנחנו מתמודדים אתו הוא בעיה גדולה מערכתית שמאפיינת, לצערנו הרב, את החברה שבה אנחנו חיים וככזו הבעיה הזאת חייבת גם התמודדות מערכתית.

דב חנין: הדיון חייב להיות דיון מערכתי.

דב חנין: אני רוצה לחלוק אתך, אדוני היושב-ראש, ואתכם, אורחים נכבדים, טענות ששמעתי דווקא מפי יוצאי אתיופיה לקראת הדיון הזה, ואלה טענות שראוי להן להישמע.

דב חנין: אמרתי שאני מתכוון להגיע לדיון בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות על המצוקות, הקשיים והבעיות של יוצאי אתיופיה בישראל ואנשים שאלו אותי: "למה בוועדת העלייה והקליטה?

דב חנין: חבר הכנסת חנין, אם לך או לילדים שלך יש איזו בעיה ישלחו אותך לוועדת העלייה והקליטה?" בקרב יוצאי אתיופיה יש אנשים שבכלל נולדו בארץ וגדלו בארץ.

דב חנין: הם לא נקלטים, הם לא רוצים להיקלט.

דב חנין: הם חלק מן החברה.

דב חנין: הם רוצים תשובות שוויוניות, הם רוצים שאנשים יסתכלו להם בעיניים ולא יסבירו להם שהם צריכים להיקלט בכלל במשהו.

<יאסו זללו: 40% מן הצעירים הם ילידי הארץ.

דב חנין: אני מעלה את הנקודה הזאת כי אנחנו לא עוסקים רק בסמנטיקה.

דב חנין: המסגור של הסוגיה משפיע גם על האופן שבו אנחנו אחר-כך מטפלים בשאלות.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך להמשיך ולהוביל את היוזמה שאתה העלית על שולחננו הקולקטיבי בכנסת, והצטרפו גם חברי כנסת ממפלגות שונות, אני יודע שהמחנה הציוני ואולי גם מפלגות נוספות הצטרפו ליוזמה הזאת שאתה העלית, של ועדת חקירה פרלמנטרית שתבחן את כל מכלול ההתייחסות ותופעות הגזענות – אני אומר את זה בכאב גדול אבל אין מנוס אלא להזכיר את המילה הקשה הזו – שמהן סובלים יוצאי אתיופיה במדינת ישראל.

דב חנין: זה צריך להיות שולחן פתוח.

דב חנין: אני יודע שראש הממשלה הקים גם צוות משרדי, ואני מברך על כל צוות שמוקם אם הוא יעשה עבודה, אבל זה צריך להיות פורום ציבורי פתוח לדיון, שהפעילים יוכלו לבוא ולהשמיע את עמדותיהם בבמה ציבורית פתוחה, שתהיה פתוחה לתקשורת, פתוחה לביקורת, שנדע מה קורה ומה לא קורה, שתעבוד באופן שיטתי ועקבי על מכלול הבעיות העצום שעומד בפנינו.

דב חנין: אני מקווה מאוד שאנחנו בכנסת נדע בסוגיה הזאת להתאחד כולנו, קואליציה ואופוזיציה, כי אין פה שום מטרה לנגח מישהו.

יואל רזבוזוב: אין פה נציגי קואליציה, אם לא שמת לב.

יואל רזבוזוב: כולם פה חברי כנסת מן האופוזיציה.

דב חנין: פרט ליושב-ראש.

דב חנין: היושב-ראש מייצג את הקואליציה.

דב חנין: אני מאחל לעצמי ולעצמנו שבסוגיה הזאת נדע להתאחד, קואליציה ואופוזיציה, כדי להקים את ועדת החקירה הפרלמנטרית הזו, שהיא מהלך דרוש, חיוני, חשוב להתמודדות עם הנושא וחשוב גם לכבודה של הכנסת שמתייחסת לנושא כזה ברצינות כפי שמתאים לה להתייחס אליו.

דב חנין: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: שלום לכולם, תודה.

מיכל רוזין: אני מברכת את חבר הכנסת נגוסה על היבחרו לראשות הוועדה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב ביותר ואין לי ספק שבתפקידך תפעל לשיפור המצב.

מיכל רוזין: אני רוצה לשתף אתכם באיזו תחושת תסכול.

מיכל רוזין: אני כמובן מצטרפת לכל מה שאמר חברי חבר הכנסת חנין.

מיכל רוזין: בוודאי גם מתסכלת אותי קודם כול העובדה שאנחנו צריכים לדון בנושא בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מיכל רוזין: מדובר פה על ישראלים ולא כאלה שצריכים לעבור תהליך עלייה או תהליך קליטה.

מיכל רוזין: הם כבר נקלטו.

מיכל רוזין: הם רק נקלטו רע מאוד.

מיכל רוזין: אני רוצה לשתף אתכם בתסכול.

מיכל רוזין: עוד בתחילת שנות האלפיים הייתי חלק מפרויקט בתוך האגודה הישראלית ליוצאי אתיופיה ונלחמנו אז, גם הפגנו בעירי, לצערי הרב, מול עיריית פתח תקווה כנגד הפרדה בחינוך בין תלמידים ועוד ועוד תופעות קשות, גם ברווחה.

מיכל רוזין: גם הייתי שותפה לחברתי חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה בכנסת הקודמת במאבקים בנושא הרווחה מול עובדים סוציאליים.

מיכל רוזין: לצערי הרב בעצם הנושאים נשארו אותם נושאים, שום דבר לא השתנה, שום דבר לא השתפר.

מיכל רוזין: פשוט עצמו עיניים, אטמו אוזניים וסירבו לראות את הבעיות.

מיכל רוזין: הצפנו את הבעיות, צעקנו את המצוקות ואת העוולות והדברים לצערי הרב לא טופלו, פשוט התעלמו מהם.

מיכל רוזין: לפני כשבוע ביקרתי עם חברי כנסת נוספים בכלא "אופק", כלא הנוער היחיד במדינת ישראל, ושם, על-פי הנתונים, מתוך הצעירים הכלואים והעצורים כ-50% מקרב היהודים הם ישראלים יוצאי הקהילה האתיופית.

מיכל רוזין: מושקעים באמת תקציבים רבים בכלא ומצליחים לשקם חלק מן הנערים, וחלקם אפילו התגייסו לצבא והצליחו לשקם את עתידם.

מיכל רוזין: אני חושבת שאם היה מושקע שמינית מן הסכום שמושקע בלכלוא אותם ולעצור אותם לכל התהליכים בדרך, אם היה מושקע בחינוך, אם היה מושקע ברווחה, אם היו משקיעים בקהילה במקומות שצריך – הם לא היו מגיעים לשם.

מיכל רוזין: גם היום יש מצוקה גדולה של נציגי הכלא.

מיכל רוזין: הם אומרים: אנחנו מטפחים אותם, אנחנו מקדמים אותם, גם בחינוך, חלקם משלימים שם תעודת בגרות, הם יוצאים החוצה חזרה ואין שום שירותים בקהילה ואין אף אחד שבעצם מרים, מחזיק ומקדם.

מיכל רוזין: לצערי הרב התעוררנו באיחור, אבל תמיד טוב להתעורר.

מיכל רוזין: אני חושבת שהממשלה חייבת להתנער פה מהגישה של להתייחס אליהם באמת כאיזו קבוצה שצריך ליצור לה מאפיינים ייחודיים במערכת החינוך או במערכת הרווחה או בבריאות.

מיכל רוזין: צריך להתייחס אליהם כאל כלל הציבור הישראלי, ואם כבר ליצור אבחנה – זו אבחנה מתקנת, זו אפליה מתקנת, ואפליה מתקנת משמעותה כסף, תקציבים.

מיכל רוזין: צריך להשקיע הרבה מאוד כסף בחינוך, ברווחה, במקומות שבהם צריך להשקיע.

מיכל רוזין: אין לי ספק שזה יקדם את כולנו, את כל החברה הישראלית.

מיכל רוזין: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: פרופ' מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: שלום לכולכם.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך על כהונתך שנפתחת היום עם הנושא החשוב הזה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד כמה מילים קצרות ומחודדות.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אין דבר כזה בעיה של בני העדה האתיופית בישראל.

מנואל טרכטנברג: יש בעיה של מדינת ישראל, של החברה הישראלית, של מערכת החינוך הישראלית וכולי, בנוגע, בין היתר, לבני העדה האתיופית.

מנואל טרכטנברג: מוטב שנבין זאת מכיוון שאתם עושים טובה בכך שפותחים צוהר לעבר האזורים והמחוזות האפלים של החברה הישראלית, שמרשה לעצמה לנהוג בצורה כזאת כלפי בנים מבניה בתוך החברה הישראלית.

מנואל טרכטנברג: אז קודם כול עלינו להבין את זה.

מנואל טרכטנברג: אין בעיה של בני העדה האתיופית.

מנואל טרכטנברג: יש בעיה שלנו כולנו, של המדינה, של החברה בישראל.

מנואל טרכטנברג: שנית, אמרנו גם אתמול, אנחנו מחויבים להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, וזאת לא מן הטעם של אהבת ועדות אלא מכיוון שזה מסר על עוול, על החשיבות שכנסת ישראל מייחסת לנושא וכן, כפי שאמר דב חנין, זה עניין מערכתי ועל כן לא יעזור טיפול נקודתי כאן או שם אלא צריך את הראייה הכוללת.

מנואל טרכטנברג: דבר שלישי, אני רוצה להגיד, סיעת המחנה הציוני על 24 חבריה בכנסת מחויבת כסיעה לסוגיה הזאת.

מנואל טרכטנברג: אני חבר כנסת חדש אבל לא חדש בעולם הפוליטיקה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד לכם שזו הפעם הראשונה שאני רואה את התופעה הזאת של סיעה בסדר גודל כזה שמחויבת כולה לנושא מסוים.

מנואל טרכטנברג: אז הסיעה מחויבת, ואני אישית מחויב לזה, וכבר התחלתי בפעילות בעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: אני מציע להתמקד, מתוך ים הסוגיות שעומדות לפנינו, בחמש סוגיות מרכזיות: חינוך, תעסוקה, דיור, משטרה או מערכת המשפט וצה"ל.

מנואל טרכטנברג: אלה חמש המערכות המרכזיות שלכל אזרח יש מגע איתן ושהן מערכות מעצבות בחיים של כל אחד מאתנו.

מנואל טרכטנברג: בכל אחת מן המערכות הללו אנחנו רואים פעם אחר פעם בהקשר של בני העדה האתיופית, אבל לא רק, אבל במיוחד כלפיהם, הדרה, הבדלה, בידול, תיוג, טיפול מיוחד שכרוך בעצם באפליה, בין אם רוצים ובין אם לא רוצים.

מנואל טרכטנברג: על כן על סדר היום כלפי כל הסוגיות האלה קודם כול להפסיק עם התיוג.

מנואל טרכטנברג: אתם אזרחים כמוני וכמו כל אחד אחר שיושב כאן ולא בעלי תג כזה או אחר.

מנואל טרכטנברג: שוב, אני קורא להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

מנואל טרכטנברג: המחויבות שלנו כסיעה ושלי אישית היא מלאה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

זהבה גלאון: ברכות על התפקיד שלך.

זהבה גלאון: אמנם חברת הכנסת רוזין ואני לא חברות ועדה אבל חשבנו שיהיה נכון לבוא לכאן היום.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך את כל המשתתפים בחדר ולהגיד שתי הערות.

זהבה גלאון: ראשית, אני מבקשת להצטרף ליוזמה להקמת ועדת חקירה.

זהבה גלאון: אני חושבת שזו יוזמה נכונה וכל חברי הכנסת של מרצ יתמכו בה.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר שתי הערות.

זהבה גלאון: ההערה הראשונה מתייחסת לכך שהכול קשור.

זהבה גלאון: אמר את זה בצורה מאוד-מאוד ברורה ובהירה חבר הכנסת דב חנין.

זהבה גלאון: הכול קשור, אבל הכול נובע מאותו מקום.

זהבה גלאון: קוראים לזה דעות קדומות, גזענות, סטריאוטיפים.

זהבה גלאון: כיוון שצריך להתנהל מול כל המערכות, וכל המערכות שמדירות ומפלות מתנהלות בגזענות, אני רוצה לדבר רק על מערכת אחת, ברשותך.

זהבה גלאון: הכול קשה, ואני בטוחה שיתייחסו לכול, אבל אני רוצה לדבר רק על מערכת אחת, מערכת אכיפת החוק, או ליתר דיוק המשטרה.

זהבה גלאון: אני רוצה בדברים שלי להתייחס למשטרה.

זהבה גלאון: המשטרה צריכה לעבור – אני לא אוהבת את הביטוי הזה אבל בהקשר הזה אגיד אותו – "חינוך מחדש".

זהבה גלאון: האלימות, הגזענות, המכות, המפגש היומיומי של צעירים וצעירות, ולא רק צעירים וצעירות, עם המשטרה הוא מפגש טראומטי.

זהבה גלאון: פגשנו קבוצה גדולה מאוד של אנשים צעירים.

זהבה גלאון: במקרה הכול התפוצץ, לפעמים צריך דבר אחד שיצית את התבערה, הכול התפוצץ כאשר היה הסיפור של החייל וראו את השוטרים המכים.

זהבה גלאון: אני לא באה להכתים את כל משטרת ישראל ולהגיד שכל השוטרים אלימים, אבל המפגש של יוצאי אתיופיה עם משטרת ישראל הוא מפגש אלים והמשטרה מתנהלת באלימות.

זהבה גלאון: הדבר הזה צריך להיאמר בצורה ברורה מאוד וכאשר תהיה ועדת חקירה אני מצפה שהנושא הזה יעלה לסדר היום.

זהבה גלאון: נכון, אנחנו רוצים שתהיה משטרה שעושה את עבודתה נאמנה.

זהבה גלאון: אני מצטערת, אני לא רוצה לפגוע באנשי המשטרה שיושבים כאן ומייצגים את שלטון החוק, אבל כל המפגשים שעליהם שמעתי היו מפגשים קשים.

זהבה גלאון: זה לא יכול להיות.

זהבה גלאון: אז משהו קורה כאן.

זהבה גלאון: זה לא משהו נקודתי, זה משהו הרבה יותר מערכתי, זה משהו שמייצג תפיסה גזענית, דעות קדומות.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדבר הזה צריך לעלות לדיון ביתר שאת.

זהבה גלאון: צריך לשנות ולהוריד את הנושא הזה מסדר היום.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שזה יהיה המפגש בין המשטרה לאזרחים.

זהבה גלאון: כשחברת הכנסת רוזין מספרת לנו שהיא היתה במתקן הכליאה "אופק" ופגשה אנשים צעירים, אלה אנשים שלא היו צריכים להגיע לשם בכלל מלכתחילה כי המערכת מייצרת להם סוג של מפגש אלים כזה.

זהבה גלאון: זה הנושא שרציתי לשים עליו דגש.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת שרון גל, בבקשה.

שרון גל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת והאורחים.

שרון גל: קודם כול אני מברך אותך כמובן על תפקידך כיושב-ראש הוועדה.

שרון גל: אני בטוח שתעשה עבודה מצוינת.

שרון גל: אני חייב לומר שבאתי בעיקר לשמוע ופחות להשמיע בשלב הזה.

שרון גל: אני רק רוצה לומר לכולנו כאן

שרון גל: שכאחים ואחיות אנחנו צריכים, על אף כל הבעיות – ויש המון בעיות, אני שומע את זה גם בוועדות אחרות, גם אתמול בוועדה לענייני ביקורת המדינה שם דנו בנושא יוצאי אתיופיה – שלא לשפוך את התינוק עם המים.

שרון גל: עכשיו כשהאבק קצת שקע והרוחות נרגעו, ננסה לשמור על מסגרת השיח הזאת כי בסוף באמת כולנו כאן ביחד.

שרון גל: אנחנו רוצים לפתור דברים ולתקן כשלים שנעשו בשנים עברו – וזה לא קשור לממשלה כזאת או אחרת.

שרון גל: אני רק חושב שחשוב וכדאי לומר גם את הדבר הזה.

שרון גל: בהחלט באתי לשמוע ואשתדל להתעמק.

שרון גל: אני גם מנסה קצת לבדוק מה היה בשנים הקודמות בוועדה הזו ובוועדות אחרות.

שרון גל: בסופו של דבר התפקיד של הוועדות לרדת לפרטים הקטנים.

שרון גל: לא באתי למסור הצהרה בפתח הדיון הזה, באמת לא.

שרון גל: אני באמת רוצה ללמוד ולנסות להבין איך אפשר לשפר בכל התחומים, כפי שאמרו כאן חבריי.

שרון גל: אני מקווה מאוד שנצליח באמת לגעת במקומות האלה שכואבים לכולנו.

שרון גל: אני רוצה לומר עוד דבר אחד, אפרופו דברים ששמעתי כאן.

שרון גל: אנחנו צריכים מאוד לדעת לבודד תופעות חריגות, קיצוניות ומאוד לא נעימות בחברה שלנו, וגם בעניין הזה לא להכתים את החברה כולה.

שרון גל: בסך הכול ישראל היא מדינה סובלנית שיש בה אהבת אחים.

שרון גל: בסופו של יום כולנו ביחד בשמחות ובקשיים.

שרון גל: זה ממש לא אומר שאין בעיות וממש לא אומר שלא צריך לגנות באופן תקיף כל גילוי של פגיעה באדם על רקע מוצאו.

שרון גל: אני רק אומר לכם שכאשר סבא וסבתא שלי עלו מטריפולי ונשלחו לקורדני למאהל, למעברות, אז היו פחות או יותר אותם קשיים.

שרון גל: אני לא אומר את הדברים האלה חלילה כדי להקטין את הבעיה.

שרון גל: אני אומר את הדברים האלה כדי שנקבל קצת פרופורציה.

<מהרטה ברוך רון: היום באנו לדבר על הבעיות.

שרון גל: אני יודע וגם ידעתי שזה יגרור תגובה.

<מהרטה ברוך רון: גם הבעיות של פעם עדיין פה.

שרון גל: אני יודע.

שרון גל: אנחנו עדיין מדינה בהקמה ואנחנו צריכים לפתור את הדברים מתוך אהבת אחים.

שרון גל: זה מה שרציתי לומר.

שרון גל: אני מקווה שנצליח בדרך כזו או אחרת לפתור את כל הבעיות שמעיקות אבל הדברים האלה גם צריכים להיאמר בפורום הזה.

<ליאור אבבה: לא נלמד הלקח.

שרון גל: נכון, לא נלמד הלקח, לכול אני מסכים.

שרון גל: תודה.

אברהם נגוסה: אני מבקש לתת לכל אחד להביע את דעתו, להשמיע את דבריו.

אברהם נגוסה: נכבד כל אדם שמדבר.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, האורחים הנכבדים שבאו לכאן.

קסניה סבטלובה: אשתדל לקצר בדבריי כי חברי הרבים פה שהתבטאו אמרו כל מה שעל לבנו, אני חושבת, את מה שכולנו מרגישים.

קסניה סבטלובה: רציתי להדגיש רק דבר אחד חשוב מאוד לכולנו, והוא העניין שבמדינה שלנו יש מספיק גורמים מפלגים.

קסניה סבטלובה: יש לנו מספיק פילוג בעם, יש לנו מספיק בעיות כאשר עולים נושאים עדתיים ויש מספיק אנשים שכל פעם אומרים: בסדר, רק אלה, ורק אלה, ורק מאבקים כאלה.

קסניה סבטלובה: אני מקווה מאוד שהוועדה הזאת, ואתה אברהם נגוסה, תהיו החלק במדינה שלנו ובכנסת שלנו של הכוחות המאחדים, במושג שחשוב מאוד להזכיר לכולנו, מושג שנפוץ מאוד בסוציולוגיה ואני חושבת שבאמת צריך להעלות אותו לסדר היום – איחוד המאבקים.

קסניה סבטלובה: איחוד המאבקים הוא נושא בסיסי.

קסניה סבטלובה: יש לנו את אותן הבעיות.

קסניה סבטלובה: נכון שלכל קהילה יש את הייחוד שלה ולכל עלייה יש את הייחוד שלה, לא נתעלם מן הדברים האלה, אך יחד עם זאת אנחנו שואפים לאותה מטרה.

קסניה סבטלובה: חברת הכנסת רוזין אמרה שלא צריכה להיות פה קליטה.

קסניה סבטלובה: בעיניי צריכה להיות פה קליטה.

קסניה סבטלובה: לא נקלטו טוב אז צריך להמשיך לקלוט בצורה טובה.

קסניה סבטלובה: צריך לשפר את התהליכים של הקליטה.

קסניה סבטלובה: אני מכירה את זה מהקהילה שלי, אתה מכיר את זה מהקהילה שלך ובסך הכול אנחנו מכירים את זה גם מהסיפור של הקהילה של יוצאי מדינות המזרח, מן המדינות הערביות והמוסלמיות.

<צגה מלקו: הם לא ייקלטו עד שיבינו שהבעיה היא בחברה.

<צגה מלקו: לא צריך קליטה.

<צגה מלקו: שיקלטו בני אדם.

<צגה מלקו: אני צריכה קליטה?

קסניה סבטלובה: אני מבטאת את עמדתי.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו כן צריכים כמדינת ישראל ליצור תהליכים שיעזרו לאנשים שזקוקים באופן נואש.

קסניה סבטלובה: מידי יום אני מקבלת מאות פניות במיילים מאנשים שאומרים לי שהם זקוקים לעזרה של המדינה, להתערבות של המדינה.

קסניה סבטלובה: במקום לדבר על הפילוג בינינו, על השנאה בינינו, על שנאת אחים, שהיא שנאת חינם בסך הכול, חשוב לנו באמת להדגיש שיש פה נושאים שנוגעים לכל הקהילות, לכל העליות, וחשוב מאוד שניאבק כולנו, גם במה שנוגע לאלימות המשטרתית שמופנית כלפי כל העדות, על-פי הסטטיסטיקה יותר כלפי העדה האתיופית, אבל אין עדה שלא נפגעת.

<צגה מלקו: אבל אסור לנו להשלים עם זה.

קסניה סבטלובה: אין עדה שלא נפגעת, לא העדה הרוסית ולא עדות אחרות, לא המזרחיים ולא הלהט"ב ולא קהילות אחרות שנפגעות על-ידי המשטרה.

<מהרטה ברוך רון: כדאי שנתמקד בבעיה, במציאת פתרונות לבעיה שאנחנו מדברים עליה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מאחלים לחבר הכנסת נגוסה, יושב-ראש הוועדה, הצלחה בלכידות שאנחנו צריכים לייצר אותה בין הקהילות השונות שגרות כאן, כדי שלא נהיה שבטים שונים במדינת ישראל אלא נהיה עם אחד בסופו של דבר.

קסניה סבטלובה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: גם אני אצטרף לברכות לחברי חבר הכנסת אברהם נגוסה על היבחרו לתפקיד יושב-ראש הוועדה.

רויטל סויד: אני מברכת את כל האורחים ואני מברכת גם על הדיון החשוב מאוד הזה.

רויטל סויד: האפליה של יהודי אתיופיה- -

<יאסו זללו: זו לא אפליה.

<יאסו זללו: זו גזענות.

רויטל סויד: - -וגזענות בארץ, אינם דבר שהתחיל עם תחילת המחאה.

רויטל סויד: זה דבר שקיים זמן רב מאוד.

רויטל סויד: בני העדה ניסו להשמיע את קולם ולצערנו, עד שלא היה סרטון אחד שהמחיש באופן ברור מאוד את האלימות המשטרתית של שוטר ומתנדב כנגד חייל צה"ל במדים – אני חושבת שאם הוא לא היה במדים זה לא היה עושה את ההד שהיה לזה, לצערי הרב – עד שלא היה משהו שהמחיש לציבור איפה אנחנו עומדים אז דברים שחלק מן הציבור ידע – אני מתפקידי הקודם מודעת לאפליה ולגזענות ומכירה אותה – אי אפשר היה להרים את קול הזעקה שבהחלט פרצה ובקעה באופן כל-כך משמעותי.

רויטל סויד: יש לברך על כך שגם אתם, בני העדה, הבעתם את המחאה באופן שקיבל הד ציבורי ושגם בבית הזה ההד הזה נקלט.

רויטל סויד: אנחנו ביחד נוביל לתיקון המצב הקיים.

רויטל סויד: במחנה הציוני הקמנו ועדה מיוחדת.

רויטל סויד: נמצא פה יושב-ראש האופוזיציה, יושב-ראש המחנה הציוני יצחק הרצוג שהחליט על הקמת ועדה מיוחדת, שחברים בה פרופסור מנואל טרכטנברג, חבר הכנסת עמר בר-לב ואני.

רויטל סויד: נפגשנו גם עם חלק מן האנשים שנמצאים פה ושמענו על הבעיות, והבעיות רבות.

רויטל סויד: הן נחלקות לשני חלקים.

רויטל סויד: חלק אחד – פתרון ארוך טווח שצריך לעשות אותו.

רויטל סויד: החלק השני הוא פתרון צר טווח, שיכול כבר עכשיו להראות את התוצאות.

רויטל סויד: על הפתרונות ארוכי הטווח דיברו פה, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג דיבר על 5 מוקדים שצריך לעסוק בהם ולא אחזור על הדברים.

רויטל סויד: אבל צריך לעקור את הגזענות הזו ואת האפליה מן השורש.

רויטל סויד: אני באתי לדבר דווקא על הפתרונות קצרי הטווח מכיוון שבהם אנחנו יכולים לקבל החלטות פה וליישם אותן ולקרוא לגופים המתאימים להידרש אליהן.

רויטל סויד: אנחנו עוסקים בכמה נושאים.

רויטל סויד: קודם כול, התיוג.

רויטל סויד: התיוג מתחיל בכך שיהודי אתיופיה, גם אלה שנולדו פה בארץ, עדיין שייכים למשרד העלייה והקליטה.

רויטל סויד: אנחנו עדיין מקיימים את הישיבה הזאת בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

רויטל סויד: אנחנו עדיין מתייחסים לאנשים האלה כאל עולים חדשים.

רויטל סויד: את התיוג הזה אפשר מייד להסיר.

רויטל סויד: זה לא פתרון ארוך טווח, זה פתרון מיידי.

רויטל סויד: הנושא השני הוא הטמעה.

רויטל סויד: חבר'ה, היה לנו יום זיכרון לנספים בדרך.

רויטל סויד: היתה המלצה של משרד החינוך, המלצה שקיימת מ-2003.

רויטל סויד: אין לנו הוראה ללמד את זה בבתי-הספר, יש המלצה להזכיר את היום הזה.

רויטל סויד: למה הילדים שלי שלומדים בבית-ספר יסודי, ושני הבנים הגדולים שלי, שאחד מהם מתגייס עוד מעט והשני השתחרר מצה"ל, למה לא היו להם עד היום ימי זיכרון ושיעורי חברה בנושא הזה?

פנינה תמנו: למה חברי הכנסת לא מגיעים לטקס הממלכתי?

פנינה תמנו: זו גם שאלה טובה.

רויטל סויד: את צודקת לחלוטין.

רויטל סויד: באותו יום שכולנו תכננו להגיע, לפחות אני, והודעתי לחברי, היתה לנו ישיבה אחרת בדימונה.

רויטל סויד: את צודקת, אני מקבלת את הדברים.

<יאסו זללו: אולי צריך לחוקק חוק ולחייב אתכם.

רויטל סויד: לא, אתה לא רוצה את זה.

רויטל סויד: אתה רוצה שנבוא מתוך רצון, אתה רוצה שנבוא מתוך אהבה, אתה רוצה שנבוא כי אנחנו מרגישים שייכים.

רויטל סויד: אני רוצה להמשיך.

רויטל סויד: עד שלא יהיה שיעור חברה ועד שלא יהיה בבתי-הספר לימוד ההיסטוריה של יהדות אתיופיה, עם כל התלאות שעברו בדרך, עד שהילדים שלנו לא ילמדו את הדברים האלה לא יבינו את ההבדל בתרבות ואת העושר שלה ואת חירוף הנפש, את הכמיהה לציון, את הכמיהה לירושלים.

רויטל סויד: זה דבר שחייבים ללמוד אותו.

רויטל סויד: זה עכשיו, זה לא פתרון ארוך טווח.

רויטל סויד: זה החלטה שמשרד החינוך צריך לקבל עכשיו.

רויטל סויד: את העובדה שצריך לציין את יום הנספים – צריך לציין אותו עכשיו.

רויטל סויד: יכול להיות שאם יום הנספים "נופל" על יום ירושלים ויש כאן משהו שמתנגש אז צריך להחליט על עוד יום שייוחד ליהדות אתיופיה.

<אורי רדה: זה בכוונה באותו יום ולא נתפשר על זה.

רויטל סויד: אני יודעת, אבל זה נופל בין הכיסאות.

רויטל סויד: אני יודעת, שמעתי גם על המשמעות, והיא מיוחדת, וגם על החסידה (שְמֵלָה) ועל הכול, אבל צריך שזה יחלחל.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת רויטל סויד, נא לסכם.

רויטל סויד: אני מסיימת בדבר, אולי לא הכי חשוב אבל יש בו חשיבות.

רויטל סויד: יש דבר שהוא כעת מכת מדינה.

רויטל סויד: אנחנו מכירים את זה גם במשטרה, גם בפרקליטות וגם בבתי-המשפט.

רויטל סויד: גזענות ואלימות כלפי יהודים יוצאי אתיופיה זה דבר שנחשב מכת מדינה.

רויטל סויד: כשהוא מכת מדינה עכשיו צריך להעביר מסר להחמרה בענישה כנגד אלימות כלפי יוצאי אתיופיה, שיעבור מסר לשוטרים מתוך המשטרה להפסיק את האלימות הזו, שתהיה להם תודעה, ולבתי-המשפט להחמיר בענישה, ולפרקליטות לקרוא להחמרה בענישה.

רויטל סויד: אלה דברים מיידיים, לא צריך בשביל זה תהליכים ארוכי טווח.

רויטל סויד: אני קוראת לוועדה הזאת לקרוא לכל הגורמים האלה עכשיו לקבל את ההחלטה.

רויטל סויד: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מבקש מן האנשים שמדברים לקצר בדבריהם כי יש רבים שרוצים לדבר ולהביע.

אברהם נגוסה: אנא תתחשבו בזמן שעומד לרשותנו.

אברהם נגוסה: מצבה של הקהילה – זה כישלון של כל ממשלות ישראל לדורותיהן, לא של ממשלה מסוימת.

אברהם נגוסה: של כל ממשלות ישראל לדורותיהן.

אברהם נגוסה: היום יש מצב חדש, שפועלת ועדת השרים בראשותו של ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: למיטב ידיעתי, לא היתה הזדמנות כזו – לפחות 30 שנים אני נמצא בארץ – בנושא של העדה.

יצחק הרצוג: כשנראה, נאמין.

<יאסו זללו: צריך ועדת חקירה ממלכתית עכשיו.

אברהם נגוסה: הוועדה הוקמה וקיימה כבר שתי פגישות.

אברהם נגוסה: אנחנו מתגייסים לעזור על מנת לקדם את שילובה של הקהילה.

אברהם נגוסה: אנחנו מעלים פה סוגיות חשובות שאנחנו יכולים לקדם אותן ולהעבירן אל ועדת השרים, וכן כל חברי הכנסת שמתגייסים יכולים לקדם את הנושאים האלה.

<צגה מלקו: אדוני היושב-ראש, אני מכירה את הנושא שלושים שנים.

<צגה מלקו: חברי הכנסת מתחלפים אבל הבעיות תופחות.

<צגה מלקו: כבר שלושים שנים אני באה לוועדה ואני יודעת את זה.

<צגה מלקו: זה לא נכון.

אברהם נגוסה: אתן לך לדבר בהמשך.

אברהם נגוסה: הדרישה היא להשתלבות של הקהילה, לקבל שוויון זכויות.

אברהם נגוסה: זו המטרה שלנו ולזה כולנו צריכים להמשיך לפעול בשילוב ידיים.

אברהם נגוסה: רשות הדיבור לחבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה.

רועי פולקמן: אגיד ממש בקצרה.

רועי פולקמן: לפני כ-3 שנים ליוויתי, בסבב הקודם של ההפגנות – בואו נזכור שהעניין לא התחיל הפעם.

רועי פולקמן: היה סבב של הפגנות מול בית ראש הממשלה, היו כאן אוהלי מחאה, חבר'ה צעירים ואידיאליסטים שנלחמו אז על הזכויות ונגד הגזענות הישראלית.

רועי פולקמן: אני זוכר את הימים האלה, התעסקתי בזה מטעמו של ראש עיריית ירושלים.

רועי פולקמן: אחר-כך בתקופה של 3 השנים האחרונות יצא לי לעבוד עם חלק מארגוני הקהילה וגם קצת ללוות, בכלים כאלה או אחרים, את התוכנית "דרך חדשה".

רועי פולקמן: קודם כול אני רוצה להתחיל מן העניין הזה.

רועי פולקמן: חברים, לא צריך ועדות, לא חקירה, לא פרלמנטריות ולא אחרות.

רועי פולקמן: לא צריך ועדות שרים.

רועי פולקמן: אני מאמין קטן מאוד בדבר הזה.

רועי פולקמן: ולא צריך עוד צוותי חשיבה.

רועי פולקמן: חברים, יש דוח מבקר המדינה שעסק בתוכנית החומש ודיבר על כישלונה.

<ליאור אבבה: היא נכשלה מאוד.

רועי פולקמן: ברור שהיא נכשלה.

רועי פולקמן: אבל מה הסיבות לכישלון?

רועי פולקמן: הבעיה היא לא בניתוח המצב והבנת הצרכים אלא ביישום.

רועי פולקמן: זה דבר אחד.

רועי פולקמן: ולכן, חברים, חבל על הזמן, לא צריך ועדות.

פנינה תמנו: חשוב לי מאוד לשמוע את הדעה שלך והעמדה שלך לגבי "דרך חדשה".

רועי פולקמן: מייד אגיד.

רועי פולקמן: הבעיה המהותית היא ביישום.

רועי פולקמן: בסוף יש כאן שתי רמות שצריך לטפל בהן.

רועי פולקמן: רמה אחת – פנינה תמנו-שטה אמרה את זה ואחרים אמרו את זה כאן – היא סוגיית הגזענות בחברה הישראלית, זה תיקון של החברה הישראלית.

רועי פולקמן: זה לא תיקון של קהילת יוצאי אתיופיה אלא תיקון של החברה הישראלית.

<קריאה: זה לא החברה.

<קריאה: זה המוסדות.

רועי פולקמן: לא, המוסדות הם ראי של החברה, ידידי היקר.

<יאסו זללו: לדוגמה, רבנות ישראל.

<יאסו זללו: היא הכי גזענית.

רועי פולקמן: עכשיו יצאנו מדיון על הרבנות.

רועי פולקמן: אני לא מציע לתקוף אף מוסד.

רועי פולקמן: בסוף זה אנשים, זה החברה הישראלית.

אברהם נגוסה: אני מבקש לתת לחבר הכנסת להתבטא.

מיכל רוזין: זה שילוב של אפליה מוסדית עם תפיסות חברתיות מוטעות.

רועי פולקמן: בתיקון של החברה הישראלית בנושא הגזענות שקיימת בחברה הישראלית אנחנו יודעים לסמן את המוקדים, בעיקר בחינוך, במשטרה ובצבא.

רועי פולקמן: אלה אכן סוגיות שצריך לטפל בהן.

רועי פולקמן: זה דבר אחד.

רועי פולקמן: הדבר השני, אני מקווה שפנינה תמנו-שטה תסכים אתי בעניין הזה וגם צגה מלקו ואחרים פה, התיקון יקרה באמצעות המנהיגות של הקהילה.

רועי פולקמן: יש מנהיגות בקהילה- - -

<מהרטה ברוך רון: התיקון של הגזענות?

רועי פולקמן: לא, התיקון של האפליה ושל המצב.

רועי פולקמן: אמרתי שיש בתהליך שני צדדים.

רועי פולקמן: צד אחד הוא הטיפול בגזענות בחברה הישראלית, אבל הצד השני הוא האתגרים שעומדים בפני הקהילה, כאשר האתגר הוא ההובלה של הקהילה של הדברים האלה: בנושאי חינוך, בנושאי דיור, בנושאי השכלה ובנושאים אחרים.

רועי פולקמן: פה יש תוכניות.

רועי פולקמן: גם התוכנית "דרך חדשה", שנכתבה גם בתמיכה של פנינה תמנו-שטה ברמה כזאת או אחרת ויש בה הרבה מאוד דברים.

רועי פולקמן: לא צריך לכתוב הכול מחדש.

רועי פולקמן: מה שצריך, אני לא מאמין במודל של ועדת שרים.

רועי פולקמן: אני חושב שהתקבלה החלטה מבורכת, העניין הזה יצא ממשרד העלייה והקליטה ועבר למשרד ראש הממשלה.

רועי פולקמן: צריך להקים שם, במודל שאיימן סייף עושה, רשות למעקב.

רועי פולקמן: המטרה שלה היא לא ביצוע אלא מעקב, כי הבעיה לא בתוכניות אלא ביישום.

רועי פולקמן: ראשית, צריך להקים רשות למעקב אחרי התוכניות, כי צריכה להיות מאושרת בתקציב הקרוב תוכנית חומש חדשה.

רועי פולקמן: הדבר השני שצריך בנושאים המרכזיים, יש עבודה נפלאה ותוכניות שהגיעו מהקהילה וצריך לעקוב אחרי הביצוע שלהן: בצבא, במשטרה, במערכת החינוך, בנושאי דת ומדינה.

רועי פולקמן: צריך להקים צוותי מעקב במשרד ראש הממשלה, לפרק אותן לתוכניות אופרטיביות.

רועי פולקמן: אני אומר לכם, 50%, 60%, 70% מזה כבר יש, אבל שזה ייעשה במשותף.

רועי פולקמן: זה האתגר.

רועי פולקמן: זה לא המדינה עכשיו בונה תוכניות לקהילות אלא הקהילה שותפה או מובילה אפילו בתיקון הזה.

רועי פולקמן: המדינה צריכה לתת את המשאבים אבל השותפות צריכה לקרות.

<מברטו מששה: זה התפקיד של המדינה.

<מברטו מששה: בשביל זה יש את משרד החינוך.

רועי פולקמן: בזה סיימתי.

רועי פולקמן: אלה שתי המשימות.

רועי פולקמן: לא צריך לא ועדת שרים ולא ועדת חקירה פרלמנטרית אלא להתחיל לעשות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק הרצוג: מכובדי היושב-ראש, קודם כול, שיהיה לך בהצלחה, זה חשוב מאוד.

יצחק הרצוג: אני שמח לראות את חברתי פנינה תמנו-שטה ואת חברי שמעון סולומון, אני שמח ששניכם באים להיות אתנו כאן.

יצחק הרצוג: הצטרפתי לוועדה הזאת כאמירה ערכית, חברתית ופוליטית, שהנושא של העלייה והקליטה מוזנח.

יצחק הרצוג: כל מי שעלה תמיד נחשב עולה, כל החיים הוא עולה.

יצחק הרצוג: שאלתי פעם את אמא שלי, היא עלתה ממצרים בשנת 1947, אם היא נחשבת עולה ממצרים.

יצחק הרצוג: אבל הנה, עולים.

יצחק הרצוג: כל אדם שהוא דור שלישי – יש פה דור שלישי לעולי אתיופיה – נחשב עולה.

יצחק הרצוג: אנחנו חייבים לשבור את הסטיגמות הללו ואת ההסללה שעולה מכל עבר.

יצחק הרצוג: אני מברך את המפגינים ואת מי שיזמו את המחאה.

יצחק הרצוג: המחאה הזאת עשתה שינוי עצום בתודעה הלאומית הישראלית, עצום.

יצחק הרצוג: החבר'ה הצעירים הללו, שהופיעו תחת כל מסך ואמרו מה שיש להם לומר, אמרו אמת.

יצחק הרצוג: צריך להצדיע להם ועכשיו לראות איך לוקחים את המחאה הזאת והופכים אותה לתרגום אופרטיבי.

יצחק הרצוג: אני שמח גם שהקייסים פה.

יצחק הרצוג: אני רק חייב לומר למי שהעיר בעניין הרבנות, יש פסק-דין של הרב עובדיה יוסף, פסק הלכה, שבו הוא מפנה לרב הרצוג, שפסק כבר בשנות הארבעים שיהודי אתיופיה יהודים הם.

יצחק הרצוג: אז אין יותר טעם לחלוק.

יצחק הרצוג: אם יש רבנים שמפרים זאת הרי הם באמת גזענים.

<צגה מלקו: אבל כולם יודעים שמפלים.

<צגה מלקו: מה נעשה?

<צגה מלקו: זו השאלה.

יצחק הרצוג: לסיום, ברמה האופרטיבית יש שורה של נושאים.

יצחק הרצוג: אנחנו, סיעת המחנה הציוני, לוקחים את הנושא הזה ברצינות.

יצחק הרצוג: פרופסור טרכטנברג מוביל ועדה אמיתית ורצינית שלוקחת אירועים נקודתיים והופכת אותם לתרגום, מה הוא שורש הבעיה, כמו פרשת סלמסה, כמו פרשות אחרות, מה הסיפור.

יצחק הרצוג: האם זה העובדה ששמים אותך בגטו של דיור בשכונת קריית משה כזו או אחרת, האם יש חסם בגלל צבע העבודה, הרווחה והבריאות, האם יש חסם במערכת החינוך או במערכת האוניברסיטאית או במערכות אחרות, האם יש חסם בקבלה לעבודה, ועוד ועוד ועוד.

יצחק הרצוג: אנשים משרתים ועושים והם אזרחים שווים לכל דבר ועניין והגיע הזמן שנשתחרר מהתופעות הפסולות והאיומות שאנחנו רואים סביבנו.

יצחק הרצוג: מכאן תצא תורה, מן הוועדה הזו.

יצחק הרצוג: אני מקווה שהדיונים יהיו פוריים ומעשיים ושביחד נבוא גם עם פתרונות.

יצחק הרצוג: אני מסכים עם רועי פולקמן, לא צריך עוד שולחנות של ועדות שרים ואני לא יודע מה.

יצחק הרצוג: צריך פשוט כלים, והכלים קיימים ולא צריך לבזבז יותר מדי זמן.

יצחק הרצוג: אני אומר לידידי אברהם נגוסה, דע לך שאני לא חושב שאתה תראה תוצאה מן הוועדות הללו של השרים.

יצחק הרצוג: אתה צריך לתבוע מעשים פרקטיים מול העיניים, רק זה יהיה המבחן.

יצחק הרצוג: אני מתנצל שהיות והצטרפתי רק אמש לוועדה ובינתיים בגלל תפקידי נקבעו לי דברים נוספים לא אוכל להישאר להמשך הדיון אבל אני מבטיח להיות שותף לכל המהלכים.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת לשעבר שמעון סלומון, בבקשה.

<שמעון סלומון: תודה רבה.

<שמעון סלומון: קודם כול נתחיל מזה שבאמת יש כאן פריצת דרך.

<שמעון סלומון: אני רוצה לאחל לך הצלחה ענקית כי מעבר להיותך עולה ותיק שמכיר את כל הסוגיה, אתה גם פורץ דרך.

<שמעון סלומון: אנחנו לרשותך.

<שמעון סלומון: כפי שאתה רואה, אנחנו פה, נעזור כל אחד היכן שהוא יכול, נהיה חיילים ומגויסים ונשפיע היכן שצריך להשפיע.

<שמעון סלומון: כפי שאמרו קודם, כמובן שהפתרונות הם לטווח הארוך ולטווח הקצר, כפי שכולנו מדקלמים ואומרים.

<שמעון סלומון: החינוך הוא כמובן הבסיס כי לא חשוב אם זה חברי כנסת ושרים, הדבר האופטימלי אמור להיות שינוי בחברה הישראלית בכללה כבני אדם.

<שמעון סלומון: כשאנחנו מדברים על מוסדות זה בני אדם בסופו של דבר, בסוף זה בני אדם וצריך לראות באמצעות חינוך איך אנחנו משקיעים.

<שמעון סלומון: אני "נאה דורש, נאה מקיים", אני הולך להיות מנכ"ל כפר סילבר, לחנך ילדים, יותר מ-800 ילדים, לקחת את מה שאני אומר במילים ולהפוך אותו למעשים.

<שמעון סלומון: יש שם אמנם רק 40 תלמידים יוצאי אתיופיה, אבל כפי שאנחנו אומרים, אמנם הבעיה נמצאת אצלנו אבל את מי שצריך לחנך זה לא אותנו.

<שמעון סלומון: מי שחולה, מי שמתנהג בצורה גזענית, מי שמסתכל בצורה של סטיגמות – זה מחלה מסוימת, והמחלה לא נעוצה אצלנו.

<שמעון סלומון: אנחנו אנשים בריאים.

<שמעון סלומון: להיפך, אנחנו המראה של החברה, אנחנו כמו צילום רנטגן בבית-חולים שמראה לך את הגוף, אם אתה חולה או בריא.

<שמעון סלומון: אנחנו ממלאים תפקיד חשוב מאוד אבל אנחנו לא צריכים לסבול בגלל זה.

<שמעון סלומון: לכן אנחנו צריכים באמת להמשיך בכוח, לא כמסכנים, בצורה מאוד-מאוד חזקה, להראות את החוליים שיש בחברה בכדי שבסופו של דבר הטיפול האמיתי – זה לא אם חברי הכנסת מתחלפים או לא, אלא איך החברה הישראלית במקומות הנכונים משרישה את השוויון ואיך אנחנו נהיה כחברה בריאים יותר, פחות חולים.

<שמעון סלומון: כך צריך לראות את זה.

<שמעון סלומון: יש ועדת שרים.

<שמעון סלומון: יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת נגוסה גם ציין את זה.

<שמעון סלומון: אנחנו יושבים גם שם, עם חברתי פנינה תמנו-שטה, יושבים ושומעים.

<שמעון סלומון: הציפייה שלי – אני כבר 35 שנים בארץ – שמשם תרד התורה, לא רק בתקציבים אלא להוריד את זה כלפי מטה, להשריש שזאת מחלה שצריך להוקיע אותה ולא רק לדבר ואחר-כך למנות עוד ועדה.

<שמעון סלומון: חשוב להשריש את זה למטה.

<שמעון סלומון: עצה לי אליך, אדוני יושב-ראש הוועדה.

<שמעון סלומון: צריך לעבור פאזה, מדרישת תוכניות לדרישת תוצאות.

<שמעון סלומון: אני יכול להביא פה כמה דוגמאות, אם זה בצבא ואם זה בכמה דברים שעשינו, שירדנו ממש באחוזים, שראינו הישגים כאשר דרשנו בכל חודשיים תוצאות.

<שמעון סלומון: אנחנו צריכים להיות ועדה בודקת ומבקרת בצד, לדרוש תוצאות, כי תוכניות יש למכביר.

<שמעון סלומון: דיברתם על "הדרך החדשה".

<שמעון סלומון: אני התנגדתי לה מן היום הראשון, התנגדתי מפני שאמרתי: לא צריך לחקור אותנו כל פעם מחדש.

<שמעון סלומון: אנחנו כבר 35 שנים פה וכולם מכירים אותנו.

<שמעון סלומון: יחד עם זאת, אחרי שקמה "הדרך החדשה", ואהוד פראוור יושב כאן- - -

<מברטו מששה: פוירשטיין – זה לא גזענות?

פנינה תמנו: זה לא תוכנית של "הדרך החדשה".

פנינה תמנו: אבל תיכף נגיע.

אברהם נגוסה: אני מבקש מן הדוברים לקצר ואני מבקש מן המשתתפים האחרים לתת לאנשים לסיים את דבריהם.

<שמעון סלומון: רק להשלים.

<שמעון סלומון: אבל אמרתי גם אחר-כך, כש"הדרך החדשה" קמה והחלה לפעול: היום כבר נעשתה עבודה מקצועית ויסודית, עם קבוצות עבודה, היום צריך ליישם כי נעשתה באמת עבודה טובה ולא צריך לזרוק אותה לפח.

<שמעון סלומון: דבר אחרון, הבעיה שלנו בנושא הגזענות.

<שמעון סלומון: יש חוקים, יש כתבים על זה.

<שמעון סלומון: הבעיה שלנו היא בענישה.

<שמעון סלומון: בתי-המשפט מקלים בעונש.

<שמעון סלומון: זה לא שאני צמא דם אלא יש משמעות, מסר בענישה.

<שמעון סלומון: כל פעם אני מביא את הדוגמה של ה-NBA, כשסטרלינג עשה את מה שעשה, באותו יום – לא שרים, לא חברי כנסת, לא כלום – הקומישינר סילק אותו.

<שמעון סלומון: זאת אמירה חדה וברורה.

<שמעון סלומון: גם פה אנחנו צריכים כל פעם לדרוש את החמרת הענישה בבתי-המשפט.

<שמעון סלומון: המשטרה באמת עושה עבודה טובה, היום יש עבודה שהם מגישים ואני מקווה מאוד שזה יתקדם ויש לי אמונה שזה יעבוד כפי שאנחנו חושבים.

<שמעון סלומון: נעשית עבודה, כבר התחילו לעבוד.

<שמעון סלומון: אבל אם בית-המשפט לא ישלים אז לא עשינו כלום, כי כאשר מביאים אשם ומטילים עליו עונש סתמי, שלא נותן כלום, אז המצב נשאר כפי שהוא.

<יאסו זללו: אתה עוסק בתופעות הלוואי.

<יאסו זללו: המקור הוא רבנות ישראל, משם זה מתחיל.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת לשעבר פנינה תמנו-שטה, בבקשה.

פנינה תמנו: ראשית, אני רוצה לפתוח בברכות.

פנינה תמנו: אמרתי לך את זה גם בטלפון.

פנינה תמנו: אני חושבת שזה צעד חשוב, נכון, שיש לנו סוף-סוף בן הקהילה שהוא יושב-ראש ועדה בכנסת, ועוד נכון הוא אם גם הכנסת תלמד לשבור תקרות זכוכית, וכך גם מקבלי ההחלטות שצריכים לעשות זאת.

פנינה תמנו: חשוב לי להגיד דבר אחד.

פנינה תמנו: יש כאן מעין צביעות ,מהסיבה הפשוטה.

פנינה תמנו: אנחנו מדברים כבר חודש שיש דברים מיידיים, כפי שאמרה חברת הכנסת רויטל סויד, שאפשר לתקן אותם.

פנינה תמנו: אקרא אותם.

פנינה תמנו: בשולחן שר הבריאות ממתינות הנחיות חדשות מוועדה שעבדה יותר משנה וחצי ואומרת שצריך לשנות את ההנחיות המפלות בפרשת הדם.

פנינה תמנו: השר לא טורח לחתום עליהן.

פנינה תמנו: הוא יכול לעשות את זה עכשיו.

פנינה תמנו: כשהכנסת רוצה לעשות עבודה ולא רק לפקח ולחוקק היא יודעת לעשות.

פנינה תמנו: ולראיה, תראו את השוויון בנטל, ולראיה, רשות השידור.

פנינה תמנו: חברי הכנסת שיושבים פה, תְכנסו מבחינתי צוותי עבודה.

פנינה תמנו: למה שר הבריאות לא חותם על שינוי ההנחיות המפלות?

פנינה תמנו: למה אני לא יכולה לתרום דם?

פנינה תמנו: למה אתה לא יכול לתרום דם?

פנינה תמנו: למה כל האנשים פה מושפלים?

פנינה תמנו: למה חיילים בני הקהילה צריכים להיות מושפלים?

פנינה תמנו: פרשת "דפו פרוברה" – זה ממתין אצל מבקר המדינה.

פנינה תמנו: דוח ראשון היה דוח מבזה שהפיל את האחריות עלינו, אז הוא פתח עוד פעם את הדוח.

פנינה תמנו: למה אחרי כל-כך הרבה זמן, כשהכתובת על הקיר ויש את כל הנתונים, עשו לו את העבודה, הוא לא טורח להגיש מסקנות מיידיות?

פנינה תמנו: נושא הרבנות הראשית – ספק יהודים?

פנינה תמנו: אני מטילה ספק בכל היהודים שאינם אתיופים במדינת ישראל, אני מטילה ספק.

פנינה תמנו: שורת חוקים נגד אפליה שזרקו אותם לעזאזל בפעם הקודמת, אם זה על הכפלת הפיצויים נגד אפליה מ-50,000 שקל ל-120,000 שקל.

פנינה תמנו: מה ביקשנו?

פנינה תמנו: זרקה אותם השרה דאז ציפי לבני, ושישמעו את השמות.

פנינה תמנו: אמרו: לשם מה צריך להחמיר את הענישה?

פנינה תמנו: הגשתי הצעת חוק בעניין נציבות השוויון, ואמרו: "לשם מה צריך נציבות שוויון?

פנינה תמנו: " איפה המדיניות נגד גזענות?

פנינה תמנו: איפה המדיניות לקידום שוויון?

פנינה תמנו: יש לנו עובדים במשרד הבריאות בהעסקה קבלנית.

פנינה תמנו: יש לנו עובדים במשרד החינוך בהעסקה קבלנית.

פנינה תמנו: יש לנו עובדים בכל המשרדים בהעסקה קבלנית.

פנינה תמנו: שיקלטו אותם מחר בבוקר, שלא יספרו לנו סיפורים שזה תקדים.

פנינה תמנו: מדובר בסך הכול אולי ב-500-600 עובדים.

פנינה תמנו: שיגידו: "אנחנו קולטים אותם".

פנינה תמנו: הכסף הזה גם כך יוצא.

פנינה תמנו: אלה דברים שאפשר לעשות מחר בבוקר, אז שלא יספרו לנו סיפורים.

פנינה תמנו: זה לדעתי כתב האישום המיידי נגד מדינת ישראל.

פנינה תמנו: ועוד משהו ששכחנו לרגע, איפה כתבי האישום נגד השוטרים?

פנינה תמנו: איזו גרירת רגליים.

פנינה תמנו: אני כעורכת-דין – וגם את יודעת את זה, חברת הכנסת רויטל סויד – יודעת שהם יכלו לעשות את זה עוד לפני שבוע.

פנינה תמנו: הם היו צריכים לסגור את כתבי האישום נגד המפגינים.

פנינה תמנו: יש תקדימים לכך, אם זה בהתנתקות ואם זה בהפגנות הסטודנטים שהשרה גמליאל בעצמה נתנו עדות על כך שסגרו להם את התיקים.

פנינה תמנו: אלה דברים שאפשר היה לעשות עכשיו.

פנינה תמנו: אם מדינת ישראל רוצה להוכיח שרוצים לתקן את משבר האמון, הם צריכים לעשות את זה.

פנינה תמנו: אם לא עכשיו, מחר בבוקר.

פנינה תמנו: בבקשה, חיכיתי בסבלנות ואתה יודע שאני לא ידועה בסבלנות רבה, ועדיין חיכיתי בסבלנות.

פנינה תמנו: לגבי "הדרך החדשה", חשוב לי להבהיר, אף אחד לא ממציא את הגלגל.

פנינה תמנו: אם יש בידול במדינת ישראל הוא צריך להיפסק.

פנינה תמנו: עם זאת, אסור לשפוך את התינוק עם המים.

פנינה תמנו: בשביל זה, וכולנו יודעים, וחשוב לי להפנות את הדברים שלי גם לצעירים, אי אפשר שייפסק הבידול אם כל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה בכל רגע נתון, אם אין החלטת ממשלה, אלא אם כן אתם רוצים לחיות באשליות.

פנינה תמנו: צריך לקבל החלטת ממשלה, כמו "הדרך החדשה", שאומרת: לא יהיה בידול במדינת ישראל.

<צגה מלקו: "הדרך החדשה" זה בידול.

פנינה תמנו: לא.

פנינה תמנו: זה שילוב.

פנינה תמנו: תקראו הטב.

פנינה תמנו: אם אני אומרת את זה וזה משודר בטלוויזיה ומופיע בפרוטוקול בכנסת ישראל אז תאמינו לי.

פנינה תמנו: אבל זה לא העניין.

פנינה תמנו: אני חייבת לומר, יש משבר שחייבים לפתור אותו עם משרד הביטחון.

פנינה תמנו: לא יתכן שיש מי שאומרים: אנחנו לא רוצים שהילדים שלנו יתגייסו במסלולים נפרדים, ויבוא רמטכ"ל חדש ויגיד לי מה טוב לילדים שלי, שטוב להם ללכת במסלולים נפרדים.

פנינה תמנו: כמה נעים להם להיות מושפלים, להגיע לבקו"ם, לעלות על אוטובוסים נפרדים כאשר אנחנו לא רוצים?

פנינה תמנו: אלו דברים שהכנסת צריכה לדרוש באופן מיידי, את ההבהרות, ובוודאי לעשות את התיקונים הנדרשים.

פנינה תמנו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הרב יוסף הדנה, הרב הראשי של יהודי אתיופיה.

<יאסו זללו: מי בחר בו?

<יאסו זללו: הוא לא רב ראשי שלנו.

<יאסו זללו: הוא חלק מן הבעיה.

אברהם נגוסה: אמרתי בהתחלה, אנחנו לא דנים בנושאים ספציפיים.

אברהם נגוסה: אנחנו מדברים, שומעים ומשמיעים דעות.

אברהם נגוסה: אמרתי לכם בהתחלה.

אברהם נגוסה: ולכן בואו לא ניכנס לכל מיני שאלות.

אברהם נגוסה: נתמקד בנושאים שאנחנו מדברים עליהם.

אברהם נגוסה: הרב יוסף הדנה, בבקשה.

<יוסף הדנה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברנו היקר, חבר הכנסת פרופ' אברהם נגוסה.

<יוסף הדנה: קודם כול ברכות עד בלי די להצלחה.

<יוסף הדנה: זו משימה, שליחות לא פשוטה ובעזרת-השם תעשה ותצליח.

<יוסף הדנה: השתתפתי בישיבות של הוועדה הזאת כמה וכמה פעמים.

<יוסף הדנה: לצערי אנחנו עדיין מדברים על אותו דבר.

<יוסף הדנה: אני בארץ משנת 1972.

<יוסף הדנה: הכול מתחיל עוד מהגן, מבית-הספר.

<יוסף הדנה: החינוך הוא הדבר החשוב ביותר.

<יוסף הדנה: גם מה שנאמר, ש-50% מן האסירים בכלא "אופק" ובשאר בתי-הכלא, ואני גם ביקרתי וראיתי, הם בני העדה – הם ממש ילדים קטנים.

<יוסף הדנה: לעניות דעתי צריך לשים את הדגש על החינוך, קודם כול.

<יוסף הדנה: כל הילדים הקטנים האלה נמצאים שם בגלל שלא עזרנו להם, לא סייענו, בגלל שלא קיבלו את מינימום התמיכה הנדרשת, את החום.

<יוסף הדנה: לכן אני חושב שהחינוך חשוב מאוד במקרה הזה.

<יוסף הדנה: דבר שני, באשר לתעסוקה – נכון, יש בעיות מקומיות, יש בעיות בכל מיני מקומות עבודה, בכל מיני משרדים.

<יוסף הדנה: יש בעיות.

<יוסף הדנה: אני חושב שצריך לטפל בבעיות האלה, במקומות האלה.

<יוסף הדנה: בכל מיני נושאים יש בעיות מקומיות.

<יוסף הדנה: לא נאשים את כולם אלא את אותם האנשים.

<יאסו זללו: איפה הקייסים, לדוגמה?

<יאסו זללו: הכול מתחיל בזהות היהודית, קודם כול, לא בחינוך.

<יאסו זללו: זו מדינה יהודית דמוקרטית ומדברים על הזהות היהודית.

<יוסף הדנה: כאשר תלמד מוסר אז אפשר יהיה לדבר.

<יוסף הדנה: אני שמח מאוד שחברי כנסת רבים באו לישיבה, השתתפו והזדהו בעניין הזה.

<יוסף הדנה: דבר נוסף, אי אפשר למשוך ולמשוך ולמשוך.

<יוסף הדנה: הנה פרץ פתאום הדבר הזה.

<יוסף הדנה: הוא יכול לקרות גם ביתר שאת, ביתר עוז.

<יוסף הדנה: לכן אני חושב שכדאי לשלב ידיים, לטפל גם במוקדים הבעייתיים.

<יוסף הדנה: צריך לטפל ולפתור את הבעיה של הנוער.

<יאסו זללו: אתה מכחיד את הזהות שלהם, הזהות היהודית שלהם.

אברהם נגוסה: תדבר בהמשך כאשר תקבל רשות דיבור.

<יאסו זללו: קודם כול אתה צריך להחזיר את הסמכויות לקייסים.

<יאסו זללו: אתה בובה של המערכת, מצטער מאוד.

<יוסף הדנה: אם הוא מדבר כך סימן שאני באמת עובד.

אברהם נגוסה: כבוד הרב, תתמקד בדבריך, אנא תסכם.

<יוסף הדנה: תודה רבה ובהצלחה.

אברהם נגוסה: כמובן אחר-כך גם תוכל לדבר, אנחנו ניתן.

אברהם נגוסה: רשות הדיבור לקייס אביהו עזריה, נשיא מועצת הכוהנים של יוצאי אתיופיה בישראל, בבקשה.

<אביהו עזריה: תודה רבה.

<אביהו עזריה: קודם כול, אני מצטרף לברכות.

<אביהו עזריה: אנחנו מברכים אותך שתצליח.

<אביהו עזריה: אני מ-1993 מכיר את הוועדה ואנחנו מגיעים לסקור את הבעיות.

<אביהו עזריה: כפי שאנשים הולכים לבית קברות כדי להנציח את המתים אנחנו עולים לכנסת כל פעם לסקור את הבעיות, כך אני מרגיש.

<אביהו עזריה: קודם כול, הזכות להיות מוכרים כיהודים, ההכרה ביהודי אתיופיה, במורשת – זה הביא את כל הבעיות לכאן.

<אביהו עזריה: אם כולנו משולבים בכל מיני עבודות, בחינוך, בצבא, הילדים מתגייסים לצבא ל-3 שנים ביחידות קרביות ובתפקידים רציניים אבל כשמדברים על יהדות הם לא נחשבים ליהודים, הם לא יכולים להתחתן בכל מקום והם מחפשים ועוברים ממקום למקום, הם מחפשים איזה רב שיעשה טובות לקהילה.

<אביהו עזריה: זה כך כבר 30 שנים, 40 שנים.

<אביהו עזריה: אם אנחנו פה בזכות היותנו יהודים אך לא יכולים להתחתן בכל מקום כמו יתר עם ישראל, מתי אנחנו ניחשב יהודים כשרים?

<אביהו עזריה: וגם אלה שבאו בשנות השבעים, שהגיעו לפנינו ועברו תהליך גיור, עדיין יהדותם לא נחשבת כשרה, הם לא כשרים לחומרה.

<אביהו עזריה: לצעירים נמאס.

<אביהו עזריה: עכשיו ראיתי אדם מתפרץ.

<אביהו עזריה: לא סתם, זה לא בא סתם משנאה, זה לא בא מתוך הבטן שלו, זה לא בא מן המשפחה שלו.

<אביהו עזריה: הוא לא מכיר את כבוד הרב.

<אביהו עזריה: הוא נולד באזור סמיין בכלל, לא נולד באזור שלנו, הוא לא מכיר אותו, אין לו שום קרבה של שכנות ושום קרבה משפחתית, הוא לא מכיר, אבל הוא צועק מתוך הכאב והסבל מהדת, מהזכות.

<אביהו עזריה: מתי נוכל להיות עם חופשי, להיות שייכים לדת?

<אביהו עזריה: יש כמה קייסים שהביאו את עם ישראל לכאן, אחד-אחד.

<אביהו עזריה: מי שיודע על יהודי אתיופיה, אלה יהודים שהובילו כמו כף יד את הקהילה שלהם.

<אביהו עזריה: אין להם אפילו סמכות לתת אישור יהדות.

<אביהו עזריה: אישור יהדות בעצם זה לתת עדות, אך אין להם שום סמכות.

<אביהו עזריה: אם לא יהיה שוויון דתי הבעיה לא תיפסק, לא יהיה לה סוף, השביתה תמשיך, הבעיות ימשיכו עוד.

<אביהו עזריה: תהיה ועדה, תהיה פעילות קליטה, תהיה תוכנית חומש – כל הדברים האלה קטנטנים.

<אביהו עזריה: מדובר בכסף והממשלה יכולה להוציא מיליונים ולפתור את הבעיות הללו.

<אביהו עזריה: אבל דת – את הבעיה הזאת אי אפשר לפתור בכסף.

<אביהו עזריה: איך אפשר לפתור את הבעיה?

<אביהו עזריה: זה הדת.

<אביהו עזריה: זה לא שלי, של הקייסים, זה שלכם.

<אביהו עזריה: הילדים רוצים להתחתן ונתקלים בקשיים ובינתיים כולם סובלים.

<אביהו עזריה: יש כ-20 רבנים אתיופים.

<אביהו עזריה: כל הרבנים יוצאי אתיופיה לא יכולים לטפל בשום קהילה אחרת.

<אביהו עזריה: מדברים על רב אתיופי זה, רב אתיופי זה ורב אתיופי זה.

<אביהו עזריה: בכל מועצה דתית יש מחלקה אתיופית.

<אביהו עזריה: אין מחלקה מרוקאית, אין תימנית, אין גרוזינית, אין רוסית.

<אביהו עזריה: רק מחלקה אתיופית עם רב אתיופי.

<אביהו עזריה: לכן השאלה מתי הבעיה יכולה להסתיים.

<אביהו עזריה: הממסד משתמש בקייסים מתי שנוח, כאשר משהו קורה מייד מגיעים לקייסים.

<אביהו עזריה: גם ערב הבחירות וגם מתי שקורה איזה בלגן ישר מגיעים לקייסים: "בואו תרגיעו את הכול", ישר ראש העירייה מתקשר, מלשכת הרווחה מתקשרים: "בואו תרגיעו את הכול".

<אביהו עזריה: אחרי זה אתה לא יודע אפילו איפה דלת הכניסה.

<אביהו עזריה: מתי הדבר הזה יסתיים?

<אביהו עזריה: יש קייסים צעירים, יש קייסים "צברים" שרוצים להמשיך.

<אביהו עזריה: רוצים לנתק את הקשר הדתי, את המשך הדורות של הקייסים.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים שהדבר זה ימשיך להוביל, ללמד.

<אביהו עזריה: צריך להכניס את הדת לחינוך, לא רק את הנספים.

<אביהו עזריה: ידוע, מתו לנו אנשים רבים בסודן, ידוע, באו בתנאים-לא-תנאים, בדרך-לא-דרך.

<אביהו עזריה: לא רק לתת חינוך על הכרת יהודי אתיופיה שנפלו בדרך בסודן אלא להכיר גם את מורשת יהודי אתיופיה, ללמד אותה בבתי-הספר.

<אביהו עזריה: איך ללמד את זה?

<אביהו עזריה: זה עניין של מורים, בעלי השכלה, בעלי תואר, קייסים צעירים שמעוניינים ויכולים ללמד, יכולים להרצות.

<אביהו עזריה: אנחנו רוצים שכולנו ביחד ניתן יד כדי שהילדים שלנו יתחתנו כמו כל עם ישראל.

<אביהו עזריה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: קייס סמאי, בבקשה.

אברהם נגוסה: אני מבקש לקצר בדברים כדי שרבים יוכלו להביע את דעתם.

<אליאס סמאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

<אליאס סמאי: אני מצטרף לברכות של כולם.

<אליאס סמאי: באמת הגיע הזמן, צריך לברך "שהחיינו".

<אליאס סמאי: אני חושב שנאמר פה הכול.

<אליאס סמאי: אקצר.

<אליאס סמאי: קייס אביהו, יושב-ראש מועצת כוהני הדת אמר את זה.

<אליאס סמאי: קודם אמרו שבתודעה הישראלית נכנסה המחאה, הגזענות, כל מה שקורה בקהילה.

<אליאס סמאי: דבר אחד לא נכנס בתודעה: מורשת יהדות אתיופיה.

<אליאס סמאי: הנושא הזה, מעמד הקייסים והרבנים ובכלל הכרה ביהדות אתיופיה – זה נושא שלא נכנס לתודעה, לא בכנסת, לא ברבנות ולא בכל המוסדות ולכן אנחנו מתנגחים בינינו ובין עצמנו, בין אדם כזה או אחר.

<אליאס סמאי: אני חושב שחשוב שזה ייכנס לתודעה.

<אליאס סמאי: בסופו של דבר בעצם הכול יתגמד ברגע שההכרה הזאת תגיע.

<אליאס סמאי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: קייס ראובן, בבקשה.

<ראובן אדג'ואיצאו: תודה לחבר הכנסת ד"ר אברהם נגוסה.

<ראובן אדג'ואיצאו: צריך לפרגן לו.

<ראובן אדג'ואיצאו: שלושים שנה הוא נלחם למען יהודי אתיופיה.

<ראובן אדג'ואיצאו: הראשונים, כולם היו פוליטיקאים, עסקנים של הקהילה, גם פרנג'ים, אבל אברהם נגוסה נכנס למפלגה ואמר: "אני בוחר ליכוד".

<ראובן אדג'ואיצאו: כאשר הוא נבחר להיות חבר כנסת בליכוד אני חושב שהעץ נפל.

<ראובן אדג'ואיצאו: את העץ הפיל ד"ר אברהם נגוסה.

<ראובן אדג'ואיצאו: אני רוצה לראות שהחברים שלך באמת יעזרו לקהילה, יתנו לך את הכוח להמשיך, לא רק לעוד קדנציה אחת אלא לעשר קדנציות כדי לפתור את הבעיה.

<ראובן אדג'ואיצאו: בנוסף לכך, אני אומר לאקדמאים, לצעירים, לפני שלושים שנים הקייסים, ובראשם אבא שלי, נלחמו למען יהודי אתיופיה.

<ראובן אדג'ואיצאו: ישנו במשך 60 ימים מול משרדי הרבנות.

<ראובן אדג'ואיצאו: הרב הדנה גם יודע את זה.

<ראובן אדג'ואיצאו: לא היו אז אקדמאים, לא היו משפטנים, לא היו שוטרים מהקהילה, אבל עשו את זה באהדה.

<ראובן אדג'ואיצאו: כפי שאברהם נגוסה נלחם להביא את הפלאשמורה, בואו נילחם פה למען עמנו.

<ראובן אדג'ואיצאו: שלושים שנים בעלי תארים אקדמאים הולכים לעבודה בניקיון.

<ראובן אדג'ואיצאו: התפקיד של הקייסים – הם מועסקים ב-2,000 שקל לחודש.

<ראובן אדג'ואיצאו: רבותי, איזה רב אשכנזי מועסק ב-2,000 שקל לחודש?

<ראובן אדג'ואיצאו: זאת המציאות.

<ראובן אדג'ואיצאו: במשך שלושים שנים אף פוליטיקאי לא טרח בשבילנו.

<ראובן אדג'ואיצאו: אני חושב שזו גאווה שחבר הכנסת אברהם נגוסה הוא יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, זו זכות גדולה, אבל לא מספיק.

<ראובן אדג'ואיצאו: אני רוצה שבאמת ראש הממשלה ייתן לך את הגיבוי, את התקציבים.

<ראובן אדג'ואיצאו: במקום להזרים לכל הארגונים של האתיופים שייתן לך מוועדת השרים, ינקה את הגזענות, את הגטו של האתיופים, אם זה בלוד, אם זה בבאר-שבע, אם זה בחדרה וגדרה.

<ראובן אדג'ואיצאו: יש לנו הרבה בעיות.

<ראובן אדג'ואיצאו: גם אתם הצעירים, המשפטנים למיניהם, אנא תבינו.

<ראובן אדג'ואיצאו: אם לא נתאחד ביחד אי אפשר להיות פה.

<ראובן אדג'ואיצאו: תראו את ההפגנה של הדרוזים – איימו, קיבלו.

<ראובן אדג'ואיצאו: אז מה אתם רוצים, האקדמאים?

<ראובן אדג'ואיצאו: בואו תהיו כמו אלה.

<ראובן אדג'ואיצאו: אנחנו צריכים להתאחד ביחד.

<ראובן אדג'ואיצאו: נעזור לחבר הכנסת אברהם נגוסה, יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ניתן לו את הכוח, אני חושב שאז יהיה פתרון.

<ראובן אדג'ואיצאו: תודה רבה.

<ראובן אדג'ואיצאו: הרבה הצלחות.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: ניתן את רשות הדיבור לנציג הצעירים, אבי יאלו.

<אבי יאלו: אני מצטרף לברכות לאברהם נגוסה.

<אבי יאלו: אנחנו שמחים שאתה יושב פה בראש הוועדה.

<אבי יאלו: נקווה שיהיו הרבה יושבי-ראש כאלה.

<אבי יאלו: בהצלחה.

<אבי יאלו: שמענו פה דברים רבים.

<אבי יאלו: אני מתחבר מאוד למה שחבר הכנסת דב חנין אמר.

<אבי יאלו: הבעיות לא נקודתיות, אין פה איזו בעיה נקודתית, יש פה בעיה מערכתית כללית.

<אבי יאלו: החברה שלנו חולה ואני חושב שדב חנין נגע בדיוק במקומות שבהם צריך לטפל.

<אבי יאלו: אני באופן אישי והחברים שמחים מאוד שיש היתכנות להקים ועדת חקירה.

<אבי יאלו: אנחנו מקווים שזאת תהיה ועדת חקירה "עם שיניים", מה שנקרא, שתוכל באמת לבדוק ולגלות את הכשלים שהביאו אותנו למקום שבו אנו נמצאים.

<אבי יאלו: הגזענות כפי שאנחנו תופסים אותה היא לא באדם הפרטי שנמצא בסופרמרקט או בשכן שלנו.

<אבי יאלו: אנחנו לא מדברים על גזענות מן הסוג הזה.

<אבי יאלו: הגזענות הזאת חשובה, צריך לטפל בה, אבל לא זו מעניינת אותנו.

<אבי יאלו: מה שמעניין אותנו זה המערכת הישראלית.

<אבי יאלו: יש פה גזענות בכל תחום ותחום.

<אבי יאלו: זה מתחיל לא מהיום ולא מאתמול, זה מתחיל אי-שם לפני שבכלל הגענו לארץ, לפני שבכלל הגענו למקום הזה.

<אבי יאלו: נעשו ניסיונות כבירים כדי למנוע מאתנו להגיע למולדת, להגיע לבית.

<אבי יאלו: זו גזענות ממוסדת, חברים, זו לא גזענות של מאן דהוא אלא זו גזענות שהחלה עוד לפני שהגענו לפה, והיא ממשיכה.

<אבי יאלו: הטיפול והיחס שאנחנו זוכים לו הוא טיפול מחריג, טיפול שמסליל אותנו למקומות של הגטאות שייצרו לנו פה.

<אבי יאלו: למעשה יש לנו פה איזו אוטונומיה אתיופית-חבשית, מדינה בתוך מדינה.

<אבי יאלו: אנחנו מצפים שגם הוועדה הזאת, ובכלל מדינת ישראל על כל משרדיה, תתחיל לבדוק את עצמה, תתחיל לטפל בבעיות האמיתיות.

<אבי יאלו: מאסנו בדיונים האלה, מאסנו בכנסים האלה, מאסנו בדברת הזאת.

<אבי יאלו: הזכרתם את הדרוזים – הם רק תכננו, רק איימו, הוציאו איזה סטטוס בפייסבוק שהם הולכים להשבית, שהם הולכים להפגין ומדינת ישראל ידעה להוציא 2.4 מיליארד שקל בשביל לטפל בבעיות שלהם באופן זריז מאוד.

<אבי יאלו: ואילו אצלנו זה תמיד ממשיך לדיונים, ועוד פעם "בואו נבדוק".

<אבי יאלו: הזכיר חבר הכנסת לשעבר שמעון סולומון, לא אנחנו חולים, המדינה חולה, החברה חולה, הרשויות חולות.

<אבי יאלו: אנחנו בסך הכול אומרים שזה לא יכול להימשך עוד.

<אבי יאלו: היינו שם, בוועדות האלה, בכנסים האלה.

<אבי יאלו: חלק מן החברים שנמצאים פה היו בסבב הקודם ב-2012.

<אבי יאלו: גם אז היתה תחושה שהנה אנחנו באים עכשיו לעשות שיח אמיתי עם החבר'ה הצעירים, החבר'ה שיצאו להפגין, עם אותם ארגונים כאלה ואחרים אך בסוף היום החלטה 4624 לא טיפלה בכלום ולמעשה התקבלה באופן חד-צדדי, כאשר לחבר'ה שלנו שהיו שותפים בדיונים האלה לא היתה אפשרות להגיב, להשיג השגות או לבדוק אם זה נכון או לא נכון.

<אבי יאלו: מה שנעשה הוא שהזמינו אותנו דקה לפני הפרסום ואמרו לנו: "תגיעו כדי לקדם את התוכנית הזאת".

<אבי יאלו: אנחנו מבקשים, יש את התוכנית "דרך חדשה", שהזכרתם, ויש עוד כל מיני תוכניות.

<אבי יאלו: אל"ף, כל התוכניות האלה שמחריגות ומסלילות אותנו למקומות של הפרדת האתיופים – צריך לבטל אותן, לפרק.

<אבי יאלו: כל מה שצריך הוא להתחיל לפרק.

<אבי יאלו: דבר ראשון, כל מה שלא עובד – לפרק.

<אבי יאלו: אחר-כך צריך להתחיל לבנות.

<אבי יאלו: ופה נקודת ההתחלה.

<אבי יאלו: לפרק מה שלא טוב ולהתחיל לבחון איך אנחנו מתקדמים ביחד ומתקנים את החברה.

<אבי יאלו: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

דוד ביטן: צהרים טובים לכולם.

דוד ביטן: קודם כול אני רוצה להדגיש שכבוד לנו שאברהם נגוסה הוא יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

דוד ביטן: סיעת הליכוד תמכה בזה.

דוד ביטן: הוא נציג סיעת הליכוד בוועדה.

דוד ביטן: אני גם רוצה לומר שאנחנו כחברי סיעת הליכוד נתמוך בהחלטות שלו ובדרישות התקציביות שלו מראש הממשלה.

דוד ביטן: הודענו את זה כבר לראש הממשלה.

דוד ביטן: לא נתמוך בהעברת הכספים לכל מיני עמותות.

דוד ביטן: ניצור איזה מסלול לעניין הזה, שהדברים יגיעו אליכם כפי שצריך בגיבוי של יושב-ראש הוועדה.

<קריאה: יש עמותה שמקבלת כסף?

דוד ביטן: אמרתי שלא נתמוך בכך, אם זה יעבור דרך עמותות אנחנו לא נתמוך.

דוד ביטן: נתמוך בתקציבים באמצעות הרשויות או באמצעים אחרים, אבל נתמוך באברהם נגוסה ובהחלטות שיתקבלו.

דוד ביטן: דבר נוסף, אני חושב שלא צריך ועדת חקירה, מן הטעם הפשוט, שאנחנו מודים, כולנו מודים שנעשו טעויות, אז לא צריך בשביל זה ועדת חקירה.

דוד ביטן: לא יעזור לנו היום לדעת אילו טעויות נעשו.

דוד ביטן: אנחנו צריכים למצוא פתרונות לבעיות שנוצרו.

דוד ביטן: מרגיז אותי שעשו את אותן טעויות בקליטת יהודי צפון אפריקה.

דוד ביטן: גם כשאנחנו הגענו ממרוקו עשו לנו אותו דבר.

דוד ביטן: לכן אני חושב שצריך למצוא פתרונות לבעיות שנוצרו ולא להתחיל לחפור מה היה בעבר כי ברור שבעבר עשו טעויות, על כך אין ויכוח, לא צריך בשביל זה ועדת חקירה.

דוד ביטן: אני רוצה לתת לכם דוגמה מראשון לציון על טעויות שעשו.

דוד ביטן: לא כל דבר הוא עניין תקציבי, פעמים רבות העניין הוא בהחלטה נכונה ובקידום של אותה החלטה.

דוד ביטן: מה שעשו עם יהודי אתיופיה, כפי שאת יהדות מרוקו שלחו לדימונה ולמקומות אחרים, את יהדות אתיופיה שלחו לשכונות שיקום בתוך ערים גדולות.

דוד ביטן: אסביר לכם למה.

דוד ביטן: בראשון לציון יש לנו שכונת שיקום, רמת אליהו, שם מחירי הדירות נעו בין 600-700 אלף שקל.

דוד ביטן: המדינה נתנה 700,000 שקל משכנתה וכולם באו לרמת אליהו.

דוד ביטן: לאחר ש-400 יחידות דיור נמכרו לעולי אתיופיה פניתי אישית לשר הבינוי והשיכון, שהיה בזמנו מאיר שטרית, ואמרתי לו: אין היגיון שכל יהודי אתיופיה יהיו בשכונה אחת, זה יצור מצב בדיוק כפי שקרה בדימונה ובירוחם ובמקומות אחרים.

דוד ביטן: בוא ניצור סיטואציה אחרת.

דוד ביטן: תפסיקו לתת משכנתאות לרמת אליהו, לכפר גבירול.

דוד ביטן: תנו להם את המשכנתאות במקומות אחרים וגם תגדילו את המשכנתאות על מנת שיוכלו לקנות דירות במקומות אחרים.

<מברטו מששה: מה עם זכות בחירה?

<מברטו מששה: הסלילו אותם לשכונות הללו.

אברהם נגוסה: תוכל לדבר בהמשך, לא עכשיו.

אברהם נגוסה: תן לחבר הכנסת לסיים את דבריו.

דוד ביטן: הוא סירב, הוא אמר שאין פתרון משפטי לעניין הזה.

דוד ביטן: התוצאה היתה שבמשך 4 שנים המספר קפץ מ-400 משפחות ל-1,200-1,300 משפחות.

דוד ביטן: לאחר מכן הגיע זאב בוים זכרונו לברכה כשר הבינוי והשיכון והוא קיבל את ההחלטה שאני ביקשתי ומאז בעצם זה נשאר אותו דבר והמשפחות עברו למקומות אחרים.

דוד ביטן: זו דוגמה של החלטה לא נכונה שהיו צריכים לשנות אותה ולקבל החלטה נכונה בזמן.

דוד ביטן: דבר נוסף, ההחלטה הזאת יצרה סיטואציה שהיום, אחרי עשרים שנים, יש בראשון לציון גני ילדים שהם רק על טהרת עולי אתיופיה, 40 ילדים מעולי אתיופיה.

דוד ביטן: אין אינטגרציה והדברים לא יכולים להתקדם כפי שצריך.

דוד ביטן: כאשר הייתי חבר בעיריית ראשון לציון קיבלנו החלטה לקחת חלק מן הילדים לגנים בתוך העיר על מנת ליצור איזו אינטגרציה עם האוכלוסייה הקיימת.

דוד ביטן: אני מסביר לכם שהבעיה היא בהחלטות גרועות, לא רק בתקציבים.

דוד ביטן: זו דוגמה.

דוד ביטן: לא אמרתי שאין פתרון, בוודאי יש פתרון גם לזה, אבל צריך לקבל החלטות נכונות, והדברים האלה לא נעשו.

דוד ביטן: לכן אני אומר שוועדת חקירה – הכול טוב ויפה, אבל זה לא ייתן לנו מענה לבעיות ופתרונות.

דוד ביטן: אני מאמין בנגוסה.

דוד ביטן: אני מכיר אותו שנים רבות בתוך הפעילות בליכוד.

דוד ביטן: הוא אדם שחי את העניין, רוצה לפעול למען פתרון הבעיה.

דוד ביטן: אני מבטיח לכם כנציג סיעת הליכוד פה, ואני מאמין שגם נציג סיעת כולנו מצטרף, נעשה הכול על מנת שהדברים יתועלו לכיוונים הנכונים ויימצא פתרון לבעיות שנוצרו.

דוד ביטן: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: גברת מהרטה ברוך, סגנית ראש עיריית תל-אביב, בבקשה.

<מהרטה ברוך רון: שלום לכולם.

<מהרטה ברוך רון: ד"ר נגוסה, ברכות על התפקיד.

<מהרטה ברוך רון: אין ספק שאתה מהווה כעת מודל לצעירים רבים שלא היתה להם תקווה.

<מהרטה ברוך רון: התפקיד שלך הוא תפקיד משמעותי, שבעיני משנה תפיסה.

<מהרטה ברוך רון: אני רוצה להמשיך להיות אופטימית במקצת ולדבר דווקא על כך שלדעתי המחאה הזאת היא הזדמנות אדירה לשינוי אמיתי.

<מהרטה ברוך רון: אני חושבת שהמחאה הזאת, שהובילו אותה צעירי העדה, שברובם הם בכלל ילידי הארץ, היא מחאה חשובה.

<מהרטה ברוך רון: המחאה הזאת מחלחלת גם אל תוך הקהילה וגם בתוך הקהילה קורים דברים נפלאים לדעתי.

<מהרטה ברוך רון: החברה הישראלית עד כה לא כל-כך הבינה את גודל הבעיות.

<מהרטה ברוך רון: מה שאני חווה זה את הפתעת הישראלים על כך שיש אפליה.

<מהרטה ברוך רון: "מה, לא מכניסים אתכם למועדון?

<מהרטה ברוך רון: " כן, יש אפליה וההכרה בבעיה היא צעד משמעותי לקראת הפתרון.

<מהרטה ברוך רון: חברתי צגה מלקו שיושבת לידי אמרה: "אני שלושים שנים יושבת בוועדה הזאת, סוקרת אותה, הבעיות ידועות אבל רק חברי הכנסת מתחלפים".

<מהרטה ברוך רון: זה עצוב, אבל היא צודקת מאוד.

<מהרטה ברוך רון: מצד שני, יש תקופות בהן כן נעשו דברים.

<מהרטה ברוך רון: כשיאיר צבן החליט לתת משכנתה נדיבה ליוצאי אתיופיה הוא נתן אותה; כשאמנון רובינשטיין פתח את הדלתות להשכלה הגבוהה בשבילנו, בשביל הדור שלי, הוא פתח.

<מהרטה ברוך רון: אז מי שרוצה לעשות יכול לעשות.

<מהרטה ברוך רון: צריך להתמקד בעשייה.

<מהרטה ברוך רון: זה גם המקום להדגיש שהפתרון של הבעיה שאנחנו מציפים כאן היום הוא לא פתרון של "זבנג וגמרנו".

<מהרטה ברוך רון: זה תהליך ארוך טווח.

<מהרטה ברוך רון: הבעיה נוגעת בכל המערכות.

<מהרטה ברוך רון: מצד שני, יש בעיות ספציפיות שאפשר לתת להן מענה מיידי.

<מהרטה ברוך רון: לדעתי לא נעשה מספיק בחודש-חודשיים האחרונים כדי להגיד: אנחנו מבינים את הבעיה ואנחנו פועלים מהר.

<מהרטה ברוך רון: במשטרת ישראל קורה תהליך יפה מאוד, בשיתוף הקהילה, של למידת הבעיות וניסיון באמת למצוא פתרונות.

<מהרטה ברוך רון: התהליך הזה נמשך ועודנו קיים ואני מאוד מעריכה את זה.

<מהרטה ברוך רון: יש בעיות בצבא.

<מהרטה ברוך רון: יש בעיה במרחב הציבורי.

<מהרטה ברוך רון: אני לא מוכנה לסבול מצב שבו הבן שלי ייצא לבלות במועדון ולא יתנו לו להיכנס.

<מהרטה ברוך רון: איך החברה הישראלית מכילה את הדבר הזה בשתיקה?

<מהרטה ברוך רון: אני חושבת שהבעיה היא גם של החברה הישראלית.

<מהרטה ברוך רון: עצם העובדה שלא יוצאים בלייני המועדונים ואומרים: "לא נאפשר מצב שבו יש קבוצה גדולה של האוכלוסייה שלא נכנסת לבלות" אז המצב חמור.

<מהרטה ברוך רון: יש לנו עבודה רבה.

<מהרטה ברוך רון: אני קוראת לראש הממשלה באמת לבנות תוכנית פעולה עם יעדים, עם לוח זמנים.

<מהרטה ברוך רון: שלושים שנים אנחנו צועקים והבעיות ידועות.

<מהרטה ברוך רון: הפעם לדעתי זה דבר אמיתי ואם לא יינתן פתרון אמיתי אנחנו לא נשתוק, אנחנו נצא לרחובות ונפגין עד שיהיה מענה אמיתי לבעיות שלנו.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נא לקצר בדברים כי אנחנו גם צריכים לשמוע את נציגי משרדי הממשלה, זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: רוני אקלה, מנכ"ל הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל, בבקשה.

<רוני אקלה: תודה, אברהם נגוסה.

<רוני אקלה: אני מברך אותך, אני מצטרף לברכות של חברי.

<רוני אקלה: אני חושב שנאמרים פה הרבה מאוד דברים.

<רוני אקלה: זה לא חדש, כך זה קורה.

<רוני אקלה: מה שמפליא, שיש הרבה מאוד החלטות אבל הן לא מבוצעות.

<רוני אקלה: זה מצער אותי.

<רוני אקלה: יש הרבה מאוד דיונים, הרבה מאוד דיבורים, הרבה מאוד אמירות, הרבה מאוד סיסמאות שנזרקות לחלל האוויר.

<רוני אקלה: אומרים: נעשה כך, ונעשה כך, ונעשה כך.

<רוני אקלה: בסופו של תהליך הדברים לא נעשים.

<רוני אקלה: זה עצוב.

<רוני אקלה: אם היו מדברים בשנות השמונים כפי שמדברים עכשיו הייתי מאמין.

<רוני אקלה: היות שבאתי לכאן בשנות השמונים ואני יודע בדיוק מה קרה במהלך השנים הללו, עכשיו קשה מאוד להאמין.

<רוני אקלה: כלומר, סיסמאות ודיבורים לא יקדמו אותנו לשום מקום.

<רוני אקלה: היום יש בתוך הקהילה שלנו בעלי מקצוע שיכולים להוביל, שיכולים לקבל אחריות, שיכולים ליישם מדיניות ואין סיבה שלא נוכל להוביל את הדברים האלה בשיתוף עם כולם.

<קריאה: מי זה "אנחנו"?

<רוני אקלה: אני, אתה וכולנו.

<רוני אקלה: אם אתה לא אתי אז יש לך בעיה.

אברהם נגוסה: אני מבקש לא להתערב.

אברהם נגוסה: כפי שאתה לא רוצה שייכנסו בדבריך, אל תיכנסו בבקשה בדבריו של אחר.

אברהם נגוסה: יהיה לנו זמן להתווכח כאשר ניכנס לכל נושא ונושא.

אברהם נגוסה: כרגע תנו לאנשים להביע את דעותיהם.

<רוני אקלה: תוכניות יש למכביר.

<רוני אקלה: לא צריך לתכנן תוכניות.

<רוני אקלה: יש זריקת אחריות מאחד לשני וזה לא טוב.

<רוני אקלה: לפני שנתיים הייתי בתקווה גדולה מאוד אך למרות הכול הדברים לא התממשו.

<רוני אקלה: עכשיו אני שומע שאם היה כך היינו יכולים לעשות כך.

<רוני אקלה: כאשר אנחנו בעמדות מפתח עלינו לעשות.

<רוני אקלה: אחרי שאפרוש מן התפקיד שלי אני לא רוצה לומר "חבל שלא עשיתי את זה".

<שמעון סלומון: עכשיו אתה עובד בשטח.

<שמעון סלומון: אתם צריכים להביא את השינוי.

<רוני אקלה: הבאתי את השינוי.

<רוני אקלה: אתה מכיר אותי, אני לא מדבר בסיסמאות.

<רוני אקלה: האמן לי, גם מספרית, אם היו שואלים אותי לגבי הקהילה, אני יכול לתת דין וחשבון מאל"ף ועד ת"ו.

<רוני אקלה: לכן בתחום אחריותי אני מאוד שמח שהבאתי אותם ילדים לבגרות משמעותית שמשתווה לבגרות בממוצע הארצי.

<רוני אקלה: לא רק אני אומר את זה, כולם יודעים.

<שמעון סלומון: אז המצב בסדר?

פנינה תמנו: חשוב שהתוכניות יהפכו להיות משולבות, שיתאימו את עצמן.

<רוני אקלה: אני מבקש, אני מכבד אתכם, כשדיברתם לא התערבתי ולא הפרעתי.

<רוני אקלה: לדעתי אנחנו צריכים לעסוק בעבודה משותפת, לא של בני הקהילה בלבד.

<רוני אקלה: יש לנו הרבה מאוד אנשי מקצוע ממשרדי הממשלה ומגופים אחרים.

<רוני אקלה: צריך לשלב ידיים כי הבעיות שלנו – אפשר לפתור אותן.

<רוני אקלה: אין סיבה שנצטרך להגיד: הנה יש כל-כך הרבה בעיות, כל-כך הרבה צרות.

<רוני אקלה: אני אומר לכם, הקהילה שלנו היא קהילה קטנה מאוד ואם נעשה פילוח אנחנו יכולים להגיע לאותם אנשים שזקוקים לעזרה.

<רוני אקלה: אני חושב שרבים מן היושבים פה לא צריכים עזרה.

<רוני אקלה: יש אנשים שצריכים עזרה באמת ואנחנו צריכים לעזור להם.

<לב ברדני: משנת 1984 ועד היום מקהילת יוצאי אתיופיה בסביבות 52% או 54% עדיין נמצאים בתרבות אזרחית ניהולית של אגף הרווחה.

<לב ברדני: על מה אנחנו מדברים?

<רוני אקלה: אגיד לך על מה אנחנו מדברים.

<רוני אקלה: אתה, כמי שמייצג את הרווחה, יש לי תשובה עבורך.

אברהם נגוסה: אני מבקש, אנחנו לא מנהלים דיאלוג.

<רוני אקלה: אני לא נכנס כרגע לשאלה מה הן הסיבות ולמה.

<רוני אקלה: אתה יודע את זה טוב ממני.

<רוני אקלה: הגיע הזמן שלא רק אנשים שיושבים כאן, יש הרבה מאוד אנשים שנמצאים מחוץ למסגרת הזאת שיכולים לשבת ביחד ולפתור את הבעיה של הקהילה האתיופית.

<רוני אקלה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: ד"ר נגיסט מנגשה, מנהלת אגף החינוך בעיריית ראש העין, בבקשה.

<נגיסט מנגשה: תודה רבה.

<נגיסט מנגשה: אני באתי בעיקר לברך את חבר הכנסת ד"ר נגוסה, מסיבה אחת עיקרית.

<נגיסט מנגשה: אני כבר עשרים שנים מתמידה פה בוועדות, בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בוועדת החינוך והתרבות, כל הזמן באתי והתייצבתי.

<נגיסט מנגשה: לפעמים ראיתי בזה מקום לוונטילציה, שאוכל להשתחרר, שמעתי את החברים שלי משתחררים.

<נגיסט מנגשה: תמיד אנחנו מציינים שיש בעיות ומקשיבים לנו, יוצאת הודעה לעיתונות ובזה נגמר.

<נגיסט מנגשה: היום גם אמרתי שאבוא, למרות שאני כבר 3 שנים לא עוסקת בעבודה עם הקהילה, אני עוסקת בדברים ברמה העירונית ביישוב שבו אני נמצאת.

<נגיסט מנגשה: התלוננו אנשים: למה היתה הפגנה אלימה.

<נגיסט מנגשה: גם בתוך הקהילה וגם מחוץ לקהילה אנשים התלוננו על האלימות של בני הנוער שיצאו להפגנה.

<נגיסט מנגשה: מה בני הנוער האלה ביקשו בסך הכול?

<נגיסט מנגשה: להיות שווים בחברה הישראלית, שיהיה להם דיור, שיהיו להם מקומות עבודה, שילמדו באמת בכבוד בארץ הזאת, שיש בה כל-כך הרבה חובות כלפינו.

<נגיסט מנגשה: זה דבר אחד.

<נגיסט מנגשה: דבר שני, לגבי ועדת השרים, באמצע שנות התשעים הוקמה ועדת שרים וועדת מנכ"לים.

<נגיסט מנגשה: הייתי נציגת הקהילה.

<נגיסט מנגשה: הבעיות שעלו כאן עלו גם שם.

<נגיסט מנגשה: התקבלו החלטות.

<נגיסט מנגשה: אני נשארתי עם הפרוטוקולים.

<נגיסט מנגשה: עדיין הפרוטוקולים הם אותם פרוטוקולים על אותן בעיות שלגביהן התקבלו החלטות, אנחנו עדיין דנים, ועכשיו עוד פעם קמה ועדת שרים.

<נגיסט מנגשה: אני חושבת שצריך לחשוב קצת אחרת.

<נגיסט מנגשה: ועדת חקירה פרלמנטרית היא טובה לכותרת בעיתונים, נקודה.

<נגיסט מנגשה: הייתי חברת ועדה פרלמנטרית בתקופה של סוף שנת 1999 ותחילת שנת 2000, ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא פערים חברתיים.

<נגיסט מנגשה: מה נעשה?

<נגיסט מנגשה: יש לי את הדוח במגרה.

<נגיסט מנגשה: אם אנחנו רוצים לעכב עניינים מקימים ועדות: "שב ותמתין עד שהוועדה תלמד".

<נגיסט מנגשה: אני לא בעד ועדת חקירה.

<נגיסט מנגשה: אני גם לא יודעת מה אנחנו יוצאי אתיופיה רוצים.

<נגיסט מנגשה: מה אנחנו רוצים שיהיה?

<נגיסט מנגשה: אנחנו גם צריכים לדעת מה אנחנו רוצים.

<נגיסט מנגשה: רוב הפתרון נמצא בידיים שלנו, חברים.

<נגיסט מנגשה: חשוב שאנחנו גם כן נעשה משהו, גם עם עצמנו, ונסייע גם לאותם צעירים שהיום מסתובבים עם כאב רב במקומות שונים ללא תעסוקה, ללא מקומות עבודה ראויים.

<נגיסט מנגשה: עלו הרבה מאוד בעיות.

<נגיסט מנגשה: חברי הכנסת באו ולמדו את הבעיות האלה.

<נגיסט מנגשה: שמענו את חבר הכנסת חנין.

<נגיסט מנגשה: אני מודה לך על ההתייעצות, היא באמת רצינית.

<נגיסט מנגשה: אפילו לא היה לי מה להגיד.

<נגיסט מנגשה: אנחנו פה יוצאי אתיופיה, אתם מתמחים בבעיות שלנו, אתם יודעים את הבעיות שלנו.

<נגיסט מנגשה: אני כל-כך רגועה.

<נגיסט מנגשה: אבל ב"תכלס" מי שצריך לשנות זה אתם.

<נגיסט מנגשה: הכנתי רשימה של החלטות ממשלה ושל פרויקטים שונים בהחלטות הממשלה.

<נגיסט מנגשה: המדינה מקבלת החלטות אבל אין בהן תקציבים.

<נגיסט מנגשה: יש החלטה אבל במרביתה ללא תקציבים.

<נגיסט מנגשה: יחד עם זאת, אני לא מסכימה לשפוך את התינוק עם המים.

<נגיסט מנגשה: אני רוצה לשמור את התינוק, לגדל אותו, לטפח אותו בתוך החברה הישראלית.

<נגיסט מנגשה: אבל אני רוצה לזרוק את המים המזוהמים.

<נגיסט מנגשה: יש הרבה דברים שעושים.

<נגיסט מנגשה: העשייה הזאת צריכה להימשך.

<נגיסט מנגשה: ההשקעה שהמדינה עושה צריכה להימשך, אבל ללא הקמה של שולחנות חדשים השולחנות האלה עוד לא נגמרים.

<נגיסט מנגשה: אני חושבת שגם הבעיות של הנכדים שלי יעמדו לדיון בשולחנות עגולים.

<נגיסט מנגשה: אני רוצה להגיד לחברים שלי יוצאי אתיופיה, המקום הזה הוא מקום לוונטילציה, לנשום, לדבר על הבעיות, אבל הפתרון במרביתו נמצא בידיים שלנו.

<נגיסט מנגשה: ניקח את עצמנו בידיים ונוביל.

<נגיסט מנגשה: אגיד לכם למה.

<נגיסט מנגשה: אל תתפתו לוועדות האלה.

<נגיסט מנגשה: היום כמו מגפה אנחנו יצאנו להפגנה, הנושא שלנו עלה על סדר היום הציבורי.

<נגיסט מנגשה: בעוד 3 שבועות הנושא הזה לא יהיה על סדר היום.

<נגיסט מנגשה: אם אנחנו לא ממשיכים- - -

<צגה מלקו: אז יקימו עוד פרויקטים.

<נגיסט מנגשה: לא באתי לכאן לייצג אף פרויקט.

<נגיסט מנגשה: תנו לי רגע לסכם.

<נגיסט מנגשה: אנחנו צריכים לקחת את עצמנו בידיים.

<נגיסט מנגשה: אני היום מנהלת אגף החינוך והנוער ביישוב.

<נגיסט מנגשה: הנגיעה שלי בקליטה של עולי אתיופיה רק מינימלית, אבל הילדים שלי סובלים מאותה בעיה, לכן אהיה שותפה בהמשך.

<נגיסט מנגשה: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: צגה מלקו מרשות השידור, בבקשה.

<צגה מלקו: קודם כול אני מברכת את חבר הכנסת אברהם נגוסה.

<צגה מלקו: באמת אתה מודל, וכבר בירכתי אותך בטלפון.

<צגה מלקו: כבר שנים רבות אני מגיעה לפה ומסקרת מתוקף תפקידי כעובדת רשות השידור.

<צגה מלקו: את רוב חברי הכנסת אני מכירה.

<צגה מלקו: כפי שאמרתי בהתחלה, הבעיות תופחות ורק חברי הכנסת מתחלפים.

<צגה מלקו: לאחרונה הם מתחלפים בתדירות גבוהה יותר, כל שנה-שנתיים, ושום דבר לא נעשה.

<צגה מלקו: אתם הצעירים חושבים שנושא האתיופים עלה עכשיו בגלל הפגנה?

<צגה מלקו: גם ב-2012 זה עלה בעקבות הפגנה.

<קריאה: ב-1988.

<צגה מלקו: וגם ב-1996 בפרשת הדם.

<צגה מלקו: לא היתה הפגנה גדולה יותר מן ההגנה בעקבות פרשת הדם.

<צגה מלקו: באנו, שמענו, הקימו ועדה בראשות הנשיא לשעבר יצחק נבון.

<צגה מלקו: שום דבר לא יצא מזה.

<צגה מלקו: אגיד לכם מה הבעיה.

<צגה מלקו: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לגבי שנת 2014 יש בישראל 137,000 יוצאי אתיופיה, מתוכם 51,000 נולדו פה, כלומר יותר משליש.

<צגה מלקו: אבל אלה שנולדו בארץ גם הם נחשבים לעולים חדשים, כביכול צריך לקלוט אותם, משרד העלייה והקליטה צריך לטפל בהם וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות צריכה לדון בהם, כפי שחבר הכנסת דב חנין אמר.

<צגה מלקו: למה כך צריך להיות?

<צגה מלקו: בסך הכול אנחנו מכירים את הבעיות שיש לנו.

<צגה מלקו: אפשר לפתור אותן במערכות הקיימות.

<צגה מלקו: במקום זה, את הקהילה הפריטו, הקימו מיליוני פרויקטים, מיליוני ארגונים וגופים.

<צגה מלקו: למה צריך את זה?

<צגה מלקו: למה אנחנו צריכים פרויקטים?

<צגה מלקו: למה אנחנו צריכים גופים?

<צגה מלקו: מוקדי הקליטה, מי שהקים אותם היא שרת העלייה והקליטה דאז יולי תמיר ורשויות מקומיות מפעילות אותם.

<צגה מלקו: עובדי מוקד קליטה, אקדמאים, עובדים ברשות מקומית.

<צגה מלקו: בשביל מה?

<צגה מלקו: רק בשביל שיוצאי אתיופיה ידברו עם אנשים באמהרית ויחזרו הביתה.

<צגה מלקו: אין להם שום תפקיד.

<צגה מלקו: אלה אקדמאים שמועסקים על-ידי קבלנים, לא על-ידי משרד העלייה והקליטה ולא על-ידי הרשות המקומית.

<צגה מלקו: האנשים האלה מועסקים יותר מ-10 שנים והשכר שלהם לא עולה, נשאר אותו דבר.

<צגה מלקו: זו אפילו עבירה פלילית, על-פי החוק מגיע להם.

<צגה מלקו: אין להם קידום, האנשים האלה נשארים ומתבגרים.

<צגה מלקו: מוזר, לא מזמן קיבלו גם מכתב פיטורים.

<צגה מלקו: מרכז ההיגוי – הנה ידידי דוד מהרט מנהל המרכז יושב פה – פועל יותר מ-20 שנים.

<צגה מלקו: משרד החינוך לא יכול להקים בתוכו את הדבר הזה ולקלוט את העובדים?

<צגה מלקו: נוח לו שקם פרויקט לאומי.

<צגה מלקו: אז מה קרה?

<ראובן אדג'ואיצאו: אבל מי גרם לזה?

<ראובן אדג'ואיצאו: בני העדה.

<צגה מלקו: לא.

<צגה מלקו: הממסד.

<ראובן אדג'ואיצאו: - - -

<שמעון סלומון: כבוד הקייס, אני מציע שתהיה דוגמה אישית ותן לנו לנהל פה את השיחה כפי שצריך.

<ראובן אדג'ואיצאו: תרבות דיבור – זה מה שאנחנו למדנו.

<צגה מלקו: עובדי מרכז ההיגוי עושים את עבודתם.

<צגה מלקו: למה זה צריך להיות בנפרד?

<צגה מלקו: למה משרד החינוך לא יכול לקלוט אותם?

<צגה מלקו: זה דבר אחד.

<צגה מלקו: אנחנו בקהילה הפכנו להיות פרויקטים.

<צגה מלקו: למה ילידי הארץ, כש-51,000 נולדו פה, למה הם צריכים פרויקטים בנפרד?

<צגה מלקו: אם זה במשטרה ובכל מקום, כל מי שנמצא צריך לשלב אותו.

<צגה מלקו: מי שצריך תגבור יקבל סיוע בתוך המערכת.

<צגה מלקו: אתם יודעים, צבע העור שלנו כל-כך יפה ביהדות התפוצות כדי לגייס כסף, זה כל-כך טוב.

<צגה מלקו: אתם יודעים כמה כסף מגייסים בזכותנו?

<צגה מלקו: אבל כשזה מגיע לפה מה אנחנו רואים?

<צגה מלקו: אין את זה.

<צגה מלקו: במשרד ראש הממשלה היתה תוכנית חומש.

<צגה מלקו: רק אדם אחד קנה דירה.

<צגה מלקו: נכון?

<צגה מלקו: התוכנית כבר נכשלה.

<צגה מלקו: עכשיו הביאו לנו את התוכנית "דרך חדשה", מחר יביאו לנו "דרך צהובה" או "דרך אדומה", רק יחליפו את השם.

פנינה תמנו: תקראי קודם כול את "הדרך החדשה".

פנינה תמנו: היא מדברת בדיוק על מה שאת אומרת.

פנינה תמנו: "הדרך החדשה" אומרת להפסיק את הבידול.

פנינה תמנו: זו החלטת ממשלה שקובעת שהפרויקטים שמבדלים את בני הקהילה חייבים להיפסק.

פנינה תמנו: כפי שנאמר, בצדק, הפתרונות אצלנו.

פנינה תמנו: לא לתקוף החלטות ממשלה שקובעות להפסיק עם הבידול.

פנינה תמנו: אנחנו מדברים בדיוק על אותו דבר, רק צריך לדעת איך ליישם.

<מברטו מששה: בואו נבטל את הגזענות בחברה.

<מברטו מששה: זה אותו דבר.

<צגה מלקו: כל תוכנית וכל עניין שמבדלים אותנו לא צריך לקבל אותם.

<מהרטה ברוך רון: ואם יש עולים חדשים?

<מהרטה ברוך רון: לא לשלול מהם את הזכות לקבל סיוע אישי ספציפי.

פנינה תמנו: זו "הדרך החדשה".

<צגה מלקו: יש עולה חדש עם הכשרה מסוימת, משרד העלייה והקליטה צריך לטפל בו, אין ספק, כמו בכל עולה.

פנינה תמנו: זו "הדרך החדשה".

פנינה תמנו: תקראי את התוכנית.

פנינה תמנו: זה חשוב מאוד כדי לא לשפוך את התינוק עם המים.

פנינה תמנו: קראת אותה?

פנינה תמנו: עם כל הכבוד, אי אפשר לעשות דמגוגיה.

פנינה תמנו: אם רוצים להפסיק את הבידול צריך החלטת ממשלה.

<צגה מלקו: כבור כל עולה חדש עד שנה מסוימת – יש את משרד העלייה והקליטה.

<צגה מלקו: אבל הוותיקים או ילידי הארץ לא צריכים להיות מטופלים במשרד העלייה והקליטה.

<צגה מלקו: זה דבר אחד.

<צגה מלקו: מי שהקים את "הדרך החדשה" זה משרד העלייה והקליטה.

<צגה מלקו: סליחה, פנינה תמנו-שטה, לפני שנתיים משרד העלייה והקליטה הקים את הדבר הזה.

<מברטו מששה: "הדרך החדשה" לא מדברת על עולים.

<מברטו מששה: העולים לא היו שם.

פנינה תמנו: הצלחנו להעביר החלטה להעביר את המנגנון למשרד ראש הממשלה.

<קריאה: ולהקים מינהלת מיוחדת לאתיופים.

<צגה מלקו: אני מסכמת בזה.

<צגה מלקו: כל דבר שלא משלב אותנו אני חושבת שאין בו צורך.

<צגה מלקו: אם יש עולה חדש עד שנה מסוימת, על-פי חוק, על-פי כללים, עד 15 שנים – משרד העלייה והקליטה יטפל בו.

<צגה מלקו: מי שמעבר לזה יקבל את הטיפול בגופים ברשויות הקיימות, יקבל תגבור.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: גברת שרה אלמו מן המאבק להעלאת יהודי אתיופיה.

<שרה אלמו: אשתדל לדבר בקצרה אז פשוט אקרא מן הדף כדי לא לבזבז את זמנכם ובאמת להתעסק בעיקר.

<שרה אלמו: קוראים לי שרה אלמו, סטודנטית למשפטים באוניברסיטה העברית ואני לוקחת חלק במאבק להעלאת שארית יהודי אתיופיה לישראל.

<שרה אלמו: מי שייסד את מטה המאבק הוא סטודנט, חבר שלי, ששמו אורי פרדרינק.

<שרה אלמו: מטה המאבק קם על מנת לסיים את העלייה בצורה מכובדת, נאותה, אחראית והגונה ולהביא לאיחוד בני משפחות המופרדות במשך שנים רבות.

<שרה אלמו: הוא מורכב מפעילים מכל קצוות הקשת הפוליטית והאזרחית.

<שרה אלמו: אתחיל בציטוט.

<שרה אלמו: "כל בר דעת מבין שהפרדה בין בני משפחות, שחלקם נשארו באתיופיה וחלקם עלו ארצה, היא לא אנושית ויש בה משום פשע והתאכזרות" – במילים קשות אלה הגדיר נשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר את מצבם של כ-5,000 מיהודי אתיופיה שנשארו מאחור, הופרדו ממשפחותיהם ולכולם קרובי משפחה מדרגה ראשונה החיים בישראל.

<שרה אלמו: אנחנו כבר לא מדברים על הפן המשפטי ועל יישום מפלה של חוק השבות כשזה נוגע לקהילת יהודי אתיופיה.

<שרה אלמו: אנחנו מדברים על הפן האנושי, על החובה המוסרית שיש לכולנו, למדינה ולנו כאזרחים כלפי המשפחות שכבר עלו וכלפי היהודים שנשארו שם, יהודים הסובלים ממצוקות שונות במחנות הפליטים באדיס אבבה ובגונדר.

<שרה אלמו: אין שום הסבר מתקבל על הדעת לכך שילד יגדל שלא בחיק אמו, שאח לא יכיר את אחיו או אחיותיו, שסבתא לעולם לא תזכה לראות את נכדיה.

<שרה אלמו: קהילת יהודי אתיופיה בישראל סובלת מיחס מפלה של החברה הישראלית והמוסדות הציבוריים בה.

<שרה אלמו: חלקים גדולים מבני העדה מרגישים מושפלים ומופלים לעומת אוכלוסיות אחרות.

<שרה אלמו: שאלת עלייתם של שארית יהודי אתיופיה יכולה לשמש כאבן בוחן עבורנו, העולים הוותיקים מאתיופיה, בשאלה האם קיבלה אותנו החברה הישראלית כיהודים שווי-ערך, והיא עשויה בתנאים מסוימים להפוך לנושא מרכזי למחאה.

<שרה אלמו: חשוב לציין שההחלטה שלא להביאם ארצה היתה החלטה פקידותית ולא משפטית או ממלכתית.

<שרה אלמו: מאז נמצא הנושא בדיונים חוזרים ונשנים על-ידי ועדות ממשלתיות וציבוריות, שבינתיים אף אחד מהם לא נשא פרי.

<שרה אלמו: הטענה כי שארית יהודי אתיופיה לא מועלית בגלל חוק השבות גם היא בעייתית, משום שממנה נובעת המסקנה שבעיני המדינה אנחנו יהודים מסוג אחר.

<שרה אלמו: מדינת ישראל לעולם לא תוכל להחזיר לילד שהופרד מאמו את אותן שנים אבודות, שנים בהן התייתם באופן מלאכותי באמצעות מדיניות מפלה של הממשלה, אך יש באפשרותה ובאפשרותכם שלכם לשנות זאת.

<שרה אלמו: לסיפור הזה עדיין יכול להיות סוף אחר.

<שרה אלמו: חברי וחברות הכנסת, יש לכם את הכוח לשנות זאת.

<שרה אלמו: לאחרונה אושרה עליית בני משפחתם של שניים מלוחמי מבצע "צוק איתן" בעקבות הפרסומים בתקשורת, אבל חשוב לומר שבלי קשר לשאלה האם הם לחמו במבצע כזה או אחר, בלי קשר לשאלה בכמה כתבות הם הופיעו בטלוויזיה וברדיו, בלי קשר לשאלה כמה לייקים הם קיבלו בפייסבוק, יש לנו חובה מוסרית להעלות את כולם.

<שרה אלמו: אני פונה אליכם שוב, כולנו פונים אליכם, חברי וחברות הכנסת, עשו את הדבר הנכון, את המעשה המוסרי, תפעילו לחץ על מי שצריך, ובעיקר על שר הפנים הנכנס, והביאו לאיחוד המשפחות.

<יהודה שרף: הם לא עולים.

<יהודה שרף: הם באים בתחום ההומניטרי.

<יהודה שרף: זה הבדל גדול.

<שרה אלמו: מדובר במשפחות מפורקות, משפחות שבהן האם נמצאת בישראל והילדה נמצאת באתיופיה.

<שרה אלמו: את זה חייבים לשנות כי אין שום הצדקה פרוצדורלית, אין שום הסבר רציונלי לעניין הזה.

<שרה אלמו: באמת חייבים להפסיק את הטרגדיה הזאת.

<שרה אלמו: תודה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נציג משרד ראש הממשלה נמצא פה.

אברהם נגוסה: אתן לעוד שני אנשים לדבר ולאחר מכן הוא יתייחס ואז נחזור לדיון.

אברהם נגוסה: לא נשחרר אותו.

אברהם נגוסה: אורי רדה, אתה ברשימה, תחכה.

<אורי רדה: אני ברשימה, אבל יש יתומים, אלמנים ואלמנות מ"מבצע משה" ואף אחד לא מדבר על זה.

<אורי רדה: אברהם נגוסה, אתה "מסנן" אותי שעתיים.

אברהם נגוסה: אני אומר לך, אתה רשום.

אברהם נגוסה: דוד מהרט, בבקשה.

<דוד מהרט: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

<דוד מהרט: אני מצטרף לכל הברכות.

<דוד מהרט: חברי כנסת כבר היו לנו אבל יושב-ראש ועדה עוד לא היה לנו, אז מבחינתנו שברת תקרה אחת.

<דוד מהרט: יש עוד תקרה ובעזרת-השם בסבב הבא אני מקווה גם שיהיו לנו שרים ושרות מבני הקהילה.

פנינה תמנו: ראשי ממשלה ונשיאים.

אברהם נגוסה: חסר לנו זמן ואני מבקש, כדי שאחרים גם ידברו אל תיכנסו באמצע דבריו.

אברהם נגוסה: תסכם בקיצור.

<דוד מהרט: לעצם העניין, אני מוותיקי בני הקהילה שמסתובבים בוועדות ואני שומע ויודע את הדיבור רב השנים שנמשך לפחות בעשרים ומשהו השנים שאני מסתובב במשכן וגם בפורומים אחרים.

<דוד מהרט: התסכול, מבחינתי לפחות, התחושה שלי היא שלרבים מן הצרכים של בני הקהילה הפתרונות ידועים, רק תמיד הבעיות הן בביצוע וביישום של אותם פתרונות.

<דוד מהרט: אני מייצג גוף שנקרא "מרכז ההיגוי", שעובדים בו כ-70 אנשים.

<דוד מהרט: צגה מלקו הזכירה אותו קודם.

<דוד מהרט: זה גוף שכאשר בזמנו היה לו מנדט לעשות דברים הוא עשה.

<דוד מהרט: מאז חוק המכרזים כל פעם צומצמה פעילותו וכרגע עובדי מרכז ההיגוי עומדים בסימן שאלה ועתידו של המרכז לוט בערפל, בעוד קצת יותר מחודש הם כנראה יפוטרו.

<דוד מהרט: היום הדרישה של עובדי מרכז ההיגוי, כפי שצגה מלקו אומרת, היא להשתלב בתוך מערכת החינוך, בתוך משרד החינוך ולהפסיק להיות עובדי קבלן.

<דוד מהרט: זו הדרישה שעובדי מרכז ההיגוי מציגים.

<צגה מלקו: גם מוקד הקליטה.

<צגה מלקו: אני מוסיפה.

<דוד מהרט: אני מסכים אתך.

<דוד מהרט: אני חושב שבמקומות רבים יש רבים מבני הקהילה שמועסקים על-ידי קבלני משנה: מוקדי קליטה, עובדי סוכנות יהודית, עובדי פרויקטים רבים.

<דוד מהרט: הגיע הזמן לשלב אותם בתוך המערכת הממלכתית, גם כדי שיוכלו לשרת לא רק את בני קהילתם אלא את כלל הציבור.

<דוד מהרט: נקודה חשובה בעיני היא שיש דבר שנקרא תופעת הגזענות.

<דוד מהרט: תופעת הגזענות, אחת הדרכים לצמצם אותה היא המגע, היא המפגש.

<דוד מהרט: העובדה שהיום יש ציבורים גדולים שלא רואים מחנכים בני הקהילה, שלא רואים גננות בנות הקהילה, שלא רואים מורים בני הקהילה וגדלים כאילו שבני הקהילה לא קיימים – זו בעיה שצריך להתמודד איתה.

<דוד מהרט: הנקודה השנייה היא, אני בדקתי וחקרתי, גזענות מתחילה בגיל הרך והיא מתגבשת כבר בגיל 7.

<דוד מהרט: צריך להתחיל חינוך לקבלת השונה והאחר עוד בגיל הרך.

<דוד מהרט: בעניין הזה, אגב, הגשנו גם תוכנית למשרד החינוך, מה לדעתנו צריך לעשות.

<דוד מהרט: דבר נוסף שאני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, כולם יודעים, יש לפחות שני דברים שקשה להתווכח איתם.

<דוד מהרט: יש פערים בהישגים הלימודיים בין בני הקהילה ובין החברה הישראלית למרות שיש צמצום בתחומים מסוימים וצריך לברך על כך, ויש פערים בתחום הכלכלי.

<דוד מהרט: הפער בהכנסה בין משפחה יוצאת אתיופיה למשפחה ממוצעת בחברה הישראלית הוא של 5,000 שקל בחודש, לא בשנה, פער של 60,000 שקל בשנה.

<דוד מהרט: צריך לטפל בזה.

<דוד מהרט: לגבי החינוך, אני חושב שהדיבור של רבים היום הוא שצריך לצאת מן המסגרות המבדלות.

<דוד מהרט: אני מסכים בעניין הזה.

<דוד מהרט: בארצות-הברית פועלים בגישת הוואוצ'רים, השוברים.

<דוד מהרט: בן אדם שצריך משהו והוא בעל יכולת או שיש לו צורך לעזרה לימודית מקבל שובר ומקבל פתרון אינדיבידואלי.

<דוד מהרט: כפי שעושה הורה בעל אמצעים במדינת ישראל שהילד שלו מתקשה במתמטיקה, הוא מביא מורה פרטי והילד מקבל את מה שהוא צריך.

<דוד מהרט: לא צריך לכנס קבוצת דומים לו כדי לתת לו סיוע.

<דוד מהרט: אם יפעלו בצורה של וואוצ'רים, שוברים, חונכויות וכולי, אם הבת שלי מתקשה במשהו אני אקבל מורה שיבוא לבית שלי וייתן לבת שלי עזרה בתחום שהיא צריכה ולא כאיזו קבוצת אתיופים שצריכים עזרה.

<דוד מהרט: חוג העשרה, למשל, הוא נושא חשוב מאוד.

<דוד מהרט: משפחה שאין לה כסף לשלם הילד שלה לא יכול להשתתף, אבל אם תגיד לילד: "לך למתנ"ס בעיר המגורים שלך, תבחר את המקצוע שאתה רוצה.

<דוד מהרט: להורים שלך יש בעיה כלכלית?

<דוד מהרט: אנחנו ניתן להם שובר ואתה תקבל את מה שאתה רוצה.

<דוד מהרט: " לא צריך ליצור מסגרות הומוגניות.

<דוד מהרט: לסיכום, אני תומך בשיטת השוברים.

<דוד מהרט: ודבר אחרון, דיברו פה חברי הכנסת על אפליה מתקנת.

<דוד מהרט: חברים, אפליה מתקנת היא פתרון זמני.

<דוד מהרט: בשביל לתת פתרון ארוך טווח היום צריך ליצור הזדמנויות שוות, שלא ניתנות כעת לבני הקהילה בגלל סביבת המגורים שלהם, בגלל המצב הסוציו-אקונומי של ההורים שלהם.

<דוד מהרט: הריכוזים הגדולים של בני הקהילה, שכונות המצוקה של בני הקהילה, אתה יודע איך נוצרו?

<דוד מהרט: הןנוצרו כאשר לסוכנות היהודית היו בשנות השמונים מרכזי קליטה מתקפלים.

<דוד מהרט: שכונת שמשון באשקלון, שכונת שאול המלך, ואני יכול למנות עוד שכונות רבות, אלה מקומות שהיו מרכזי קליטה.

<דוד מהרט: בסוכנות היהודית קראו לזה מרכז קליטה מתקפל.

<דוד מהרט: מה זה מרכז קליטה מתקפל?

<דוד מהרט: אומרים לעולים: "זה היה מרכז קליטה אך מעכשיו זה הדיור שלכם, אנחנו סוגרים את המשרד ולוקחים את הכיסאות ומשאירים אתכם כך".

<דוד מהרט: כך נוצרו השכונות הראשונות עם מאה אחוז של בני הקהילה.

<דוד מהרט: בהחלט נעשו טעויות וצריך לתקן אותן, וצריך גם ללמוד מן הטעויות האלה כדי לא לחזור עליהן פעם נוספת.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נתן מלסה, נציג הצעירים, בבקשה.

<נתן מלסה: מזל טוב על התפקיד.

<נתן מלסה: אני רוצה לערער כמה תפיסות שקיימות באולם הזה.

<נתן מלסה: אנחנו לא קהילה.

<נתן מלסה: אנחנו בסך הכול חולקים צבע עור.

<קריאה: אנחנו כן קהילה.

<נתן מלסה: זה אומר שאף אחד לא יכול לייצג ולדבר בשמי, זה כל הסיפור.

<נתן מלסה: אנחנו חשופים אולי למקרי גזענות משותפים, אבל יותר מזה – אנחנו חיים במקומות אחרים, אין לנו מנהיגים, יש לנו פה רב וקייסים.

<נתן מלסה: זאת אומרת, אנחנו פשוט אינדיבידואלים בתוך קהילה שחולקת צבע עור.

<נתן מלסה: זה קודם כול.

<נתן מלסה: אם נתמקד בשאלה מה הבעיה – אף אחד לא מנסה לאבחן מה הבעיה פה.

<נתן מלסה: כולם מדברים פה על תקציבים, על פרויקטים, על תוכניות.

<נתן מלסה: אף אחד לא הגדיר מה הבעיה.

<נתן מלסה: אני וחברי אומרים שהבעיה היא הגזענות הממוסדת, התוכניות המחריגות, האגפים המיוחדים, הם הבעיה.

<נתן מלסה: הם יוצרים את השוּלִיוּת ובגלל זה אנחנו נמצאים בשוליים, רק בגלל הדברים האלה.

<נתן מלסה: זאת אומרת, גם ועדת ההיגוי במשרד החינוך, גם הפרויקטים: פרויקט לאומי, נציגות הארגונים, כל הדברים האלה צריכים להיסגר באופן מיידי.

<נתן מלסה: אנחנו צריכים להיות אזרחים כמו כולם.

<נתן מלסה: ממשלת ישראל צריכה לקבל על-פי כל משרד וממסד אחריות עלינו, בלי שום אגפים מיוחדים, בלי שום דבר.

<נתן מלסה: אני שומע גם ש"הדרך החדשה" – עשו איזה שינוי סמנטי ושינו את השם שלה.

<נתן מלסה: עכשיו מדברים על רשות, מדברים על כל מיני שמות.

<נתן מלסה: אני לא יודע איך קוראים לזה כבר, מנסים לבלבל אותנו.

<נתן מלסה: בסופו של דבר התוכנית הזאת מיועדת להקים עוד גוף היגוי בתוך כל משרד ומשרד ואנחנו מתנגדים לדבר הזה.

<קריאה: מה הפתרון שאתה מציע?

<נתן מלסה: בקשר לאלימות המשטרתית, אני רוצה לפנות פה לנציגת המשטרה.

<נתן מלסה: אין לנו בעיה עם התרבות שלנו.

<נתן מלסה: אם שוטר אלים כלפי אתיופים יותר מאשר כלפי אחרים – זה לא בתרבות שלנו.

<נתן מלסה: קראתי את הדוח.

<נתן מלסה: "כשירות תרבותית" זה מושג שלא צריך להיות שם בכלל, זה לא קשור לרב-תרבותיות ולא לשום דבר.

<נתן מלסה: זאת אומרת, אם יש בעיה וצריך לשים מצלמות על שוטרים אז צריך לשים מצלמות על שוטרים.

<נתן מלסה: התרבות שלנו בסדר גמור.

<נתן מלסה: אנחנו פה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ואף אחד עדיין לא דיבר על עולים חדשים, על מרכזי קליטה, שימו לב.

<נתן מלסה: דיברנו בינתיים על צברים ועל אנשים שעונים להגדרה "עולה", אז לתשומת לבכם.

<נתן מלסה: ועוד דבר, הפתרון לדבר הזה לפי דעתי צריך להיבחן על-פי צרכים סוציו-אקונומיים.

<נתן מלסה: אם אני צריך סיוע ממשלתי אז אביא את הטפסים הנדרשים, ואם צריך לעזור לי אז יעזרו לי.

<נתן מלסה: לא על-פי הצבע שלי, לא על-פי המוצא שלי, לא על-פי שום דבר.

<דוד מהרט: אתם אומרים דברים שאתם לא מבינים את המשמעויות שלהם.

<דוד מהרט: אם במינהל הסטודנטים לא ייתנו לך מלגה על-פי העדה שלך אז לא תקבל כסף.

אברהם נגוסה: דוד מהרט, אנחנו לא דנים על הנושא.

<דוד מהרט: אבל צריך להבין את ההשלכות של מה שאנשים אומרים.

<דוד מהרט: אומרים שרוצים להיות כמו כולם?

אברהם נגוסה: כאשר נגיע לדיון אפשר לדון בנושא.

אברהם נגוסה: אני מבטיח לכם, אנחנו נדון על הנושאים האלה, אבל עכשיו אין לנו זמן.

<דוד מהרט: אם הוא סטודנט אני בטוח שהוא מקבל מלגה ושכר לימוד ממינהל הסטודנטים.

<דוד מהרט: אתה לא מקבל כמו אף ישראלי יליד הארץ בגיל שלך שלא מקבל שום דבר ממינהל הסטודנטים.

<דוד מהרט: צריך להבין את ההשלכות.

<קריאה: חברים, מותר להגיד הכול.

<יהודה שרף: גם אמריקאי מקבל ממינהל הסטודנטים.

<יהודה שרף: הוא לא מחריג.

אברהם נגוסה: הוא הביע את דעתו.

אברהם נגוסה: נדון בנושאים האלה, אמרתי כמה פעמים.

אברהם נגוסה: לא ניכנס היום לוויכוח.

אברהם נגוסה: כל אחד יביע את דעתו ואנחנו נדון על הנושאים.

אברהם נגוסה: רשות הדיבור למולה מזנאו, בבקשה.

אברהם נגוסה: אני מבקש לדבר בקיצור.

<מולה מזנאו: (נושא דברים בשפה האמהרית.

<מולה מזנאו: )

אברהם נגוסה: אני אתרגם בקיצור את דבריו של מולה מזנאו.

אברהם נגוסה: הוא דיבר בשם 17 מרכזי קליטה בכל הארץ.

אברהם נגוסה: הוא הציג שני נושאים מרכזיים.

אברהם נגוסה: נושא אחד, עניין המשכנתאות.

אברהם נגוסה: יש משפחות שמקבלות משכנתאות, אבל מחירי הדירות עלו וזה לא מספיק.

אברהם נגוסה: יש עולים שלא מקבלים זכות למשכנתאות.

אברהם נגוסה: על כך הם פנו פעמים רבות, גם הפגינו, גם באו לכנסת וכתבו גם לראשי הסוכנות היהודית, לראשי משרד העלייה והקליטה ולא קיבלו תשומת לב ולא קיבלו תגובות.

אברהם נגוסה: נושא שני, חיי הקהילה במרכזי קליטה.

אברהם נגוסה: מטילים עליהם יותר מדי חובות בתשלומי מים, גז וחשמל.

אברהם נגוסה: גם בעניין זה פנו לראשי הסוכנות היהודית, לראשי משרד העלייה והקליטה וגם לזה לא קיבלו התייחסות.

אברהם נגוסה: לכן הם מבקשים לשנות את המצב.

אברהם נגוסה: הוא שואל: כשאנחנו סובלים ואנחנו פונים ולא מתייחסים אלינו, האם זו מדינה דמוקרטית?

אברהם נגוסה: זו השאלה שהוא שאל.

אברהם נגוסה: הוא מבקש שראש הממשלה, למרות שאין לו זמן, שייתן לנו זמן קצר להיפגש ולשמוע אותנו.

אברהם נגוסה: כנ"ל גם שראשי הסוכנות היהודית וראשי משרד העלייה והקליטה יתייחסו אלינו וייפגשו אתנו.

אברהם נגוסה: בקיצור, זה המסר שרצית להעביר.

<צגה מלקו: הם כל-כך הרבה שנים שם.

אברהם נגוסה: זה ברור על-פי התיאור שתיארת.

אברהם נגוסה: נשמע את אורי רדה, אני מבקש שתקצר בדבריך, ואז נעבור לנציג משרד ראש הממשלה.

<אורי רדה: אני מצטרף לכל הברכות של חברי שדיברו.

<אורי רדה: שאיפתנו היא לאינטגרציה חברתית וחינוכית.

<אורי רדה: אני מצטרף לזה, למרות שאני בעדיפות האחרונה, הייתי רוצה שישמעו אותי חברי כנסת שישבו פה כי אנחנו צריכים עבודה פרלמנטרית.

<אורי רדה: סליחה, אני יודע מה אני אומר.

<אורי רדה: תאמינו לי, תקשיבו לי ותרוויחו.

<אורי רדה: בוועדות מן הסוג הזה הייתי עוד ב-1988 כאשר אמרו: אורי, מה אתה מתבכיין?

<אורי רדה: 40 אנשים, 50 אנשים נפטרו לכם בסודן.

<קריאה: 40 אנשים.

<אורי רדה: אז תבינו את הכעס שלי, את הזעם שלי בוועדות מן הסוג הזה.

<אורי רדה: ועדות לפעמים נועדו להוריד את הנושא מסדר היום וזה לא עבודה.

<אורי רדה: לצערי אנחנו האתיופים גם שותפים.

<אורי רדה: לכל משרד יש את האתיופי שלו, לכל מפלגה יש את האתיופי שלה.

<ליאור אבבה: חייבים להשתלב.

<ליאור אבבה: לא?

<אורי רדה: לא הפרעתי לך.

<אורי רדה: ועוד לא הגעתי לראש הממשלה.

אברהם נגוסה: תדבר על הנושא.

אברהם נגוסה: אל תגלוש.

<אורי רדה: אני רוצה להתמקד.

<אורי רדה: המוסד והממסד נכשל כישלון חרוץ בקליטת יוצאי אתיופיה בשנות השמונים.

<אורי רדה: זה כתוב בפרוטוקול.

<אורי רדה: תקשיב היטב.

<ליאור אבבה: אין ויכוח, אבל אתה סותר את עצמך.

<אורי רדה: תקשיב.

<אורי רדה: יש לך בעיה להתמודד עם הזהות.

<אורי רדה: זו בעיה.

<ליאור אבבה: לא, אין לי בעיה- - -

<נגיסט מנגשה: לא נתנגח בינינו לבין עצמנו בוועדה.

<נגיסט מנגשה: אתם יכולים להפסיק?

<אורי רדה: אני בא ממקום של עשייה.

<אורי רדה: משנות השמונים ועד שנות האלפיים רשמתי שמות של אנשים שנפטרו בסודן.

<אורי רדה: זה עלה לי בחיים.

<אורי רדה: תקשיב היטב.

<ליאור אבבה: על זה אני אומר לך כל הכבוד.

<אורי רדה: תקשיב, תן לי להמשיך לדבר.

<ראובן אדג'ואיצאו: אתה לא יכול להציג עצמך כמלך.

<ראובן אדג'ואיצאו: למה אתה מדבר ברבים?

<אורי רדה: אדוני הקייס, אתה פה בזכות אבות.

<אורי רדה: האם יש לך בעיה?

<אורי רדה: הבנתי שהקייס כבר לא קייס.

<אורי רדה: אני אומר שוב, יש לנו בעיה בחקיקה.

<ראובן אדג'ואיצאו: ברמת רחל מי היה?

<ראובן אדג'ואיצאו: לא אתה.

<ראובן אדג'ואיצאו: אתה משקר.

<ראובן אדג'ואיצאו: הקייסים היו.

<אורי רדה: הקייס הסופר-שקרן זה אתה.

<אורי רדה: אני מבקש לדבר על הנושא ואני מבקש לא להפריע לי.

<אורי רדה: יש בעיה עם יתומים, אלמנים ואלמנות ממבצע משה.

<אורי רדה: - - - פנינו במכתב למשרד העלייה והקליטה ולשר הרווחה, פנינו במכתב לנשיא המדינה.

<אורי רדה: אני מבקש את הגיבוי של יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שזכינו אחרי כל-כך הרבה שנים שיתמנה כיושב-ראש הוועדה.

<אורי רדה: אני מבקש את הגיבוי הזה, להפנות את העניין הזה לאותם גורמים.

<אורי רדה: אני מוכרח להגיד, שלחתי מכתבים רבים לחברי כנסת רבים, גם לשלנו.

<אורי רדה: אני רוצה להגיד לכם שלא זכיתי לשום התייחסות, פרט לדב חנין.

<אורי רדה: חבר הכנסת דב חנין הוא היחיד שהפנה את המכתב שלו לראש הממשלה והיו חברי כנסת, גם יוצאי אתיופיה, שאפילו לא העלו את הנושא על סדר היום.

<אורי רדה: זה לא נושא של אורי רדה בלבד אישית.

<אורי רדה: יש יתומים, אלמנים ואלמנות והמצוקה שלהם צריכה להיפתר, גם דרך החקיקה, גם בכל הקשור לבריאות ויש לזה השלכות חברתיות.

<אורי רדה: מה כל-כך כואב לשמוע את זה?

אברהם נגוסה: המסר ברור.

אברהם נגוסה: אני מודה לך.

<אורי רדה: בסדר, תודה רבה.

אברהם נגוסה: אדיסו אדג'ה, בקיצור.

<אדיסו אדג'ה: (נושא דברים בשפה האמהרית.

<אדיסו אדג'ה: )

<דוד מהרט: (מתרגם ומסכם את דבריו של אדיסו אדג'ה.

<דוד מהרט: ) אדיסו אדג'ה, למי שלא מכיר, הוא פעיל עלייה ותיק.

<דוד מהרט: הוא אומר שהוא היה גם שנים בבית-כלא, הוא אסיר ציון.

<דוד מהרט: בקצרה, הוא אמר שכאשר מדברים על העלייה שלנו דרך סודן עושים קצת עוול.

<דוד מהרט: הוא רוצה לציין שהעובדה שהקייסים, ההורים שלנו שמרו על המסורת ועל הזהות היהודית שלנו, בזכות זה התקיימנו באתיופיה ובזכות זה גם יכולנו להגיע לכאן.

<דוד מהרט: הוא דיבר על תיעוד שמות הנספים בסודן.

<דוד מהרט: הוא דיבר על כך שאין פה התייחסות לנושא אסירי ציון בכל התהליכים האלה.

<דוד מהרט: הוא מבקש מהיושב-ראש להעלות את נושא העולים דרך סודן ולהסדיר את זה היום.

<דוד מהרט: יש נעדרים, יש משפחות רבות שענייניהן לא נפתרו.

<דוד מהרט: יש לדון בהם פה.

<דוד מהרט: הוא רואה בוועדה הזאת ועדה שגם תיצור איזו אחדות פנימית בתוך הקהילה, בין החדשים לוותיקים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: יאסו זללו, בבקשה בקיצור כי אני צריך לצאת למליאה.

<יאסו זללו: שלום לכולכם, שמי יאסו.

<יאסו זללו: אני רוצה לדבר על נושא אחד חשוב מאוד, נושא הזהות שלנו.

<יאסו זללו: לפני הדיור, לפני החינוך, לפני כל הבלגן הזה, קודם כול זה עניין הזהות.

<יאסו זללו: חבר'ה, אל תתעלמו.

<יאסו זללו: זו מדינה קודם כול יהודית ואחר-כך דמוקרטית.

<יאסו זללו: זאת אומרת, ברגע שלא מכירים בנו כיהודים, כשאנחנו ספק יהודים יותר משלושים שנה, אנשים שהם ילידי הארץ שעשו פה ברית מילה הולכים לרב הדנה בשביל לעשות בירור יהדות, משהו פה רקוב במערכת.

<יאסו זללו: צריך קודם כול להפסיק את הדבר הזה.

<יאסו זללו: לאחר מכן יש את נושא הקייסים, יש את נושא המנהיגות הרוחנית העליונה.

<יאסו זללו: חבר'ה, אל תתעלמו מזה.

<יאסו זללו: זו המורשת שלנו, זו הזהות שלנו.

<יאסו זללו: כשאתה "מכופף" אותם אתה "מכופף" את כל העבר ואת כל ההיסטוריה שלך.

<יוסף הדנה: אני הראשון שהלכתי לבית-המשפט העליון.

<אורי רדה: הוא לא הרב הראשי.

<אורי רדה: אין מקום לשקרנים.

<יאסו זללו: אני רוצה לסיים.

<יאסו זללו: אני רוצה לדבר גם על נושא מרכזי מורשת ויהדות אתיופיה.

<יאסו זללו: הייתי בתל-אביב וראיתי שם מוזיאון לקפה "עלית".

<יאסו זללו: מוזיאון לתולדות מורשת יהדות אתיופיה לא ראיתי במדינת ישראל.

<יאסו זללו: חבר'ה, איפה אתם חיים?

<יאסו זללו: מה, אתם דינוזאורים?

<יאסו זללו: מה אתם?

<יאסו זללו: קודם כול זה הזהות שלך.

<נגיסט מנגשה: יש מוזיאון לדינוזאורים.

<יאסו זללו: אפילו להם יש מוזיאון.

אברהם נגוסה: אני לא מבין אתכם.

אברהם נגוסה: אין לנו זמן.

אברהם נגוסה: תנו לו לסיים את דבריו.

<יאסו זללו: קודם כול, לפני כל הדברים האלה, אנחנו צריכים להכיר את הזהות שלנו.

<יאסו זללו: מה שקורה היום בפועל, אנחנו מכירים את הישראלים אבל הישראלים לא מכירים אותנו.

<יאסו זללו: אם יהיו פה מרכזי מורשת יהיה פה קירוב לבבות, אתם תכירו אותנו טוב יותר, הילדים שלכם יכירו את הילדים שלנו.

<יאסו זללו: מעבר לכך, יש את הנושא של הרב הדנה.

<יאסו זללו: צריך לפתור את הסוגיה הזאת ולהפסיק את זה, פשוט להפסיק את הנושא הזה.

<יאסו זללו: נניח שאני יליד הארץ – אני אמנם לא, אבל לצורך הדוגמה – אני לא צריך שיהיה לי בירור יהדות, נקודה.

אברהם נגוסה: תודה.

<מברטו מששה: תודה רבה לכם שבזבזתם זמן של עולים ולא דיברנו בכלל על עולים, פרט לבחור ההוא, וזו ועדה של עולים חדשים.

אברהם נגוסה: אנחנו נדון בנפרד בכל נושא.

אברהם נגוסה: כמה פעמים אני צריך להגיד?

אברהם נגוסה: היום זו ישיבה ראשונה.

<מברטו מששה: דבר שני, לכל ישיבות הוועדות היינו מגיעים לכאן, יושבים ומספרים סיפורים, מבזבזים לנו זמן ושנים.

<מברטו מששה: הבעיה הזאת שהעולים מדברים עליה כבר שנים לא נפתרת כי מספרים סיפורים שיש להם מכוניות, שטוב להם לחיות שם.

<קריאה: אתה חוזר על דברים שכבר נאמרו.

<מברטו מששה: אני רוצה לחזור על זה.

<מברטו מששה: 90% מן הזמן בזבזנו על הדבר הזה ולא שמענו מספיק.

<מברטו מששה: לא יכול להיות ש-80% מן העולים שנמצאים במרכזי קליטה היום הם רק יוצאי אתיופיה.

<מברטו מששה: זה לא סתם.

<מברטו מששה: זאת גזענות ממוסדת וכתובה על-ידי משרד העלייה והקליטה.

<מברטו מששה: בישיבה הבאה צריך לנסות לפתור את הבעיות של העולים ולפרק גם את מרכזי הקליטה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: דוד אלעזר, משפט אחד, בבקשה.

<דוד אלעזר: קודם כול, ברכות ותודה לך.

<דוד אלעזר: אני רוצה להגיד לך, כבר במהלך החודש מאז קיבלת את התפקיד כבר ירדת לשטח ונפגשת עם אנשים.

<דוד אלעזר: זה מה שמתבקש מאנשי ציבור.

<דוד אלעזר: אתה יורד לשטח ולומד את הבעיה.

<דוד אלעזר: אני רוצה לאחל לך הצלחה.

<דוד אלעזר: דבר שני, אם ההורים שלי היו פה היו חשים בושה ממה שקורה פה, איך הוא מתנהג לרב ואיך הוא מתנהג לקייסים.

<דוד אלעזר: זה בושה לנו.

<דוד אלעזר: זה לא הדרך שלנו.

<דוד אלעזר: באמת תתביישו לכם.

<דוד אלעזר: דבר שלישי, האקדמאים יוצאי אתיופיה מושפלים על-ידי הממסד.

<דוד אלעזר: הם נשלחו על-ידי הממסד לטפל, להתמודד במערכה בשכונות מצוקה, כמו מוקדי קליטה ומרכז היגוי.

<דוד אלעזר: הרבה חבר'ה אקדמאים מקצוענים, אנשים טובים שיכלו להשתלב במקומות אחרים מועסקים בהעסקה קבלנית מבזה.

<דוד אלעזר: ועוד יותר מזה, בגלל "הדרך החדשה", בהחלטה פוליטית שנעשתה, היום הגיעו אליהם מכתבי פיטורים.

<דוד אלעזר: האם זה נכון?

פנינה תמנו: למה אתה משקר?

<דוד אלעזר: אני לא משקר.

פנינה תמנו: זה נעצר.

<דוד אלעזר: זה לא נעצר.

פנינה תמנו: לפני שתטיף מוסר לאנשים, תדייק בדבריך.

<דוד אלעזר: אני לא מטיף מוסר.

<דוד אלעזר: אני אומר לך, תגידי את האמת.

<דוד אלעזר: אנחנו מתנגחים בינינו.

<דוד אלעזר: אני אומר את האמת.

<דוד אלעזר: אני בא מהשטח.

פנינה תמנו: - - -

אברהם נגוסה: אף אחד לא הפריע לך כשאת דיברת.

אברהם נגוסה: למה את מפריעה לאחרים?

אברהם נגוסה: אני מבקש.

<דוד אלעזר: אני בא מהשטח, אני בא מקריית משה הידועה.

<דוד אלעזר: "הדרך החדשה"- - -

פנינה תמנו: רוצה פינוי בינוי.

<דוד אלעזר: את רוצה שהילדים יצאו מן השכונה כדי - - -.

<דוד אלעזר: 90% מהילדים בשכונת קריית משה הם אתיופים.

<דוד אלעזר: מה אתם רוצים לעשות ב"דרך החדשה"?

<דוד אלעזר: כל הילדים האלה נרשמים למתנ"ס.

<דוד אלעזר: מה אומרים לנו ב"דרך החדשה"?

<דוד אלעזר: "נציגי הקהילה שלכם אמרו שאסור לתת תוכניות ליוצאי אתיופיה".

<דוד אלעזר: אז מי ייתן לילדים האלה, בבקשה?

<דוד אלעזר: כבר התחילו לסגור תוכניות מוצלחות, כמו תוכניות בבית, שהן מוצלחות ביותר, הן כבר נסגרו.

<דוד אלעזר: את זה צריך לבחון מחדש, לדעתי.

<דוד אלעזר: זה דבר אחד.

<דוד אלעזר: דבר שני, תשאלו את ההורים שלכם, אם לא היינו בני העדה לא היינו מקבלים משכנתאות מוגדלות ולא היו זוכים לדירה והאחים שלנו והאחים שלכם לא היו לומדים באקדמיה אם לא היו נותנים להם מלגות.

<דוד אלעזר: תפסיקו לעשות הכללות.

<דוד אלעזר: - - -

<קריאה: הפרויקטים לילידי הארץ נמצאים רק על הדף.

<דוד אלעזר: עוד משפט אחד, בבקשה.

<דוד אלעזר: אתם לא מכירים את המצב בשטח.

<דוד אלעזר: אל תסתכלו על כל הקהילה כעל מקשה אחת.

<דוד אלעזר: יש מי שצריכים ויש מי שלא צריכים.

<דוד אלעזר: כל מי שטוענים שיש לסגור עמותות וארגונים פשוט לא יודעים, לא מבינים, בחיים שלהם לא התמודדו עם קשיים.

<דוד אלעזר: - - -

<קריאה: על מה אתה מדבר?

<קריאה: אתם גוזלים מהעולים- - -

<דוד אלעזר: אם אנחנו רוצים הצעת חוק- - -אני מציע שכנסת ישראל תחוקק חוק שלקהילה האתיופית אסור להתארגן חוקית, לא רק עם עמותות אלא אסור להקים ארגונים.

<דוד אלעזר: זו הצעת חוק ואז ייצא חוק הגזענות, כי כל הארגונים האלה נוצרו לא בשביל לאסוף כסף אלא כדי לפתור את הבעיות כי הממשלה לא מצליחה לפתור אותן, זו הבעיה.

<משה באטה: אם אפשר רק מילה אחת.

<משה באטה: שמי משה, אני נמצא בארץ משנת 1980.

<משה באטה: יש דבר אחד שדנו בו המון שעות, יש דבר אחד שקצת הפריע לי.

<משה באטה: הצבענו על כל מיני גורמים, אבל לא הצבענו על עצמנו.

<משה באטה: צריך לכלול גם את זה כשאנחנו מדברים, מה אנחנו עושים למען עצמנו.

<משה באטה: זה הפריע לי בדיון.

<משה באטה: אם לא נאמין בעצמנו, אם לא נהיה חזקים, אם תמיד נבכה – נישאר בכיינים.

<משה באטה: אני צריך להיות חזק ואני מאמין בעצמי.

<משה באטה: מקהילה שהאמינה בעצמה 2,500 שנים הפכנו להיות נתמכים.

<משה באטה: זה מפריע לי.

<משה באטה: חבר'ה, אנחנו צריכים להאמין בעצמנו.

<משה באטה: זה חסר.

<משה באטה: הדגש הזה חסר לי.

<משה באטה: תודה רבה.

<קריאה: אתה צודק, זה מה שאנחנו רוצים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: רבותי, אני יודע שרבים רוצים לדבר אבל הקדשנו 3 שעות לישיבה.

אברהם נגוסה: מכיוון שזאת ישיבה ראשונה נתתי לכמה שיותר אנשים לדבר.

אברהם נגוסה: אני לא חושב שנתנהג בצורה כזאת בישיבה הבאה.

אברהם נגוסה: ניתן עכשיו את רשות הדיבור לנציג משרד ראש הממשלה.

אברהם נגוסה: לא יהיה לנו זמן לשמוע נציגי משרדים אחרים.

אברהם נגוסה: אני מקווה שהוא מייצג את כל משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: בזה אנחנו נסכם להיום.

אברהם נגוסה: הבטחתי לכם, אנחנו הולכים לדון בכל הסוגיות שעלו בדיון, אחת-אחת לעומק ואז לכולם תהיה זכות דיבור.

אברהם נגוסה: אני יודע שאת רוצה לדבר.

אברהם נגוסה: נראה, אולי תוכלי לדבר אחריו.

<סיגל: לא אולי, זה חובה.

<סיגל: יש לי פה תוכניות, הכול על הדף.

<סיגל: פרט ל-3 תוכניות כל השאר רק על הדף.

<סיגל: צריך להפסיק עם כל התוכניות האלה.

<סיגל: אני באה מהשטח.

<קריאה: את זורקת סיסמאות.

<קריאה: תלמדי את הדברים.

אברהם נגוסה: מר אהוד פראוור יושב פה כבר 3 שעות והוא צריך ללכת לפגישה אחרת.

אברהם נגוסה: בדרך כלל לא קורה שבמשך 3 שעות יושב נציג משרד ראש הממשלה בישיבה.

אברהם נגוסה: אנחנו מודים לך היום, באמת השקעת.

אברהם נגוסה: בואו נשמע אותו ואחר-כך את תדברי.

<אהוד פראוור: קודם כול, אני לא חושב שמגיע למישהו תודה מהממשלה על כך שהוא יושב בדיון הזה.

<אהוד פראוור: זו היתה שיחה לא קלה ומאוד-מאוד מלמדת.

<אהוד פראוור: אני לא חושב שאפשר היה להבין את הדברים מקריאה או מאינטרנט.

<אהוד פראוור: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מודה מאוד על השיחה הזאת ועל ההזדמנות שיצרת פה.

<אהוד פראוור: זו היתה הזדמנות ייחודית לשמוע את כל הקשת ואת כל הכאבים ואני חושב שזה באמת דבר לא חוזר.

<אהוד פראוור: אם אני יכול להודות עוד פעם, אני מודה על כך שהיתה לך הסבלנות לקיים את הדיון הזה באורך הזה.

<אהוד פראוור: זה דבר לא רגיל.

<אהוד פראוור: שמעתי פה שני קולות לגבי הממשלה.

<אהוד פראוור: אחד אמר: "תראו, לא מאמינים לכם בכלל".

<אהוד פראוור: השני אמר: "אתם חייבים לעשות, ומהר, ותראו גם תוצאות".

<אהוד פראוור: שני הדברים האלה נשמעים באותה עוצמה, מצד אחד כאילו אתם כמעט מיותרים ומצד שני כאילו הכול או הרבה מאוד תלוי בכם.

<אהוד פראוור: האמת היא שברגשות די מעורבים הדיון הזה נשמע אצל חלק מאתנו כי הדברים האלה לא קלים ויש בהם גם ביקורת קשה וגם הטלת אחריות לא פשוטה.

<אהוד פראוור: מעבר לזה, מתנהל כאן ויכוח עצום בתוך הקהילה, וכל הקשת נשמעה פה, בין זה שאין שום בעיה, "תמחקו את כל המנגנונים", לבין זה שבכל זאת יש פערים גדולים מאוד ומוכרחים לקדם אנשים שאינם עולים אבל הם נקלעו לתוך הסיפור הישראלי של הקליטה ותוכניות ייחודיות מקדמות אבל הן מתייגות באותו זמן והקידום והתיוג נוכחים והילד שהתקדם הוא גם הילד שתויג וגם התיוג נשאר בו.

<אהוד פראוור: כל הדברים האלה ביחד מאוד-מאוד מורכבים ובסוף כנראה אין מנוס.

<אהוד פראוור: הממשלה יכולה להיוועץ ויכולה לשמוע ויכולה להקשיב אבל בסוף התפקיד שלה הוא לעשות.

<אהוד פראוור: האם מה שאנחנו הולכים לעשות עכשיו שונה?

<אהוד פראוור: אני חושב שזאת השאלה שעולה פה בחדר והיא מרחפת פה כל הזמן.

<אהוד פראוור: אנסה להגיד למה אני חושב שזה שונה.

<אהוד פראוור: קודם כול, באמת הוקמה לראשונה ועדת שרים בראשות ראש הממשלה, לא על-ידי שליח ולא על-ידי ממלא מקום.

<אהוד פראוור: התקיימו כבר שתי ישיבות ואתה רואה איך הדברים שנידונים אצל ראש ממשלה פועלים אחרת.

<אהוד פראוור: הדבר השני, כן, יש החלטה.

<אהוד פראוור: אני לא יודע אם זה מספיק ברור, שאנחנו הולכים להפריד את הטיפול בין העולים לבין יוצאי אתיופיה.

<אהוד פראוור: משרד העלייה והקליטה לא יטפל יותר במי שעלו לפני 15 שנים, או בכל נקודת חתך שמישהו יגיד לי שהיא נכונה.

<אהוד פראוור: אנחנו הולכים להפריד את המערכות.

<אהוד פראוור: הדבר היחיד שמרגיז אותי, כאשר אמרו את זה אנשים שהציעו את זה הם קיבלו מחיאות כפיים, אבל כשאנחנו הולכים לעשות את זה אנחנו לא מקבלים תגובה.

<אהוד פראוור: אבל אנחנו הולכים לעשות את זה, זה הסיפור, על זה "דרך חדשה", זה מה שאנחנו הולכים לעשות.

<אהוד פראוור: הדבר השלישי, אני לא יודע כמה נמאס לאנשים לשבת בשולחנות עגולים.

<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד לכם ש"דרך חדשה" הצילה את הממשלה כרגע ואת מה שאנחנו עושים.

<אהוד פראוור: אני יודע בדיוק איך אנחנו משכפלים תוכנית משנה לשנה ואיך אנחנו מעתיקים, אני יודע איך זה נעשה.

<אהוד פראוור: זה מנגנון, זה פשוט.

<אהוד פראוור: באה שרת העלייה והקליטה, כן, היא, ובאומץ בלתי רגיל אמרה: "אני עושה תהליך היוועצות בקהילה האתיופית, גם אם המחיר יהיה שיגידו לי שאני לא אטפל בזה".

<אהוד פראוור: זו לא החלטה קלה לאדם פוליטי.

<אהוד פראוור: היא קיימה תהליך היוועצות, 6,000 אנשים השתתפו, שאמרו לנו מה שלא היה לגמרי ברור: התיוג מסוכן, התיוג עולה מחיר.

<אהוד פראוור: עוד ועוד תוכניות מתייגות, שזו הדרך שבה היינו הולכים, הן דבר לא טוב.

<אהוד פראוור: באה "דרך חדשה" בעקבות זה ואמרה: רגע, אנחנו רוצים להתקדם בהרבה מאוד דברים אבל לבחון איפה צריך, איפה מוכרחים-מוכרחים לעשות בנפרד ואיפה ממש צריך לשחרר, צריך לשלב, עם הטיה ברורה מאוד לשילוב.

<אהוד פראוור: אז לא כל שולחן עגול הוא "בִּרְבוּר" ותהליכי היוועצות יש להם ערך.

<אהוד פראוור: הדברים האלה, אני חושב, נפלו על אוזניים קשובות כי הממשלה הולכת לעבוד בהבנה שיש עולים ויש ישראלים ותיקים.

<אהוד פראוור: אנחנו לא נחזור על השגיאה של תוכנית החומש.

<אהוד פראוור: מה שיהיה עכשיו יהיה מתוקצב.

<אהוד פראוור: הוא יהיה מתוקצב באופן יציב ולאורך שנים.

<אהוד פראוור: זה מה ש"הרג" במידה רבה את תוכנית החומש, שהתקציב היה לא יציב, מעבר להרבה צרות אחרות.

<אהוד פראוור: החליט ראש הממשלה שהמעקב אחרי כל הדבר הזה יהיה במשרד ראש הממשלה.

<אהוד פראוור: שימו לב שדווקא כאשר מפרקים או מוציאים את זה מן הגופים שעוסקים בעולים מישהו צריך לראות שהתמונה לא- - -

<קריאה: גם הייצוג ההולם?

<אהוד פראוור: כן, הייצוג ההולם הוא חלק מן הנושאים שאנחנו עוסקים בהם.

<אהוד פראוור: אני חושב שאנחנו עוסקים בו עכשיו טוב יותר.

<קריאה: במשרד ראש הממשלה יש תת-ייצוג, 5 עובדים מתוך 867 עובדים.

<אהוד פראוור: אני מקווה שהמכרז שמתקיים אצלי ביחידה יסתיים בקרוב.

<אהוד פראוור: אדוני חושב שכרגע אענה על כל השאלות?

<אהוד פראוור: אם אתה רוצה, אענה גם על זה.

<קריאה: חייבים להעמיד דברים על דיוקם.

<אהוד פראוור: עוד לא אמרתי משהו שמחייב להעמיד דברים על דיוקם.

<קריאה: יש גם אנשים טובים, לא רק רעים.

<קריאה: אתם באתם ברוח לוחמנית.

<אהוד פראוור: אנחנו הולכים לתוכנית מתוקצבת, וגם להקים מנגנון מעקב אצלנו.

<אהוד פראוור: כפי שאתם יודעים, היה ויכוח גדול היכן הוא יהיה וראש הממשלה הכריע שזה יהיה במשרד ראש הממשלה, ואנחנו בונים אותו.

<אהוד פראוור: זה ייקח עוד כחודש.

<אהוד פראוור: אנחנו נפרסם את התוכנית לפני שנביא אותה להצבעה בממשלה כדי שאפשר יהיה לקבל תגובות.

<אהוד פראוור: זאת הנחיה של ראש הממשלה להביא את התוכנית להיוועצות ציבורית, וכך נעשה.

<אהוד פראוור: עוד הערה אחת לגבי השיחה שהתקיימה פה.

<אהוד פראוור: יש לנו נטייה להגיד – אני אומר את זה בשם כל המשרדים – ששום דבר לא התקדם.

<אהוד פראוור: אני מציע שכל פעם שנדבר נשאל שלוש שאלות:

<אהוד פראוור: איפה היינו לפני 10 שנים או 5 שנים; איפה אנחנו היום; ואיפה ראוי שנהיה.

<אהוד פראוור: אם לא התקדמנו מלפני 10 שנים או מלפני 5 שנים אנחנו על ציר רע מאוד.

<אהוד פראוור: אם התקדמנו ועוד לא הגענו אנחנו כנראה בציר, בואו נראה איך מתקדמים.

<אהוד פראוור: בתחושה שלי – ואני לא רוצה לפתוח כרגע את הדיון הזה, אבל אולי היושב-ראש ירצה שנפתח בזה את אחד הדיונים הבאים, או בכל נושא שנדון – אני חושב שבלי לראות איפה היינו, איפה אנחנו ואיפה צריך להיות לא נבין מה קורה.

<אהוד פראוור: כבר כמה שבועות אני פשוט מסתכל.

<אהוד פראוור: התשובה היא: כן, יש התקדמות גדולה מאוד, כן, כנראה אנחנו לא איפה שאנחנו רוצים להיות.

<אהוד פראוור: בואו נסתכל על הכול, אבל בואו לא נגיד ששום דבר לא קרה.

<אהוד פראוור: צריך לראות את כל התמונה, והתחומים מגוונים, וגם אם יש תקווה לעבודה מן הסוג שאנחנו רוצים לעשות פה אז היא דווקא אם אנחנו יודעים מה הולך למעלה.

<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד לך עוד פעם תודה רבה.

<אהוד פראוור: תסלחו לי, מספר האנשים שמחכים לי כבר מביך.

אברהם נגוסה: אולי דקה תשמע את הנציגה פה.

<סיגל: רציתי לשאול אותך שאלה.

<סיגל: מה שמך ומה תפקידך?

<דוד אלעזר: שמי דוד ואני מנהל מוקד קליטה בעיריית רחובות.

<סיגל: עכשיו אני מבינה למה התגוננת ככה.

<דוד אלעזר: אני עובר במוקד הקליטה.

<דוד אלעזר: אני לא חייב למשרד העלייה והקליטה ולא לאף אחד.

<דוד אלעזר: תדברי עניינית, לא אישית.

<סיגל: אני פעילה חברתית, פעילה מטעם עצמי ברמת אליהו.

<סיגל: אני עושה למען העדה בשקט.

<סיגל: יש לי פה תוכניות של העירייה, כביכול תוכניות שהם הוציאו, אבל בשטח, במתנ"ס רמת אליהו יש 13 תוכניות, מתוכן רק 3 פועלות.

<סיגל: יש פה תוכניות של מינהל החינוך, 11 תוכניות, בפועל רק 3 פועלות, כל השאר על הדף.

<סיגל: צריך לסגור את כל השאר.

<סיגל: למה סתם לרשום על דפים ולא להוציא לפועל?

<דוד אלעזר: מסכימים אתך.

<דוד אלעזר: מה שלא עובד סוגרים.

<סיגל: בעניין ההכללה שעושים בין צברים ובין עולים חדשים, צריך לעשות כאן הפרדה.

<סיגל: אני בתור צברית לא רוצה.

<סיגל: אני מעדיפה שמה שאתם טוענים שנותנים לצברים תיתנו לעולים כי הם באמת זקוקים לזה.

<דוד אלעזר: ההורים שלך גם צריכים.

<סיגל: ההורים שלי לא צריכים.

<סיגל: ההורים שלי בנו את עצמם.

אברהם נגוסה: עכשיו שמעתם שהתקבלה החלטה להפריד בין עולים ובין ותיקים.

<דוד אלעזר: ההורים שלה צריכים ועוד איך.

<דוד אלעזר: אני עובד עם ההורים שלה ויודע.

<סיגל: לא עבדת ברמת אליהו.

<סיגל: תתעניין ברמת אליהו.

<סיגל: מהנדס היה שם אתמול ואמר שזה על סף קריסה, הוא אמר שהוא נותן לזה שבוע.

<סיגל: איפה בדיוק הרשויות מסתכלות?

<מהרטה ברוך רון: אני לא מבינה למה את מפנה את הטענות לעובד במוקד קליטה.

<מהרטה ברוך רון: אנחנו פה כדי להעלות את הצרכים בפני מקבלי ההחלטות.

<דוד אלעזר: רק תיקון אחד.

<דוד אלעזר: צריך להפריד בין עולים וותיקים, אבל אסור להתעלם מהצרכים של הוותיקים.

אברהם נגוסה: כפי שאמרתי, נדבר על כל אחד מן הנושאים.

אברהם נגוסה: יצחק דסה, בקיצור, בבקשה.

<יצחק דסה: אגיד רק משפט אחד.

<יצחק דסה: חבר'ה, קודם כול אני מציע שתהיה תרבות דיבור, באמת.

<יצחק דסה: קודם כול, ביקשתי זכות דיבור רק כדי לברך את ד"ר אברהם נגוסה.

<יצחק דסה: אני חושב שהוא מהווה מודל למופת לעבודה קשה, לעקשנות, ללא קיצורי דרך וללא בכיינות.

<יצחק דסה: גם כשהוא היה צריך לעבור תלאות הוא עשה את העבודה בצורה הכי יפה.

<יצחק דסה: אני מציע גם לצעירים שבינינו, ואני רואה פה את סיגל ואת החברים הנוספים – אני הייתי במקום הזה, גם אני הייתי סטודנט פעם, גם אני נלחמתי.

<יצחק דסה: אני מציע, המאבק שלנו הוא מאבק משותף.

<יצחק דסה: הנושא הוא נושא משותף.

<יצחק דסה: על הדרך אנחנו יכולים לחלוק.

<יצחק דסה: אני מציע, לפחות למען הפרוטוקול, יש חוקים רלוונטיים שעוסקים באיסור אפליה.

<יצחק דסה: חשוב שתהיה אכיפה מוגברת.

<יצחק דסה: אני חושב שאנחנו חייבים לפעול כדי שתהיה קליטה של יוצאי אתיופיה במקומות חשובים, בעמדות מפתח כי אני חושב שהקהילה צריכה להשתלב.

<יצחק דסה: אני חושב שקיבלת חומר לדיון של 4 שנים ועכשיו נותר לדון בנושאים אחד-אחד.

<יצחק דסה: אני מאחל לך המון-המון הצלחה.

<יצחק דסה: אני אישית מאמין בך.

<יצחק דסה: עלה מעלה מעלה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: רבותי, אנחנו מסיימים את הדיון הראשון.

אברהם נגוסה: תודה שבאתם.

אברהם נגוסה: נזמין אתכם לכל דיון שיהיה בהמשך.

אברהם נגוסה: תודה.