ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 7, 2015-06-15 11:00

איתן כבל: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

איתן כבל: בטרם נעבור לסדר היום, חברות וחברי הכנסת, מוזמנים, הצוות הוועדה והיועצת המשפטית – אני רוצה לפתוח לפני הכל, הייתי עושה זאת בקימה, אבל כיוון שבכנסת יינשא ההספד הרשמי לזכרה של שושנה ארבלי אלמוזנינו, אז אני רוצה רק לומר דברם לזכרה: היא היתה חברת הוועדה, היתה יושבת ראש הוועדה, וזה רעיון של מנהלת הוועדה, אני מודה לה מראש על כך, לכבוד לנו לעשות זאת.

איתן כבל: שושנה ארבלי אלמוזנינו כיהנה כחברת כנסת מטעם מפלגת העבודה למעלה מרבע מאה, משנת 66 עד שנת 92.

איתן כבל: בתקופה זו כיהנה, בין היתר, כשרת הבריאות, כסגנית יושב ראש הכנסת, כיושבת ראש ועדת העבודה, כיושבת ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, וכיושבת ראש ועדת הכלכלה, מינואר 89 ועד ליוני 1992.

איתן כבל: מעבר לעובדה שקידמה, דחפה ועודדה חקיקה סוציאלית, תשומת לב מיוחדת היא העניקה כיושבת ראש ועדת הכלכלה לבעיות היישובים בגליל וקו העימות, וזאת על מנת לעודד התיישבות ולהבטיח את האמצעים הדרושים לפיתוחה ולביסוסה בשטח.

איתן כבל: אחת מהתרומות הפרלמנטריות המשמעותיות שלה היתה קידום חוק ההסדרים במגזר החקלאי-משפחתי, מה שהוותיקים מכירים כ "חוק גל", שחרף התנגדות הממשלה הביא, למעשה, להסדרת כלל חובות המגזר החקלאית אשר היה שרוי במשבר קשה באותה עת.

איתן כבל: נחישותה וכושר עמידתה על עקרונותיה היו דברים ידועים.

איתן כבל: כך, למשל, נמנעה בממשלה מתמיכה בפרויקט הלביא, שכאמור, במבחן הזמן לא צלח, יש מי שיאמר – נכשל.

איתן כבל: שושנה ארבלי אלמוזנינו תיזכר בבית הזה כמחוקקת משמעותית אשר שמה לנגד עיניה את טובתו של הציבור הישראלי בכלל, ואת הקבוצות המוחלשות יותר בחברה, בפרט.

איתן כבל: אני אזכיר, ברשותכם, עוד נקודה – שהיא היתה, אני חושב, אולי הלוחמת הראשונה נגד העישון במקומות ציבוריים.

איתן כבל: לפחות על פי הזיכרון האישי שלי, חבר הכנסת פרי, אם היה מישהו שניהל קרב בוטה אפילו עוד בטרם היתה חקיקה, זו היתה - - -

יעקב פרי: בישיבות הממשלה, סליחה שאני קוטע אותך, אדוני היושב ראש, יצחק רבין ז"ל, ועבדך הנאמן – באותה תקופה עוד אפשר היה לעשן, היא לא היתה מרשה, והיינו יוצאים ועומדים בפתח ישיבת הממשלה ונושפים את העשן החוצה, והיא היתה מביעה התמרמרות ורוגז.

יעקב פרי: סליחה על ההפרעה.

איתן כבל: תודה רבה לכם, יהי זכרה ברוך.

איתן כבל: ברשותכם, נעשה את המעבר החד לענייני היום.

איתן כבל: עולה היום במסגרת דיון מהיר נושא החניה בבתי החולים.

איתן כבל: אני אומר לחברים – אני נחוש שבמסגרת הוועדה הזו נביא סוף לסיפור הזה.

איתן כבל: אני מכיר את הנושא הזה הרבה מאד שנים וכולנו נהגנו בעצלתיים בעניין הזה.

איתן כבל: קידמנו, כל אחד בתקופתו, בזמנו, איזה עניין.

איתן כבל: היה שר בריאות יותר קשוב, שר בריאות פחות קשוב, ותמיד הסתפקנו בתקנה כזו או אחרת, יותר נכון, כפי שאומרת היועצת המשפטית – הנחיה, בעניינים האלה.

איתן כבל: אנחנו נפתח את הדיון על פי סדר המגישים והמציעים.

איתן כבל: אני מבקש שההצעה תיעשה בקצרה, מה עוד שאנחנו מכירים את הנושא, כי חשוב גם לשמוע את הדרג המקצועי בנושא כדי שנוכל לצאת מכאן עם שורה תחתונה.

איתן כבל: בכל מקרה תהיה החלטה לפעולה, בסיום הדיון, עם לוחות זמנים.

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם ותודה על הדיון.

מיכל רוזין: אני חושבת שכולנו חווינו את החוויה של קהל שבוי, כולנו חווינו איך זה להיות בבית חולים לצד יקירינו, או בעצמנו, מאושפזים.

מיכל רוזין: חווינו את החוויה לחכות כל בוקר ברכבת עד שמגיעים ליעדינו, ועוד דוגמאות כאלה ואחרות שמחייבים אותנו להיות במקום סגור – הכנסת היא דוגמה לכך, שאין יכולת לעובדים פה לצאת ולקנות מחוץ לכנסת דבר מה לאכול.

מיכל רוזין: דווקא בכנסת נשמרים המחירים באופן הוגן, אני בודקת את זה מדי פעם.

מיכל רוזין: אבל בדיקה שנעשתה על ידי אחד מהעיתונים הכלכליים המרכזים מראה פערים עצומים בכל רכישות של מצרכים ושירותים בסיסיים ביותר.

מיכל רוזין: ברור לנו שיכולה להיות גם קניה יקרה יותר.

מיכל רוזין: יכולה להיות רשת של מזון שמוכרת באופן יקר יותר, או אפילו מסעדה, בתחומי בית החולים, שיבחרו ללכת אליה.

מיכל רוזין: עדיין אנחנו מחויבים לתת אפשרות לקהל הרחב לרכוש מוצרים במחיר בסיסי.

מיכל רוזין: הפערים עומדים על 21% יותר בקניית משקה קל, על עליה של 40% בקניית בקבוק מים מינרליים, קפה במכונה – 150%, חטיף – 344%, כלומר, באמת מחירים מטורפים.

מיכל רוזין: הבעיה העיקרית שלנו היא חניה בשטחי בתי החולים, כאשר הבעיה העיקרית, ואנחנו יודעים את זה, היא באותם ערים מרכזיות – אני גרה בעיר פתח תקווה, וברור לי שגם החונים בחניה של "בלינסון" הם לאו דווקא באים לבית החולים, ועדיין מצא לנכון בית החולים לאפשר חניה במחיר קבוע למשך יום שלם.

מיכל רוזין: זה לא נעשה במקומות אחרים בארץ.

מיכל רוזין: אני רוצה רק לציין שמלבד העובדה שהתחושה היא שעושים עלינו קופה – אין הסבר אחר, מנצלים את העובדה שאנחנו נמצאים במקום סגור, שאנחנו לא יכולים לקפוץ לקנות משהו.

מיכל רוזין: מי שבילה שעות על שעות, ודאי בבתי חולים וגם במקומות אחרים, בשדה התעופה, ואתה מחויב, הרי אתה לא בוחר מתי להגיע, אתה מחויב להגיע 3 שעות לפני הטיסה.

מיכל רוזין: נראה אתכם מסתובבים עם ילדים בשדה התעופה ולא קונים להם משהו לאכול ומשהו לשתות, ואנשים כבר מגיעים לשם עם צידניות כאילו הם מגיעים לפארק הלאומי, כיוון שאנשים מבינים שהעלויות שם הם גבוהות מאד.

מיכל רוזין: תבואו לשם בחודשי הקיץ, כשאנשים נוסעים עם משפחות.

מיכל רוזין: הם מגיעים עם צידניות עם אוכל.

מיכל רוזין: בוודאי שכך.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לאפשר סל מוצרים בסיסי.

מיכל רוזין: חברת הכנסת סתיו שפיר ואני מגישות, בשיתוף פעולה עם המועצה הישראלית לצרכנות הצעת חוק, ואני אשמח שחברי יצטרפו אלי.

מיכל רוזין: הצעת החוק תפקח על מחירי מוצרים ושירותים, במצב של קהל שבוי.

מיכל רוזין: הצעת החוק מאפשרת בעצם לשר הכלכלה לקבוע את המחיר המרבי למוצרים שהוא יקבע בסל.

יעקב פרי: אז למה רק בבתי חולים?

מיכל רוזין: לא רק בתי חולים, ממש לא.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על מתחמי שירות חיוני.

מיכל רוזין: אין הגדרה בחוק של "קהל שבוי", לכן ניסינו למצוא את ההגדרה.

מיכל רוזין: שר הכלכלה יקבע באיזה מתחמים, והוא יקבע מה יהיה הסל, ומה יהיה המחיר המרבי לאותם מוצרים.

מיכל רוזין: כמובן, מדובר על בקבוק מים קטן, וכו'.

מיכל רוזין: תודה רבה.

איתן כבל: אני מודה לך על הדברים.

איתן כבל: אני רק רוצה למקד את הדיון, ברשותכם.

איתן כבל: הדיון כאן הוא סביב נושא החניונים.

איתן כבל: כדי שהדיון יהיה תכליתי אני מבקש להתמקד בנושא הזה.

איתן כבל: אני בכלל מציע לחברי וחברותי בוועדת הכלכלה שכל מי שמציע הצעות חוק שאמורות להגיע בסופו של דבר לכאן, לדיון.

איתן כבל: אם אנחנו נגיש אותם יחד כוועדה, יהיה לזה כוח מאד גדול, לטעמי.

איתן כבל: זה רעיון שאני מניח לפתחנו.

איתן כבל: בסך הכל – הנושאים של ועדת הכלכלה, הם קואליציה-אופוזיציה.

מיכל רוזין: מקבלת את ההערה ואת ההצעה.

נורית קורן: אנחנו באמת מדברים על דבר שהוא חוצה מפלגות ולדעתי מאד חשוב.

נורית קורן: כל מי שמגיע לבית חולים מגיע כדי לקבל טיפול, הוא לא מגיע כדי לבלות.

נורית קורן: ב "איכילוב" יש קניון, ויש מקום לחנות.

נורית קורן: אני לא מאמינה שיש מישהו שמעז לחנות שם רק כי הוא לא מצא מקום חניה.

נורית קורן: רוב האנשים מגיעים כדי לקבל טיפול.

נורית קורן: אתמול הייתי במיון בעין כרם.

נורית קורן: אני ראיתי את האנשים ממתינים שם שעות, למעלה מ-12 שעות אנשים המתינו שם, שזה היה נורא.

נורית קורן: אני מתארת לעצמי שהם היו צריכים לשתות ולאכול משהו, כי במיון לא נותנים לך כלום, כשאתה נמצא שם.

נורית קורן: אני מצטרפת לדברים של חברת הכנסת רוזין.

נורית קורן: העניין הוא שאני עובדת כרגע על הצעת החוק בעניין החניה, ואני אביא את זה לחניה.

נורית קורן: אני חושבת שצריך להגביל את התשלום, או להגיע לתשלום אחיד, צריך למצוא באמת את הקטע היצירתי של זה.

נורית קורן: צריך גם להעלות את העניין הזה שבתי החולים החכירו את השטחים שלהם לגורמים פרטיים לצורך חניה, וזאת כדי למקסם רווחים.

נורית קורן: זה נראה לי דבר שגוי בתכלית.

נורית קורן: אנשים יגידו – טוב, אם זה יהיה מחיר נמוך אז עוד אנשים ינצלו את זה רק לחניה.

נורית קורן: אז אפשר למצוא דרכים יצירתיות, כמו לתת פתקית לחולה בעת האשפוז, שהוא היה באותו יום במחלקה, ואז אנשים לא ילכו לבקש כזה דבר כשהם לא חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עם המבקרים?

מיכל רוזין: אז לכל אחד יהיו 3-2 - - -

נורית קורן: גם למבקרים.

נורית קורן: לא בעיה.

מיכל רוזין: בתל השומר נותנים פתק למבקרים.

נורית קורן: אני רוצה להגיד לכם – שמה שקורה ב "איכילוב" זה שאתה יכול לחנות, אתה משלם 180 שקל לכמה שעות, זה מטורף.

נורית קורן: הם נותנים איזושהי אפשרות של כמה שעות, ליולדת, אבל זה לא פותר את הבעיה.

<קריאות: - - -

דב חנין: תודה לאדוני היושב ראש, גם תודה על רשות הדיבור וגם תודה על הדברים שאמרת בפתיחת הדיון הזה.

דב חנין: אכן, אם הכדור הזה לא יקודם על ידי הוועדה הזו, אני מאד חושש שבעוד כמה שנים מחליפנו בוועדה הזו יצטרכו לחזור ולהידרש לנושא הזה, וזה יהיה חבל ומצער.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני ער לכך שמשרד הבריאות פרסם ב-2011 חוזר לחניה בבתי החולים הממשלתיים, אבל החוזר הזה רחוק מלפתור את הבעיה.

דב חנין: קודם כל הוא לא מתייחס לתשלומים בבתי חולים שאינם בבעלות המדינה.

דב חנין: יש בתי חולים שבבעלות שירותי בריאות כללית, הדסה, שערי צדק, אסותא וכו' - עליהם החוזה לא חל.

דב חנין: הדבר השני, החוזר אינו ממומש מעבר לשעות העבודה.

דב חנין: אין גם פטור אוטומטי לזכאים לפי החוזר.

דב חנין: מי שזכאי לפטור צריך לעבור מערכת מסובכת של טיפול ופרוצדורות כדי לקבל את הפטור הזה.

דב חנין: לא מפרסמים מידע מספיק לציבור והתוצאה היא שעדיין, אותו קהל שבוי של אנשים שמגיעים לבתי החולים נאלצים לשלם סכומים גבוהים ובלתי אפשריים.

דב חנין: אני רוצה להודות לאגודה לזכויות החולה שמיקדה את הבעיות האלה בנייר שהיא הביאה בפנינו.

דב חנין: מה צריך לעשות?

דב חנין: אין מנוס אלא להטיל פיקוח ממשלתי על כל מחירי החניה בכל בתי החולים לסוגיהם ולזניהם השונים, ולקבוע מחירים זולים לכל נפש.

דב חנין: המחירים האלה צריכים להיות רלבנטיים גם מעבר לשעות הפעילות.

דב חנין: צריכים לדאוג למספר מינימלי של מקומות חניה.

דב חנין: כמו שאתה אמרת, אדוני היושב ראש – הדבר הזה, אם אנחנו לא מדברים רק על בתי החולים הממשלתיים, לא יכול להיעשות בדרך של חוזר, אלא צריך לבוא בדרך של חקיקה.

דב חנין: מכיוון שהממשלה לא מקדמת חקיקה כזו, אני מקדם בברכה את היוזמה שלך, שאנחנו נגיש הצעת חוק מטעם חברי הוועדה וננסה לקדם אותה במהירות המרבית.

דב חנין: בשולי הדברים אני רוצה לומר שהבעיה הזו קשה וחמורה במיוחד בשבתות וחגים.

דב חנין: לאנשים אין דרך להגיע לבתי החולים בשבתות וחגים אלא ברכב פרטי.

דב חנין: הדבר הזה מבטא גם את העובדה המצערת ששר התחבורה לא מממש את סמכויותיו לקבוע מנגנוני תחבורה ציבורית לבתי חולים בשבת.

דב חנין: יש לו סמכות ואפילו חובה, לפי עקרונות הפסיקה, להתקין או להסדיר תחבורה ציבורית כזו.

דב חנין: כיוון שהוא לא עושה את זה, ואין תחבורה ציבורית לבתי חולים בשבת, שזה ממה עניין של פיקוח נפש, לאנשים אין ברירה כרגע אלא להגיע ברכב פרטי, וממילא ליפול פעם נוספת קורבנות לאותה מסחטת כספים שנקראת "מחיר הגביה בחניונים".

אורי מקלב: החניונים פועלים בשבת?

אורי מקלב: בירושלים – לא.

דב חנין: ודאי, פועלים בשבת וגובים הרבה כסף בשבת.

דב חנין: בשבת אפילו יותר מאשר ביום חול.

אורי מקלב: צריך לבדוק אם יש להם אישור של עבודה בשבת.

אורי מקלב: בירושלים זה לא עובד.

מיכל רוזין: וזה חופשי, נכון?

מיכל רוזין: גם בפתח תקווה זה חופשי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבית חולים "מאיר" זה לא חופשי.

איתן כבל: חברות וחברים, ברשותכם – זה ענף בדיון.

איתן כבל: בואו קודם נתעסק במהות של הדיון, עצמו.

איתן כבל: אני רוצה להעיר הערה לפרוטוקול – ביקשנו מפרופ' גבי ברבש להגיע או לשלוח נציג מטעמו, כיוון שחלק ניכר מהתלונות הן סביב שירותי החניה בבית החולים.

איתן כבל: אני אומר בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים ואמרתי זאת בפתיחת דברי, בישיבה הראשונה: מי שלא יכבד את הוועדה, אנחנו לא נכבד אותו.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה שלא משתמעת לשתי פנים – לא רק כאן, בוועדה, אלא בכל המערכות של הבית הזה.

איתן כבל: אני אומר זאת בצורה הכי מאופקת שאני יכול לגייס לעצמי ברגע זה, ואני מבקש שהעניין הזה גם יעבור בצורה שאינה משתמעת, על ידי מכתב ממני לפרופ' ברבש, עם העתק לכל הגורמים הנדרשים.

איתן כבל: אני לא אעבור על זה לסדר היום.

איתן כבל: שיהיה ברור שזה הקו שינחה את הוועדה מהיום והלאה.

נורית קורן: כל הכבוד.

נורית קורן: חשוב מאד.

מירב בן ארי: אני קודם כל אפתח בהתנצלות שאני אצטרך ללכת, כי יש לי עוד ועדה ב 11:30 שהיא גם חשובה, אבל כן היה לי חשוב להצטרף לחברים כאן ולדבר, לאור מה שאמרת, בצדק, על הנושא של בית החולים "איכילוב", למרות שגם ב "הדסה" המצב לא יותר טוב.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד שהמסמך הזה מ-2010 לא רלבנטי, המספרים לא רלבנטיים, בדקתי אותם לפני כן.

מירב בן ארי: לדעתי הבעיה המרכזית היום זה באמת "איכילוב", לאחר מכן "הדסה", ואחרי זה בית החולים - - -

איתן כבל: על איזה מסמך את מדברת?

מירב בן ארי: על זה מ-2010, שבו כלוב שברמב"ם עולה 20 שקל, זה לא נכון.

מירב בן ארי: כתוב על "איכילוב" – 25 שקלים, זה גם לא נכון.

מירב בן ארי: של המ.מ.מ.

מירב בן ארי: הוא אינו רלבנטי כמעט ברובו, אני מציעה לעשות מסמך חדש.

מיכל רוזין: קיימנו דיון על זה.

מירב בן ארי: אבל זה מחולק כאן לחברי הוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה להתייחס לעניין הזה - - -

איתן כבל: זה לא הסכומים, הסכומים דומים.

איתן כבל: אני מניח שמנהלת הוועדה ביקשה להניח את המסמך כי יש כאן עיקרון שממשיך והולך לאורך כל הדרך, שהוא דפוס ההתנהגות סביב עניין של גביית כספים בחניונים.

איתן כבל: זה הסיפור.

מירב בן ארי: נכון, בעיקר כשחוזר המנכ"ל מגדיר שהסכום צריך להיות 20 שקלים ליום שלם – יש הגדרה לזה.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להתייחס לעניין התחבורה הציבורית בשבת.

מירב בן ארי: אין תחבורה ציבורית שנכנסת לתוך בית החולים.

מירב בן ארי: מי שנכנס לתל השומר או כל מקום אחר מבין שאין ברירה.

מירב בן ארי: למה זה כן קשור לעניין?

מירב בן ארי: כי כשאין תחבורה ציבורית שנכנסת לתוך בית החולים, אז הרבה פעמים אתה נאלץ להגיע עם הרכב הפרטי, ואני לא מדברת על אותם בתי חולים שאין בהם מקום פיזי, כמו בית החולים שכולם מדברים עליו, של "בני ציון", שאין שם שטח בכלל לחנות.

מירב בן ארי: איך, מראש, אם אתה לא - - , אם אתה לא נותן תחבורה ציבורית וגם מייקר את המחיר, לדעתי יש פה משהו רלבנטי לכל השאר.

מירב בן ארי: אין ספק שצריכה לצאת מפה הבשורה.

מירב בן ארי: לפי מה שלמדתי, גם לפחות בשנים האחרונות, כל הניסיונות של החקיקה נכשלו.

מירב בן ארי: אולי, אם החקיקה תצא מתוך הוועדה, אז - - יש כבר חוזר, אמר כבר חבר הכנסת דב חנין שזה חל רק על 11 בתי חולים, יש פה לא רק בתי חולים פרטיים, אלא גם בתי חולים ציבוריים שכפופים לחוזר, מה שעוד יותר בעיניי מעמיק את השערורייה של המחירים האלה.

מירב בן ארי: נכון שזה מתחיל ב "איכילוב", אבל יש כאן עוד הרבה בתי חולים ש - - -

איתן כבל: העניין ברור.

קארין אלהרר: תודה, אדוני היושב ראש.

קארין אלהרר: קודם כל אני רוצה לברך על ההצעה שלך, והגם שאני לא חברת ועדת הכלכלה, אני אשמח להצרף להצעות החוק החשובות - - -

דב חנין: אנחנו תמיד שמחים על הצטרפות יושבת ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

דב חנין: לכל הצעת חוק.

קארין אלהרר: זאז אני לא רוצה לחזור על דברי קודמותי וקודמי.

קארין אלהרר: טווח המחירים בחניוני בתי החולים נע בין 15 ל-70 שקלים.

קארין אלהרר: זו הוצאה מאד משמעותית, במיוחד כשאנחנו מדברים על אנשים שמגיעים הרבה פעמים יום אחרי יום, לתקופות ארוכות.

קארין אלהרר: זה לא יכול להיות כך.

קארין אלהרר: בחניונים אחרים, שהם זולים יותר, אז התעריף היומי נע בין 15 ל-25 שקלים, ואני חייבת לומר שיש בית חולים חריג בנוף – בית החולים יוספטל, באילת.

קארין אלהרר: ואני שואלת – מה קרה שם?

קארין אלהרר: אולי נלמד מהניסיון של יוספטל?

מירב בן ארי: אין בעיות חניה באילת.

קארין אלהרר: אני אשמח לדעת מה קרה שם שזה חינם.

קארין אלהרר: עוד דבר, אדוני היושב ראש, שאני ארצה להסב את תשומת לב הוועדה אליו.

קארין אלהרר: בתי חולים ממשלתיים נדרשים, על פי חוזר המנכ"ל, לא לגבות תשלום על חניה מחולים אונקולוגים וממטופלי דיאליזה.

קארין אלהרר: יחד עם זאת, אנחנו רואים שגם בעבור ההסדר החינמי הזה, נדרש איזה תשלום חודשי.

קארין אלהרר: כאילו – חוזר המנכ"ל אומר משהו, אבל אנחנו נעשה משהו אחר לגמרי, תלוי בשיקול דעתנו.

קארין אלהרר: זה בעייתי ביותר.

קארין אלהרר: כפי שנאמר כאן, ב-21 בינואר, 2014 היה דיון בוועדה.

קארין אלהרר: נאמרו דברים משמעותיים מאד ושום דבר לא קרה.

קארין אלהרר: אני באמת אבקש מאדוני היושב ראש לעשות כל שניתן, לרבות הגשת הצעת החוק הזו, החשובה הזו, על מנת שלא נחזור לדיון בנושא הזה.

קארין אלהרר: יש מספיק נושאים חשובים לא פחות להתעסק בהם.

סתיו שפיר: זו הזדמנות לברך את היושב ראש, איתן, זו הפעם הראשונה שאני מצטרפת לוועדה בראשותך.

סתיו שפיר: שיהיה המון בהצלחה.

סתיו שפיר: תודה לחברים שהצטרפו לדיון החשוב הזה, שבאמת כבר היו כמה וכמה הצעות חוק בכנסות הקודמות, שלא עברו.

סתיו שפיר: העובדה שצריך לחזור כל פעם לסיפור הזה מבזבזת את זמנה של הכנסת.

סתיו שפיר: צריך להתקדם עם העניין הזה.

סתיו שפיר: כולם הרחיבו על הנושא של מחירים בחניונים ועל היעדר תחבורה ציבורית, ובאמת, בהרבה מבתי החולים שאני הסתכלתי עליהם ושלצערי יצא לי ללוות בהם אנשים קרובים בשנה הקרובה, התחבורה הציבורית לא רק שלא מגיעה לקרבת בית החולים, היא מגיעה לפעמים למרחקים של עד קילומטר מבית החולים, שזה לא בדיוק המסע שאתם רוצים לעשות כשאתם - - -

קארין אלהרר: לא הגיוני שהחולים ידדו - - -

סתיו שפיר: אני לא מדברת רק על החולים, גם על קרובי המשפחה שלהם, שנדרשים בדרך כלל לתמרן עם עוד כמה דברים את הטיפול בקרובי המשפחה, ולא אמורים להגיע ולצאת במרחקים כאלה, שלא נדבר על העובדה שהזמינות של אותה תחבורה ציבורית היא זמינות כל כך בעייתית ברוב חלקי הארץ, שאנחנו בכלל לא יכולים להסתמך על זה.

סתיו שפיר: אנשים מגיעים ברכבים פרטיים.

סתיו שפיר: הם משלמים את המחירים המופקעים האלה על החניה.

סתיו שפיר: כשהם יוצאים מהחניון כדי לעסוק בדברים האחרונים שהם עוסקים בהם, כמו בעבודה למשל, וחוזרים לטפל בחולה, הם משלמים מחיר כפול, בדרך כלל.

סתיו שפיר: אבל הדבר הזה נמצא גם בתוך בעיה גדולה יותר, והיא ההשקעה הלאומית בבריאות, שנמצאת בהידרדרות מתמדת בעשורים האחרונים.

סתיו שפיר: אנחנו מוצאים את עצמנו משלמים יותר ויותר עלויות והוצאות לטיפול, והוצאות על שירותי בריאות, מוצאים את עצמנו נדרשים ללוות את החולה בגלל מחסור באחיות, מחסור בתקנים, ומצבים – בעיקר בסופי שבוע אך לא רק, גם בלידות, שבהם אנחנו יודעים שאם אנחנו, כקרובי משפחה, לא נהיה שם, אז פשוט לא יהיה שם אף אחד והחולה יוכל להתחנן.

סתיו שפיר: לפעמים, במקומות מסוימים, זה פשוט דבר נורא – להתחנן לקבל טיפול, למצוא את עצמו צועק במסדרון, ומחכה שמישהו יבוא ויסתכל עליו.

סתיו שפיר: אם אנחנו לא נמצאים שם אז פשוט לא יהיה שם אף אחד.

סתיו שפיר: ואז, קרובי משפחה, לא רק שהם נדרשים לבזבז ימי עבודה וזמן יקר מחייהם, מוצפים בדאגה וחרדה ממה שקורה, הם גם מוצאים את עצמם כקהל שבוי לטירוף המחירים.

סתיו שפיר: זה פשוט מצב אבסורד, כל זה בזמן שחוזר המנכ"ל לא נאכף, ומוגבל מדי, ואנחנו פשוט מוצאים את עצמנו בחוויה שהיא עקומה מהתחלה ועד הסוף.

איתן כבל: צריך להדגיש כל הזמן שהוא רק עוסק בבתי החולים הממשלתיים.

סתיו שפיר: ב-11 בתי חולים.

סתיו שפיר: אז אני מצטרפת לבקשות של חברי.

סתיו שפיר: יש פה מספר הצעות חוק, הצעת החוק שמיכל רוזין מקדמת, שהיא נכונה מאד לגבי פיקוח בכלל במוקדים מסוג זה, הצעת חוק נוספת שהעברתי, שנוגעת רק לחניונים ולבתי החולים.

סתיו שפיר: אני אשמח שאלה יהיו הצעות שהוועדה מקדמת.

סתיו שפיר: אנחנו חייבים להתקדם בנושא הזה כי אין כל סיבה שהוא יחזור לכאן, אפילו לא לפעם נוספת.

איתן כבל: גם בחניונים שהם בסדר, אם יצאת כי אתה רוצה להקפיץ את הילד שלך – אתה חוזר, והכל מהתחלה.

איתן כבל: זאת אומרת, יש פה הרבה מאד שאלות שצריך לתת עליהן את הדעת.

סתיו שפיר: המחשבה של מישהו שיושב שם וחושב כמה הכי הרבה כסף אפשר לגבות מהאנשים האומללים האלה, שמטרטרים את עצמם לבית החולים כדי לשמור על הקרובים שלהם.

טלי פלוסקוב: ממש, זו התחושה.

איתן כבל: הכותרת של זה, נדמה לי שחברת הכנסת רוזין אמרה – כסף קל מקהל שבוי.

איתן כבל: פשוט אין לך ברירה.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לקבוע עכשיו את נוהל הדיון.

איתן כבל: אנשי המקצוע ידברו.

איתן כבל: אני מבקש שכל אחד יאמר את אשר הוא יודע.

איתן כבל: לא להתפתל, אני רוצה לדעת מכם את מקסימום המידע שאנחנו יכולים לקבל, כדי שגם נוכל לקבל את ההחלטות בצורה מושכלת.

איתן כבל: ברשותכם, מי נציג משרד הבריאות?

<ניל פרלמן: אני רוצה להתייחס למה שאמרת, שהחוזר חל רק על בתי החולים הממשלתיים.

<ניל פרלמן: לגבי מחירים – המחיר הכי גבוה של בתי חולים שמפעילים חניונים זה 20 שקל ליום.

<ניל פרלמן: 7 מתוך 11.

<ניל פרלמן: יש 2 שגובים 15, ויש 2 שפשוט לא שייכים - - -

<לאה ורון: אולי תאמר, אם לא קשה לך – מי הם בתי החולים שגובים 20 שקלים?

<לאה ורון: מי הם שגובים 15 שקלים?

<לאה ורון: גם - לאיזה פרק זמן?

<לאה ורון: 20 שקלים ליממה?

<ניל פרלמן: יממה, מחצות עד חצות.

<ניל פרלמן: נהריה, בני ציון, הלל יפה, וולפסון, שיבא, אסף הרופא, ברזילי – הם בתי החולים הממשלתיים שגובים 20 שקל ליום.

<ניל פרלמן: בצפת ופוריה זה 15 שקל ליום.

<ניל פרלמן: ב "איכילוב", ודרך אגב, התבקשתי להגיד, על ידי הסמנכ"ל של "איכילוב" שהוא לא קיבל הזמנה, זה מה שהוא ביקש ממני להגיד.

<ניל פרלמן: אין להם בעצם חניה.

<ניל פרלמן: החניון של ויצמן שסמוך לבית החולים הוא חניון פרטי.

<ניל פרלמן: למרות זאת כתוב בחוזה שעל בית החולים להשתדל להגיע לדברים עם בעל החניון הפרטי, והגיעו לדברים על כל החולים חוץ מאחד, שזה הורי פגים.

<ניל פרלמן: כל האנשים שאמורים לקבל פטור ב "איכילוב", ואנחנו עומדים להגיד להם שגם זה צריך להיכנס.

<ניל פרלמן: ברמב"ם יש מגרש חניה חדש שנבנה על ידי - - עובדים או קרן בשם קרן מרכז רפואי מרכז רמב"ם, ויש איזושהי מחלוקת בינינו לבין בית החולים והתאגיד מי בעל המקום והאם החוזה חל עליהם.

<ניל פרלמן: אנחנו עומדים על דעתנו שזה על בית החולים ושצריך להוריד את המחיר ליום - -39 מקסימום ליום, 15 שקל לשעה.

קארין אלהרר: זה לא הרבה, בעיניך?

<ניל פרלמן: 39 מקסימום ליום.

<ניל פרלמן: אלה בתי החולים הממשלתיים.

<ניל פרלמן: כמו שאמרת, החוזר לא יכול לחול על בתי חולים לא ממשלתיים, למרות שרוב בתי החולים של "כללית", והדסה ושערי צדק מכפיפים את עצמם בצורה וולונטרית למחיר הזה.

<ניל פרלמן: ככל שאני יודע, המחיר בהדסה גם כן 20 שקל ליום, ושערי צדק, בלניאדו זה 15 שקל ליום.

<ניל פרלמן: אלה המחירים.

איתן כבל: לא שמעתי שמשרד הבריאות אחראי רק על הממשלתיים.

איתן כבל: אני יודע שיש לו אמירה גם כלפי בתי החולים בכלל.

<אביטל וינר רומן: אני מהמחלקה המשפטית במשרד הבריאות.

<אביטל וינר רומן: החוזר מציין בתחילתו שהוא חל רק על בתי החולים הממשלתיים.

<אביטל וינר רומן: כפי שאמרה חברת הכנסת רוזין, הבעיה היא של פיקוח על מחירים.

<אביטל וינר רומן: אמנם מדובר על בתי חולים אבל השירות שניתן הוא לא שירות בריאותי, לא שירות טיפולי- - -

איתן כבל: טוב, אני אעצור אותך.

איתן כבל: הבנתי שזה כדרור, מה שנקרא.

<אביטל וינר רומן: כל עוד מדובר על סמכות, אין לנו סמכות לחייב את החוזר מעבר לבתי החולים הממשלתיים.

מיכל רוזין: - - מה שהחוק יחליט שבסמכותכם.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: אין תשובות.

איתן כבל: חבל, אנחנו מבינים.

איתן כבל: צריך להתקדם בעניין הזה.

איתן כבל: את הסיבות למה לא אני יודע לבד.

איתן כבל: בשביל זה אנחנו גוף מחוקק.

אורי מקלב: גם אני אצטרף למברכים, אני בדיון הראשון שאתה מנהל אותו.

אורי מקלב: לא בכדי מדובר כאן בדיון חברתי, צרכני, כפי שהבטחת בעת המינוי שלך.

אורי מקלב: אני חושב שהוויכוח כאן צריך להיות ויכוח עקרוני – האם חניה בבתי חולים זה שירות שצריך לתת למאושפז, ולבני המשפחה הקרובים, זה שירות נצרך, או שזה מחולל הכנסה לבתי החולים.

אורי מקלב: יש בתי חולים שרואים את החניון הזה כמחולל הכנסה, דהיינו, זה בא לידי ביטוי גם במחירים לזכיינים, וזה הוויכוח שאנחנו רוצים את המשרד פה בעניין הזה, ואז נוכל להתווכח על פיקוח המחירים, או לא פיקוח על מחירים.

אורי מקלב: וזה הולך רחוק מאד.

אורי מקלב: אני בא מנקודת מבט שאנחנו כבר כמה שנים דנים, לא רואים שאנחנו מתקדמים.

אורי מקלב: אני חושב שצריך לתפוס את השור בקרניו, כאן הנושא של המחלוקת.

אורי מקלב: ברגע שנדע שהיום, בעיניי, חניה היא אפילו יותר מהמזנון שנצרך לפעמים על ידי החולה או המלווה.

אורי מקלב: האבסורדים זועקים לשמים – שאדם הגיע באמצע הלילה עם הרכב שלו ונשאר בחדרי המיון 48 שעות, ובסוף הוא עוד צריך לשלם?

אורי מקלב: זה מאד מאד זועק כשיש הורים לילד מאושפז.

אורי מקלב: גם בחוזר, מעל 14 יום – אני חושב שרק מתחילים לקבל חניה בחינם לילד מאושפז.

אורי מקלב: אתם הולכים על ימי אשפוז מאד ארוכים, מ-2011 ועד היום בכלל, מדיניות האשפוז או תקופת האשפוז הצטמצמה.

אורי מקלב: כשהיום מאושפז ילד שבועיים – זה כבר כמעט לא קורה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים עד שבוע ימים, ואז הוא לא זכאי, בכלל, אם אני לא טועה.

אורי מקלב: אני יכול להרחיב את היריעה איזה אבסורדים קורים, כשבתי החולים – זה לא "איכילוב" כולם.

אורי מקלב: יש כאלה שאין אליהם תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: ואז, אנשים - - -

יעקב פרי: לא רק בשבת.

אורי מקלב: לא רק בשבת.

אורי מקלב: אפילו יש מקומות שבשבת יותר קל, כי בחניון לא עולה כסף, בחלק גדול מהמקומות.

אורי מקלב: אם אתה תוביל, אדוני היושב ראש, בחלק הזה, ומשרד הבריאות יבין כאן, בחלק הזה, שלא ניתן - - וחלק מתחשיב האשפוז צריך להיות זה שיש מקומות חניה.

אורי מקלב: אז, אני חושב, שאולי נתקדם, בנושא הזה.

יעקב פרי: אני קודם כל מצטרף לדבריו הנבונים, אם אפשר כך לומר, של חבר הכנסת מקלב.

יעקב פרי: אני חושב שאנחנו צריכים לנסות להיות מציאותיים.

יעקב פרי: זה נכון, חלק גדול מבתי החולים ראו ורואים בנושא החניה חלק מהרחבת ההכנסה שלהם.

יעקב פרי: חלק גדול מחזיקים את זה באמצעות זכיינים פרטיים.

יעקב פרי: אם אנחנו באמצעות יוזמת החקיקה נקשור את זה לטיפול הבריאותי, לחלק מהעובדה שמי שחייב להגיע לבית החולים, חלק משאיר את מכוניתו, חלק את משפחתו – לא צריך לחזור פה על הכל, אני חושב שאנחנו נקדם בסופו של דבר את הנושא, תחת הכותרת של פיקוח, מה שהאגודה לזכויות החולה קוראת לנו לעשות.

יעקב פרי: אם אנחנו לא נעשה את זה תחת העניין הבריאותי, הסיכוי שנקדם את הנושא או נשנה אותו שואף לאפס.

יעקב פרי: דבר שני, צריך לתת יחד עם יוזמת החקיקה, או ביוזמת החקיקה, איזשהו זמן הכנה לאותם מקומות שצריכים להתארגן, כי יש להם חוזים, יש להם זכיינים פרטיים.

איתן כבל: ובעזרת השם נגיע ליום הזה.

יעקב פרי: על מנת להיות קצר – אני בעד חקיקה, אני בעד חקיקה שתקשור את הנושא של הטיפול הבריאותי עם נושא החניה, וכמובן, מילה אחרונה – הנושא של אכיפה.

יעקב פרי: יש כאן הצעה לחייב את בתי החולים, לפחות את אותם בתי חולים שקיבלו את חוזר משרד הבריאות, לדווח לוועדת הכלכלה, אחת לפרק זמן.

יעקב פרי: אני חושב שהנושא של הדיווח הוא חשוב, כי אז יהיו לנו כלים גם לבדוק וגם לאכוף.

אורי מקלב: אני רוצה להוסיף גם את החובה ליידע את הציבור.

אורי מקלב: הציבור לא יודע את הזכויות שלו.

אורי מקלב: היו צריכים להיות שלטים ברורים, והציבור לא יודע את זה.

אורי מקלב: זה חלק של החוזר שלכם, ואין אכיפה לחלק הזה.

קארין אלהרר: חובה קריטית לראות את החניה כחלק מהטיפול הבריאותי, זה כמו שנגיד – אל תיקחו את השירותים, ממש, להשתמש בנוחיות כחלק מהטיפול הבריאותי.

קארין אלהרר: גם על זה ניקח כסף?

<אודי שאולוב: שלום, אני האמרכל של בתי החולים של "הדסה".

איתן כבל: קודם כל, האם אתם מהטובים?

<אודי שאולוב: אני חושב שאנחנו מהטובים.

איתן כבל: תגדיר.

<אודי שאולוב: אני אציג את הכל, כולל מספרים.

<אודי שאולוב: אני רוצה לסבר לכם את האוזן.

<אודי שאולוב: לבית החולים "הדסה" עין כרם נכנסים כ-9,000 כלי רכב ביממה.

<אודי שאולוב: כל מי שמסתכל על זה אכן רואה איזשהו מכרה של זהב, שגובים הרבה מאד כסף מהציבור.

<אודי שאולוב: סך הכל משלמים ביממה, בממוצע, 1,400 כלי רכב, שזה הרבה.

<אודי שאולוב: 1,400 מתוך 9,000 כלי רכב.

מיכל רוזין: כמה פרסונל יש בבית החולים?

<קריאות: - - -

איתן כבל: אדוני האמרכל, מה שאני מבקש – אתה התחייבת לשקיפות, אתה רק הוספת שתגיד הכל.

איתן כבל: אז תאמר את כל הדברים.

איתן כבל: אני מבקש לרשום את השאלות.

איתן כבל: גם לי היו שאלות, התאפקתי, וגם אתם תתאפקו.

איתן כבל: הוא קודם יציג את הדברים.

<אודי שאולוב: משלמים כ-4,000 כלי רכב ביממה.

<אודי שאולוב: מי שמכיר את בית החולים "הדסה", הוא בנוי במבנה כזה שמצוקת החניה היא אדירה, ועד לפני מספר שנים, על מנת למצוא חניה ב "הדסה", היית מסתובב שעות בחניונים ולא מצליח למצוא מקום.

<אודי שאולוב: בשנת 1994 הכשרנו מגרש חניה תחתון על חשבון בית החולים, בעלות של כ-5 מיליון שקלים.

<אודי שאולוב: כדי להביא את הציבור ממגרש החניה לבית החולים אנחנו צריכים מערכת של שאטלים.

<אודי שאולוב: המערכת הזו עולה לבית החולים סדר גודל של 170 אלף שקל לחודש.

<אודי שאולוב: ההכנסות מהחניה של בית החולים "הדסה" עין כרם הן כולן לטובת החניה.

<אודי שאולוב: זאת אומרת, זה לא נכנס לתקציב השוטף של בית החולים ולא משלמים עם זה לא משכורות ולא דברים אחרים.

<אודי שאולוב: החלק הארי של הכסף שאנחנו מקבלים זה לטובת השאטלים לפני 5-4 שנים יצאנו למכרז, כי מצוקת החניה היתה גדולה, והיינו צריכים להוסיף מקומות חניה.

<אודי שאולוב: להפתעתנו היה רק משתתף אחד במכרז.

<אודי שאולוב: לא היו מציעים, למרות שזה נראה מכרה זהב, רק מציע אחד הציע לבנות לנו מבנה חניה.

<אודי שאולוב: מבנה החניה שבנו בהדסה עלה 50 מיליון שקל שהביא יזם פרטי, אחרת – בית החולים או המדינה או מישהו היה צריך לשלם את זה.

דב חנין: כמה מקומות הוסיף המקום הזה?

<אודי שאולוב: היזם הפרטי השקיע את ה-50 מיליון שקל תמורת זיכיון למספר שנים.

<אודי שאולוב: בתמורה, הדסה נתנה לו רשת ביטחון.

<אודי שאולוב: היינו בטוחים שנעמוד ברשת הביטחון מפני שאף יזם - - - ואני לא מכיר שום תורם שיתרום למבנה של חניה.

<אודי שאולוב: אני מכיר תורמים שתורמים ל- CT, לאיזושהי קומת אשפוז, אבל למבנה של חניה?

<אודי שאולוב: אני לא מכיר שום תורם.

<אודי שאולוב: "הדסה" בכוחות עצמה לא יכלה לעשות את זה.

<אודי שאולוב: היא היתה צריכה בטח לפנות לאיזשהו גורם ממשלתי.

<אודי שאולוב: השקיעו בבית החולים 50 מיליון שקל.

<אודי שאולוב: אנחנו לא עומדים ברשת הביטחון, ו "הדסה" מוסיפה מדי שנה לחניה, לשוטף, כדי שיהיה שירות לציבור - - -

איתן כבל: מה פירוש?

איתן כבל: אין מספיק חניה?

<אודי שאולוב: אין מספיק חונים.

<אודי שאולוב: 1,400 חונים.

<אודי שאולוב: בנוסף, השאטלים, בנוסף – עלויות התפעול של המבנה והחניה, אנחנו מוסיפים כל שנה לזכיין סדר גודל של 750 אלף שקל בשנה.

<אודי שאולוב: מבנה של חניה בבתי חולים מסוימים – זה עלות.

<אודי שאולוב: אנחנו צריכים לקנות את מבנה החניה ואנחנו צריכים לשלם הרבה כסף לתפעול, מפני כשרואים את השומר בקופה שגובה את הכסף, מסביב לזה יש עוד מערכת שלמה, של מאבטחים, שומרים, סדרנים, מצלמות, ניקיון וארנונה – זה נראה זהב, אבל זה לא כל כך נוצץ.

<אודי שאולוב: יש לנו 4,200 מקומות חניה ב "הדסה".

<אודי שאולוב: לחולים, לעובדים, לסטודנטים, למבקרים, לכולם.

מיכל רוזין: וכמה פרסונל?

איתן כבל: אני מבקש שנעשה את זה בסדר שלי.

איתן כבל: אתה פתחת ואמרת שיש כ-9,000 כלי רכב נכנסים.

איתן כבל: מה מספר החניות שיש לכם בתוך ה - - -

<אודי שאולוב: 4,200.

איתן כבל: אל מול 9,000 כניסות ביממה.

<אודי שאולוב: כולל אמבולנסים, מוניות, כל מה שנספר במצלמה.

איתן כבל: אתה עושה לי את החשבון עכשיו.

איתן כבל: אתה יודע, יש ויכוח במחזור – כמה בקבוקים.

איתן כבל: עושים את החשבון גם של כל הפלסטיקים, שזה משנה את התמונה ומייצר תמונה כאילו שאין בית שלא ממחזר.

איתן כבל: 9,000 נכנסים, 4,200 חניות – כמה מתוך זה עובדים, רופאים ו - - -

<אודי שאולוב: סך הכל הפרסונל ב "הדסה" עין כרם, יש לנו גם את בית הספר לרפואה ליד - - -

איתן כבל: כל אלה שלא משלמים.

<אודי שאולוב: יש לנו בסך הכל, הסגל, זה סדר גודל של 4,000, על 24 שעות, שלא לכולם כמובן יש כלי רכב, אנחנו מנהלים מערכת שאטלים שאוספת אחיות מכל קצוות הארץ, כך שלא לכולם יש כלי רכב.

<אודי שאולוב: חונים, פרסונל חונה סדר גודל של 1,000 כלי רכב, בכל החניונים האלה.

איתן כבל: נותרו כ-3,250.

<אודי שאולוב: המחיר שלנו, על ה-3,250, שחלקם, כמובן, סגורים לפרסונל, זה 20 שקלים ליממה.

<אודי שאולוב: בחניון המקורה, שבנינו לאחרונה, זה מגיע עד 40 שקלים פר כניסה, אתה מתחיל ב-20 שקלים ואתה מוסיף על כל שעה, כך שהממוצע של החניה - - -

איתן כבל: אתה אומר שהתקרה שם זה 40.

<אודי שאולוב: התקרה היא 40, הממוצע זה 27 שקלים.

<אודי שאולוב: בין 27 ל-30 שקלים ביממה, כשמירב החניה היא החניה החיצונית, ב-20 שקלים ליממה, כשלטובת זה אנחנו נותנים את השאטל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מנסים להבין את המספרים שלך.

איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים, למשל - - - אם קרוב משפחה של חולה צריך להיכנס יותר מפעם אחת - - -

<אודי שאולוב: בחניונים הפתוחים זה ל-24 שעות ביממה, הוא יכול להיכנס ולצאת כמה פעמים שהוא רוצה.

<אודי שאולוב: בחניון הסגור, זה כל פעם.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת שהוא יכול בקלות להגיע גם ל-80 שקלים.

<אודי שאולוב: אם אדם רוצה נוחות, לחנות בחניון מקורה, לעלות במעלית ולהיכנס ישר לבית החולים, הוא משלם קצת יותר.

<אודי שאולוב: זה גם קורה ברוב החניונים בארץ.

<אודי שאולוב: אם הוא רוצה לחנות בחניון פתוח ולחכות לשאטל - --

קארין אלהרר: מה ההבדל בקרבה לבית החולים בין החניון המקורה לחניון הפתוח?

<אודי שאולוב: החניון המקורה קרוב מאד לבית החולים, אמרתי – מעלית וגשר, והחניון הפתוח הוא קצת יותר מרוחק, אבל לטובת העניין הזה יש שאטלים, שעולים לנו 170 אלף שקל.

מיכל רוזין: מה לגבי נכים שנכנסים לחניה המקורה?

<אודי שאולוב: אני חושב שזה בית החולים היחיד שיש לו כמעט 150 מקומות חניה לנכים.

<אודי שאולוב: דרך אגב, כל הנכים פטורים מתשלום.

<אודי שאולוב: יש 150 מקומות חניה - - -

<קריאה: אבל נכנסים ישר.

<קריאה: אתה לא אומר שאתה נכה, אתה לוקח כרטיס.

<אודי שאולוב: אתה לא לוקח כרטיס כי המספר מזוהה.

<אודי שאולוב: המערכת ב "הדסה" עין כרם היא עם מצלמות, אתה מגיע עם רכב נכה ואוטומטית נפתח לך השער.

<אודי שאולוב: אתה יוצא - - -

איתן כבל: מספר הנכה מוזן כבר.

מיכל רוזין: האם החניון המקורה פתוח בשישי-שבת או הפתוח?

<אודי שאולוב: אנחנו לא גובים בשישי-שבת גם במקורה, גם בפתוח וגם מסביב לבית החולים.

קארין אלהרר: אי אפשר לצאת מהחניון בשישי-שבת?

<אודי שאולוב: הוא פתוח.

<אודי שאולוב: המחסומים פתוחים.

איילת נחמיאס ורבין: מה הגביה הממוצעת פר רכב, להערכתכם?

<אודי שאולוב: אמרתי – אלה שחונים בחניון המקורה, הממוצע הוא 27 שקלים, והפתוח זה 20 שקלים.

סתיו שפיר: אני חושבת לומר משהו על משפט אחד שאמרת על זה שאנשים רוצים כביכול להתפנק, בכך שהם חונים בחניון המקורה.

<אודי שאולוב: לא אמרתי להתפנק.

<אודי שאולוב: אמרתי – מי שיותר נוח לו, שיחנה בחניון המקורה.

סתיו שפיר: מה זה "יותר נוח"?

סתיו שפיר: זה לא נוח להגיע לבית החולים, נקודה.

סתיו שפיר: אנשים נאלצים להגיע לבית החולים.

סתיו שפיר: אף אחד לא מגיע לבית החולים מרצונו, כי זו חוויה כיפית והוא בא ליהנות.

<אודי שאולוב: זה ברור.

<אודי שאולוב: אני נמצא שם.

סתיו שפיר: אני יודעת.

סתיו שפיר: בגלל זה אני אומרת את זה עם כל הכבוד.

סתיו שפיר: כל מי שמגיע, בין אם הוא בוחר לחנות בחניון יותר קרוב ובין אם הוא בוחר להגיע לחניון המרוחק יותר, מגיע למטרה שהיא לא מטרת הנאה.

סתיו שפיר: להסתכל על זה כאילו שזה בסדר לגבות מהחונים בחניון המקורה יותר כסף כי הם מקבלים בתמורה לכך איזשהו פינוק, זה פשוט - - -

<אודי שאולוב: לא אמרתי שזה בסדר, אמרתי שאנחנו צריכים להחזיר את עלויות ההשקעה.

<אודי שאולוב: קחו בחשבון שאם ה לא היה קבלן חיצוני, זו תהיה המדינה.

<אודי שאולוב: אין מישהו אחר.

<אודי שאולוב: כרגע המדינה לא נותנת כסף.

<אודי שאולוב: אני רוצה שתבינו את זה.

<אודי שאולוב: אני חושב שמישהו באוצר צריך להגיד את זה.

סתיו שפיר: - - יכול להיות - - -אני חושבת שהמדינה צריכה להשקיע יותר כסף, נקודה.

<אודי שאולוב: מישהו יצטרך לשלם על זה.

סתיו שפיר: - - -

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, הציבור משלם על המצב של "הדסה" אז שלא נגלוש.

סתיו שפיר: בואי לא נפתח את זה.

סתיו שפיר: בסדר?

איתן כבל: כיוון שאני הוא זה שמחליט מי פותח או לא – אז אני לא רוצה להתעסק עם השאלה הזו.

איתן כבל: יש לנו מספיק את "הדסה" על ראש שמחתנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החניונים מוקמים על אדמת מדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העלויות של ההקמה הן עלויות חד פעמיות, מחיר התחזוקה הוא קטן מאד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, מה שאני מציע זה שני דברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האחד, שהמדינה היא זו שתקים את החניונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חד פעמי וזה חד וחלק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה צריך להיות חלק מהשירות לחולים.

איתן כבל: אני רק אגלה לך סוד שהגזלנים הגדולים בחניונים ברחבי תל אביב, לפחות, זה חניונים של המדינה, דרך מנהל מקרקעי ישראל ודרך כל ה - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: של בתי המשפט, גם, אבל זה צריך להגיע לפה לדיון אחר, על החניונים בכלל - -

איתן כבל: נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: - - ושל החניה גם בכחול לבן, ובכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה צריך להגיע לפה, אולי בהזדמנות אחרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני מציע זה כך: אחד, תשלום חד פעמי של החניונים לכל היום, כמה שיוצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר שני – יש כאלה, ואני הייתי במקרים האלה כמה פעמים, שאתה נכנס לחניון, אתה מסתובב 10 דקות ואפילו רבע שעה ולא מוצא חניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יוצא, ופתאום אתה צריך גם לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז צריך לקבוע פרק זמן מסוים שאם אתה נכנס ואתה לא מוצא חניה, כי החניון מלא, יש מקרים כאלה, ואתה משלם ומחפש חניה גם מחוץ לבית החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז צריך לקבוע - - -

<אודי שאולוב: 20 דקות ראשונות זה ללא תשלום.

<קריאה: ב "שיבא" זה 30 דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אז צריך לקבוע את פרק הזמן גם שאם מישהו נכנס ויוצא תוך פרק זמן כזה, הוא גם לא ישלם.

סתיו שפיר: מה הזמן הממוצע שאדם נמצא בחניה?

<אודי שאולוב: אצלנו ב "הדסה", אלה שחונים בחניון המקורה, זה סדר גודל של בין 3 ל-4 שעות.

<אודי שאולוב: בחניונים הפתוחים אנחנו לא יודעים.

<אודי שאולוב: הוא מגיע וזו חניה ל-24 שעות.

מיכל רוזין: נמצאת היועצת המשפטית של משרד הבריאות?

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול – אנחנו יודעים שלא מקימים כל כך בתי חולים חדשים בישראל, אני מקווה שבקרוב יוקם.

<קריאה: דווקא כן.

<קריאה: אשדוד.

מיכל רוזין: לכן אמרתי - יש אחד שעומדים להקים.

מיכל רוזין: רציתי לשאול – האם יש התייחסות של משרד הבריאות, התייחסות בחוק, לגבי הקמת בית החולים, בוודאי יש כללים ברורים – האם חלק מההתייחסות היום כוללת התייחסות לענייני חניה?

מיכל רוזין: האם מכלילים את זה במחויבות של בית החולים להקצות כך וכך מקומות- - -

איתן כבל: כמו כל מקום שמקימים אותו.

איתן כבל: לא מאשרים לך אותו, היום, בתכנון ובניה, אם אין לך מספיק חניות.

מיכל רוזין: בדיוק, ברור.

מיכל רוזין: לכן אני שואלת אם יש חשיבה כזו - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על התפעול שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על זה מדברים.

מיכל רוזין: אבל עוד לפני התפעול.

מיכל רוזין: "איכילוב", למשל, אחת הבעיות היא לטענתו שהחניון הוא בידי יזם פרטי, גם "הדסה", אבל "איכילוב" בוודאי – הוא אומר - זה בכלל לא אני, אני לא שייך לזה, תנו לי לנהל בית חולים והחניון לא באחריותי.

מיכל רוזין: לכן אני שואלת: כנראה שנעשתה גם טעות בעבר, אבל האם קדימה יש חשיבה?

מיכל רוזין: אנחנו צריכים גם, כמובן, לתקן את טעויות העבר, אבל האם יש חשיבה קדימה?

מיכל רוזין: האם מחייבים את בית החולים להתחייב על מקומות חניה?

<אביטל וינר רומן: ככל שידוע לי, בחקיקה כיום זה לא קיים.

<אביטל וינר רומן: פקודת בריאות העם מסדירה את מתן הרישיונות לבתי החולים, והיא מתייחסת לטיפולים רפואיים שניתנים בבתי חולים.

<אביטל וינר רומן: יש גם עניינים של ציוד בבית חולים והסדרה של החדרים, אבל ככל שידוע לי, בחקיקה עצמה אין - - -

<יאיר אסרף: אבל יש תקן לחניה פר מיטות.

<קריאה: וגם, בשיפוצים שאנחנו עורכים – יחס של 3 חניות למיטה.

<גיל ברגפרוינד: קודם כל, נושא התחקיר שממנו עלו המחירים נעשה על ידי סיירת המועצה לצרכנות לפני כשנה.

<גיל ברגפרוינד: ממנו עלו גם מחירי המזון וגם נושאי החניונים שהיו יקרים, וכנראה נשארו עדיין יקרים.

<גיל ברגפרוינד: הנושא נדון בכמה ועדות וטרם הגיע לפתרון מלא.

<גיל ברגפרוינד: אני רוצה להזכיר שבחוזר מנכ"ל משרד הבריאות משנת 2011 נקבעו כמה דברים – האחד, שחייבת להיות חניה של חצי שעה חינם.

<גיל ברגפרוינד: אם זה לא נאכף, חובה לאכוף את זה.

<גיל ברגפרוינד: אני רוצה לדבר על נושא המזון, שגם נכנס פה כשירות, זה הולך יחד.

<גיל ברגפרוינד: נושא החניונים ודוכני המזון.

<גיל ברגפרוינד: היה הנושא של מכרז של רכבת, מה שנקרא – דוכני - - -

איתן כבל: עשה לי טובה.

איתן כבל: יהיה כאן כל נושא יוקר המחיה, בזה נעסוק בנפרד.

<לאה ורון: תביא בבקשה דוגמאות למחירים הגבוהים בחניונים.

<גיל ברגפרוינד: הדוגמה למחיר, המפורסם, של "איכילוב", כולם דיברו עליו - - -

<לאה ורון: למעט "איכילוב".

<לאה ורון: מה הדוגמאות הנוספות?

<גיל ברגפרוינד: אני אומר שהדוגמאות שהוזכרו הן אותן דוגמאות.

<גיל ברגפרוינד: אין דוגמה נוספת, כרגע.

<לאה ורון: ניתנו נתונים לגבי "הדסה" עין כרם.

<לאה ורון: בוא תציג נתונים נוספים לגבי חניונים בבתי החולים - הן הממשלתיים, הן של קופות החולים, והן הפרטיים.

<גיל ברגפרוינד: הנתונים שידועים לי הם גם על סביבות ה-20 שקלים, 25 שקלים.

<גיל ברגפרוינד: אין לי נתונים עדכניים.

קארין אלהרר: ידוע לך שב "אסותא" גובים עד 78 שקלים?

<גיל ברגפרוינד: אני יודע על 70 שקלים מהתחקיר שעשינו לפני שנה.

<גיל ברגפרוינד: אין לי נתונים מעודכנים לכרגע.

איתן כבל: לא נעים לי להגיד לך – נתתי לך רשות דיבור ולא הבנתי דבר ממה שאמרת.

איתן כבל: אני רוצה להיות ממוקד.

איתן כבל: האם אתה יודע לתת לנו מתוקף תפקידך נתונים?

איתן כבל: הנתונים שנאמרו כאן לגבי בתי החולים הממשלתיים ידועים.

איתן כבל: יש פה עוד סדרה ארוכה של בתי חולים.

איתן כבל: בתי חולים של קופת חולים, בתי חולים פרטיים, שאף אחד לא יודע לתת נתונים בשלב הזה.

איתן כבל: אם אתה יכול לסבר את אוזננו, בבקשה.

איתן כבל: לא? נתקדם.

<גיל ברגפרוינד: אני יודע להגיד שהמחירים דומים, ועדיין – המחירים יקרים.

קארין אלהרר: מנתונים שיש לי - ב "אסותא" יגאל אלון, עד 78 שקלים ליום, שזה 20 שקלים לשעה, וב "אסותא" ברמת החייל- 50 שקלים ליום, רק למשפחה.

קארין אלהרר: אדם שמגיע לבדו, אני לא יודעת כמה זה עולה.

קארין אלהרר: אם נשארים מעל 6 ימים יש אפילו הנחה.

<יפה הרצברג: אני רוצה להפנות אתכם לנייר העמדה שהאגודה לזכויות החולה הניחה על שולחן הוועדה.

<יפה הרצברג: אין לי עניין לחזור על כל הדברים, אני רק מבקשת שמה שהיושב ראש פתח בו, שהוועדה תצא מכאן היום עם משהו, שזה יקרה.

<יפה הרצברג: לכן אני מבקשת להפנות לסעיף 5 להצעה שלנו, ולמרות שאני יודעת שחוזר המנכ"ל מדבר רק על בתי חולים ממשלתיים, לפחות – את כל מה שנקבע לגבי בתי החולים הממשלתיים, לאכוף, ליידע את הציבור, להביא את כל ההוראות שם שלמי שמגיע פטור יידע שמגיע לו פטור.

<יפה הרצברג: שברגע שהוא בא עם טופס 17 ועושה את כל מה שצריך לעשות כדי להיכנס לבית החולים, מיד תצא לו פתקה שתיתן לו את הזכויות שלו בחניה, והוא לא יצטרך להתחיל ללכת ולברר, בלי לדעת איפה להתחיל ואיפה לגמור.

<יפה הרצברג: מה שאני מבקשת, למעשה, מהוועדה, היא שנצא מכאן עם משהו, ושהמשהו הזה – יהיה יישום של מה שיש לנו היום.

<לאה ורון: שזה רק בבתי החולים הממשלתיים.

<יפה הרצברג: כי זה מה שיש כרגע.

<יפה הרצברג: יש הצעה, יש הוראות ויש הנחיות.

<יפה הרצברג: כמובן שאנחנו בעד כל הצעות החוק וכל הדברים שנאמרו כאן, אלה הדברים הכי חשובים שיהיו, אבל כדי שנצא עם משהו ונתחיל עם משהו – ניקח את מה שיש, וניישם אותו.

איתן כבל: יש כאן עוד מישהו שחשוב לו לומר משהו, לפני שנסכם?

קארין אלהרר: מבלי לפגוע במחויבות של בתי החולים הממשלתיים, אני חושבת שמשרד הבריאות הוא הגוף שאמור לתת את הדעת גם לגבי בתי החולים הפרטיים.

קארין אלהרר: אם אנחנו כבר רוצים שר"פים ובתי חולים פרטים, אז לכל הפחות שזה יהיה לכל כיס.

איתן כבל: אני, ברשותכם, רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה.

איתן כבל: אז קודם כל, תודה רבה למציעים.

איתן כבל: דבר שני, תראו – זה נשמע, לפחות, לגבי בתי החולים הממשלתיים, סביר.

איתן כבל: אני לא רוצה להגיד שאני תומך או לא תומך, אני אדיש, בשלב הזה.

איתן כבל: ברשותכם, אני חושב שהגיע הזמן שיונח על שולחננו מסמך שעובר בית חולים בית חולים, ולפי שאלות שהוועדה תיתן - אנחנו נוציא סדרה של שאלות שאנחנו נרצה לקבל לגבי כל בתי החולים הממשלתיים, כל בתי החולים של הקופות, כל בתי החולים הפרטיים, קודם כל שיהיה מסד נתונים שאנחנו יודעים להתייחס אליו, לדבר אתו, בכלל.

איתן כבל: אני, נכון לרגע זה, לא יודע להגיד שום דבר.

איתן כבל: התחקירים והשאלות שהועלו – זה לא בא מהאוויר, מבלי להיכנס לצרות של הדסה ולבעיות במקומות אחרים.

איתן כבל: אני רוצה לקבל מסד נתונים.

איתן כבל: אם אתם לא מסוגלים לתת את זה ממשרד הבריאות, אנא הודיעו לי מהרגע שהמכתב הגיע – 24 שעות יש לכם כדי לתת תשובה אם אתם יודעים לעשות את זה או לא.

איתן כבל: אז נצטרך לתת את הדעת איך להתמודד עם השאלה הזו.

איתן כבל: כוונתי היא כך, ואני חוזר ואומר: כל בתי החולים בארץ, מספר המקומות, אני רוצה להתעסק רק עם מה שיש.

איתן כבל: לא סיפורים ולא תכניות לעתיד.

איתן כבל: נכון לרגע זה.

איתן כבל: מה שיבוא אחרי – בעזרת השם נבורך.

איתן כבל: אני מדבר על מה שיש לאזרח כשהוא מגיע לבית החולים בעת הקשה.

איתן כבל: כאב, או רק בדיקה, אף אחד לא מגיע לבית החולים כדי לבלות.

איתן כבל: אני אעביר את הקווים המנחים ואני אעביר את זה בין חברי וחברות הוועדה, גם לחוות את דעתם ואם יש להם משהו להוסיף או משהו שלא חשבנו עליו, נשמח מאד.

<לאה ורון: מי מפעיל את החניות.

איתן כבל: כן, ודאי.

איתן כבל: קודם כל – מספר החניות, מספר ממוצע של כלי רכב שנכנסים ויוצאים, באותו יום.

איתן כבל: התעריפים שבית החולים נותן לציבור, הכל מהכל.

קארין אלהרר: כולל הנחות.

איתן כבל: כולל הנחות, מי מקבל, איך מקבל, למה מקבל.

<אתי בנדלר: וכיצד מפרסמים את זה לידיעת הציבור.

איתן כבל: איך מביאים את זה לידיעת הציבור, מה קורה למי שנכנס ויצא מספר פעמים ביום - כל שאלה שיודעת לתת את התשובה, כמעט ב "כן" ו "לא".

איתן כבל: כוונתי, בלי סיפורים.

איתן כבל: מה שיש, לא סיפור.

איתן כבל: הגיע הזמן, אני אומר לכם כמי שאזניו כאן בוועדות, עוסק בזה הרבה שנים – עד לרגע זה אין מסד נתונים מסודר.

<לאה ורון: תוך כמה זמן משרד הבריאות יכול להעביר את הנתונים?

<יאיר אסרף: אני מניח שתוך שבועיים מקבלת המכתב נוכל - - -

איתן כבל: אני עוד לא יודע איך נעשה את זה.

איתן כבל: אני אתייעץ עם מנהלת הוועדה ועם היועצת המשפטית.

איתן כבל: יכול להיות שעל אחד או שניים מכם נטיל עבודה טכנית של ניתוח הנתונים וחיתוך – מה משותף לכולם מבחינת מה שבסדר, ומבחינת מה שלא בסדר.

איתן כבל: לעבור כל בית חולים ולתת עליו את הדעת.

<לאה ורון: - - - מ.מ.מ של הכנסת.

<יאיר אסרף: אפשר גם צוות משותף, נשמח לשתף פעולה.

איתן כבל: אתם, קודם כל, חייבים לספק לנו את הנתונים האלה.

איתן כבל: יש לכם שבועיים מרגע קבלת המכתב לתת את המענה, ואני מבקש – שזה יהיה מענה לאנשים לא אינטליגנטיים.

איתן כבל: שלא אצטרך להרים טלפון ולשאול מה זה אומר.

איתן כבל: שזה יהיה הכי פשוט: מספר חניות, ממוצע – אם אין לך ממוצע, כתוב: "לא ידוע".

איתן כבל: הגיע הזמן שגם לכם יהיה מסד נתונים כזה, כי זה נושא שהוא בתודעה הציבורית.

איתן כבל: יכול להיות שהמצב הוא לאין שיעור יותר טוב.

איתן כבל: אם אתה תצא מהחדר הזה ותשאל כל אזרח שעובר, ןתישאל אותו על החניונים הוא יגיד לך – קטסטרופה.

איתן כבל: זו התחושה.

איתן כבל: אני נחוש, יחד עם חברי לוועדה, שבזמן שאני פה זה ישתנה.

איתן כבל: אני לא ארשה לעצמי שיהיה עוד תחקיר או כתבה שאומרת, אחרי שקיימנו פה את הדיונים, שלא נעשה דבר.

איתן כבל: תודה רבה לכם, יום נפלא.

איתן כבל: הישיבה נעולה.