ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2015-06-14 12:30

אברהם נגוסה: תודה רבה, כבוד הרב, חבר הכנסת מוטי יוגב, הצוות.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם כולם, שמשתתפים בישיבה, שבאנו לבחון את קליטת הנוער העולה באולפן הר נוף בירושלים.

אברהם נגוסה: תודה רבה, כבוד הרב, שקיבלת אותנו בהתראה קצרה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לך ולצוות.

אברהם נגוסה: תודה רבה גם לישעיהו יחיאלי, גם שעזרת לנו בארגון הזה.

אברהם נגוסה: אנחנו פה ראינו מפעל חיים של כבוד הרב.

אברהם נגוסה: ראיתי את התמונה, שכחייל שחררת את ירושלים עם צבא ההגנה לישראל, ובמקום הזה בנית מפעל חיים – חיים של קליטת עלייה, חיזוק מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: עלייה היא מבורכת, וחיזוקה של ישראל – אחת הדרכים לחזק את מדינת ישראל היא העלייה, שיעלו הרבה יהודים למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: לכן כל מה שאתם עושים פה – אתם בונים את האנשים – אני רואה שמלמדים עברית וחינוך.

אברהם נגוסה: גם אתם בונים משפחה.

אברהם נגוסה: ראינו את הזוגות פה.

אברהם נגוסה: לכן זה מאוד מבורך.

אברהם נגוסה: אתן תלמידות, וכששמעתי שבנעל"ה בעקבותיכן גם ההורים והאחים עולים, נזכרתי בשבת, ברשות כבוד הרב – קראנו את פרשת שלח.

אברהם נגוסה: נשלחו 12 שליחים, לראות את ישראל.

אברהם נגוסה: באו לראות, איך הארץ.

אברהם נגוסה: נציגים מ-12 שבטי ישראל.

אברהם נגוסה: אני מקשר את זה – אתם השליחים היום.

אברהם נגוסה: אני לא יודע את מספרכם, אבל ודאי אתם מעל 12 שליחים פה במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: אתם מגלים את החיים בישראל – איך ישראל.

אברהם נגוסה: אתם שולחים מסר להוריהם, לאחיהם, ובעקבות זה עולים לישראל.

אברהם נגוסה: בזה יש לכם אחריות כפולה: לא רק ללמוד ולהתיישב בארץ, וגם למשוך, לשכנע את המשפחות, שיעלו לישראל.

אברהם נגוסה: לכן יישר כוח.

אברהם נגוסה: זו משימה לא קלה.

אברהם נגוסה: גם אני הייתי עולה חדש.

אברהם נגוסה: עליתי לפני שלושים שנה, כמו שאתם עליתם עכשיו.

אברהם נגוסה: עליתי מאתיופיה.

אברהם נגוסה: הכול התחלתי חיים פה.

אברהם נגוסה: אני חושב שמדינת ישראל, שקלטה מיליוני עולים, ואני בהם – נקלטתי, קיבלתי סיוע מהמדינה, קיבלתי סיוע מאנשים כמו כבוד הרב יצחק קלמן.

אברהם נגוסה: אנשים אחרים קלטו אותי, עזרו לי, וקיבלתי השכלה, תארים, והנה, גם הגעתי אל כנסת ישראל.

אברהם נגוסה: זה הסיפור של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: לכן אני מעודד אתכם – כמו שאני נקלטתי, גם אתם תיקלטו.

אברהם נגוסה: יש לכם הזדמנות.

אברהם נגוסה: אני רואה באולפנה – יש אנשי מקצוע נפלאים, שעוזרים לכם ומלמדים אתכם.

אברהם נגוסה: יש לכם ההזדמנות.

אברהם נגוסה: רק לקבל הזדמנות – זה לא מספיק; חשוב להשקיע.

אברהם נגוסה: הזדמנות והשקעה – אפשר להצליח.

אברהם נגוסה: תצליחו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

יצחק קלמן: תודה לכבוד היושב-ראש.

יצחק קלמן: מילים חשובות.

יצחק קלמן: מוטי.

מרדכי יוגב: ברשות הרב קלמן וישעיהו יחיאלי, ראש נעל"ה – תכף נספר משהו עליו – ודולי וכל הצוות שפה.

מרדכי יוגב: אני באמת מתרגש.

מרדכי יוגב: כמו שאמר ידידי יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אברהם נגוסה – זה מפעל חיים.

מרדכי יוגב: "מכלכל חיים בחסד" חבל על הזמן.

מרדכי יוגב: זה תחיית המתים של עם ישראל, שנאספות העצמות.

מרדכי יוגב: לחוש ולהרגיש.

מרדכי יוגב: הזכיר פה ידידי אברהם את פרשת השבוע.

מרדכי יוגב: גם שם זה "עלה נעלה" – משם זה לקוח.

מרדכי יוגב: וירשנו אותה, כי נכול נוכל לה.

מרדכי יוגב: ולומר שבאמת ארץ ישראל – טובה הארץ מאד-מאד.

מרדכי יוגב: בארץ ישראל, בעזרת ה', עם ישראל יגדל.

מרדכי יוגב: ובאמת להרגיש שפה מתממש חזון הנביאים.

מרדכי יוגב: מזרה ישראל יקבצנו, אמר הנביא ירמיהו – מי שפיזר את ישראל, והוא אמר את זה לפני כמעט 2,500 שנה.

מרדכי יוגב: ואנחנו היום רואים בעיניים, איך מאתיופיה ומאיראן ומאוקראינה ומצרפת ומארצות הברית ומאנגליה ומכל העולם מזה כ-150 שנה מתקבצים ובאים.

מרדכי יוגב: זה בלשון של בנות – שאי סביב עינייך, וראי כולם נקבצו באו לך.

מרדכי יוגב: ומורי ורבי אברהם צוקרמן ז"ל, ואני כל פעם אומר את זה – כי כולם כעדי תלבשי, ועכשיו אני רוצה להוסיף – כי כל אחת ואחת מכל מקום, וכל אחת ואחת היא חרוז מיוחד.

מרדכי יוגב: יש חרוזים בצבעים שונים.

מרדכי יוגב: איש על דגלו, והביחד הזה עושה את כל עם ישראל חזק ומאוחד בארץ ישראל.

מרדכי יוגב: אוסיף עוד שאני מאחל לכל הזוגות, שיהיה בנין עדי עד, וגם לכולן פה, שתזכה למצוא את בן זוגה, וכל המפעל הגדול הזה, שהקב"ה ימלא את משאלות כולם – ההנהלה וכל אחת ואחת לטובה, בעזרת ה'.

מרדכי יוגב: תודה.

יצחק קלמן: תודה.

ישעיהו יחיאלי: ממש בקיצור, כי הבנות מחכות לארוחת צהריים.

ישעיהו יחיאלי: ..

ישעיהו יחיאלי: הזכרת את פרשת השבוע.

ישעיהו יחיאלי: פרשת שלח לך – עשרה נגד שניים.

ישעיהו יחיאלי: הרוב היו נגד הארץ.

ישעיהו יחיאלי: זאת אומרת שלא תמיד הרוב צודק.

ישעיהו יחיאלי: בתור חברי כנסת – חשוב שתדעו.

ישעיהו יחיאלי: ..

ישעיהו יחיאלי: מה שאנחנו רואים כאן זה התיקון של חטא המרגלים.

ישעיהו יחיאלי: אנחנו יודעים שחטא המרגלים קרה בתשעה באב.

ישעיהו יחיאלי: הם בכו בכייה של חינם, ומאז כולנו בוכים לפחות פעם בשנה על האסונות והחורבנות שקרו לנו.

ישעיהו יחיאלי: התיקון זה כל אחד ואחת שמגיעים לכאן.

ישעיהו יחיאלי: בזה אנחנו מתקנים את חטא המרגלים, כי כשהן באות –מה הן אומרות?

ישעיהו יחיאלי: טובה הארץ מאד-מאד.

ישעיהו יחיאלי: ומה שאני רוצה להגיד לכן, תוך שלושים שנה אפשר להגיע משדה התעופה לכנסת.

ישעיהו יחיאלי: תחשבו על זה.

יצחק קלמן: תודה.

יצחק קלמן: ורדה, כמה מילים.

ורדה שרגאי: קודם כל, חשוב לי לומר שמחמם את הלב לראות כל פעם שאני מגיעה לכאן – היום ראיתי גם את התוצרים, את הבוגרות; בפעמים הקודמות ראיתי את התלמידות.

ורדה שרגאי: באמת, כמשרד חינוך שמלווה, וגם תומך כלכלית בכם פה, באמת אני רואה שהעמל והנתינה שניתנת פה – השמיים הם הגבול בשבילכם להצליח.

ורדה שרגאי: עלו והצליחו.

יצחק קלמן: הגברת שפרה, מנהלת מחוז ירושלים.

שפרה קירשנבאום: שלום לכולם, אני ממשרד הקליטה.

שפרה קירשנבאום: הצענו את עזרתנו למנהלת האולפן – דווקא לא לנערות הצעירות, אבל לבוגרות יותר, את הסיוע שמגיע ממשרד הקליטה לעולים חדשים ולעולות חדשות.

שפרה קירשנבאום: אני רוצה שנציגה מהמשרד שלנו תגיע, תזמינו אותנו, ונשב עם אנשים, ושתמצו את כל הזכויות שמגיעות לכם.

דוברת: היא תביא אתה רשימת קורסים.

דוברת: זה מאוד חשוב לבנות.

שפרה קירשנבאום: לא כולם זכאים, אבל קודם כל נגיע לכאן.

שפרה קירשנבאום: נסביר לכם את המסגרת שלנו, ואחר כך ניכנס לפרטים.

שפרה קירשנבאום: שאלתי אם מישהו כאן היה במשרד הקליטה – אמרתם שלא.

שפרה קירשנבאום: אנחנו נשמח להגיע לכאן, ולשוחח אתכם.

שפרה קירשנבאום: יישר כוח על כל העשייה שנעשית כאן.

שפרה קירשנבאום: כל הכבוד.

יצחק קלמן: תודה.

יצחק קלמן: אני מבקש לעלות למעלה לכמה דקות שיחה.

יצחק קלמן: אני חושב שהתרשמתם.

קריאות: מאוד.

יצחק קלמן: אספר לכם סיפור קצר מעצמי.

יצחק קלמן: אני התחנכתי בעליית הנוער בעצמי, מגיל 10.

יצחק קלמן: עד גיל 10 – אני לא רוצה לדבר.

יצחק קלמן: יש פה יותר מדי אור...

יצחק קלמן: אגיד בשתי מילים: אבי ז"ל נהרג במלחמת הנאצים, השואה.

יצחק קלמן: אמי - עוד קודם.

יצחק קלמן: כאשר היא שמעה שלקחו אותו למחנות עבודה, וזה היה בדיוק עשרה שבועות אחרי שהיא ילדה אותי, לקחו אותה לבית חולים, ותוך יומיים-שלושה, בלי שהיתה לה מחלה – היא לא יכלה לסבול את זה, שמהונגריה – אמנם שם זה התחיל ונגמר ב-44'.

יצחק קלמן: מאז, ברוך ה' – אולי נספר את זה, וזה חשוב: שני האחים שלי גם לא נשארו.

יצחק קלמן: נשארו לי עוד חמישה אחים.

יצחק קלמן: כאשר היו בני 7, 8 – אני הקטן – ורצו להבריח אותם לכפר נידח, שהאמינו שלשם הגרמנים לא ייכנסו.

יצחק קלמן: המשפחה – היו ידידים לא יהודים, והאשה באה לקחת את שני האחים, שהיא תחביא אותם – היא לא יהודייה, אין לה שום בעיה.

יצחק קלמן: ואז ביקשו משני האחים – יום הזיכרון שלהם היה בשבוע שעבר, ולכן אני מספר את זה – ביקשו מהם, שכשתהיה ביקורת ברכבת, אתם הולכים עם האשה שהיא לא יהודייה.

יצחק קלמן: אל תגידו שאתם יהודים.

יצחק קלמן: התשובה שלהם היתה: לא נתכחש לזה שאנחנו יהודים.

יצחק קלמן: אנחנו לא יכולים להתכחש לזה – ילדים בני 7 ו-8, וכך היה.

יצחק קלמן: היתה ביקורת, והם היו כמו ילדים יהודים.

יצחק קלמן: יש פנים קצת שונות, ויותר לא ראינו אותם.

יצחק קלמן: נדלג על יתר הדברים.

יצחק קלמן: פה הראיה הגדולה ביותר, שילדים של שואה, שעברו את כל מה שעברו, ואני לא צריך להגיד לכם מה זה לגדול בלי הורים.

יצחק קלמן: נכון – בעזרת משפחה, ומוסדות – לאן אפשר להגיע פה בארץ?

יצחק קלמן: זה מה שמדרבן אותי, שאפשר בארץ לגדל, לגדול.

יצחק קלמן: קודם כל, האדם בעצמו גדל.

יצחק קלמן: אפשר לתת חיים ל-200 בנות, וכל כמה שנים זה 200 בנות, ועוד, ועוד, ולתת חיים אצלי, פירושו שמחת החיים.

יצחק קלמן: אנחנו לקראת סוף השנה.

יצחק קלמן: כל שבת כיתה מגיעה אלינו לשבת, והם סועדים אצלנו.

יצחק קלמן: זה הגמר.

יצחק קלמן: ואז אני מדובב את התלמידות – זה לא קל – מה יש לכן חדש פה בארץ?

יצחק קלמן: בת אחת אמרה, שעד אז אני לא פתחתי את הפה, ופה קיבלתי את האישיות שלי.

יצחק קלמן: פה אני יודעת מי אני ומה אני, וזה בשבילי הפרס הגדול ביותר, שאני, שהקמתי את המקום הזה, וכמחנך וכמורה וכלוחם פה בארץ, יכול לקבל.

יצחק קלמן: הבת השנייה אמרה שעכשיו אני יודעת, הסבים שלי, שמעתי שנהרגו ברוסיה, כי היו יהודים.

יצחק קלמן: לא ידעתי, מה זה יהודי?

יצחק קלמן: למה הם נהרגו?

יצחק קלמן: עכשיו אני מתחילה להבין למה הסבים שלי נהרגו.

יצחק קלמן: עד עכשיו לא ידעתי.

יצחק קלמן: וזה נותן לי את החיים שלי.

יצחק קלמן: וכדומה, וכדומה.

יצחק קלמן: אלה הדברים.

יצחק קלמן: עם כל זאת – ניגש כמה דקות לתכל'ס – יש עזרה גדולה.

יצחק קלמן: אקריא לכם את כל העזרה: יש עליית הנוער, לאלו שלא בנעל"ה, יש נעל"ה, לאלו שלא בעליית הנוער.

יצחק קלמן: עם זה סגרנו את כל התקציב, את בניית התקציב של המקום הזה.

יצחק קלמן: תבינו – העבודה שפה נעשית, זו לא עבודה של מוסד רגיל, שיש הורים, ובגדים, צריך קצת ספרים – נותנים; צריך קצת עידוד וכדומה.

יצחק קלמן: פה אנחנו מקיפים את כל הבעיה.

יצחק קלמן: אם הבית היא לא אם בית כמו בכל המוסדות, אם ורדה תאשר את זה, לניקיון; פה היא אמא, וגם לניקיון, ואנחנו חייבים גם בנושא הזה, שונה לגמרי, מה שהם ראו בחו"ל.

יצחק קלמן: כלומר יש לנו פה בנייה של אישיות של החיים, של החיים הישראליים, של החיים עם המסורת, עם הדת, שימשיכו הלאה.

יצחק קלמן: התלמידות שלנו, כמעט כולן – אלו שסיימו – עובדות ונחטפות.

יצחק קלמן: כשהן אומרות: אנחנו מבית אולפנה – יש לנו שם, שהן נחטפות.

יצחק קלמן: הבנות ישרות, טובות, וכמעט כולן עובדות.

יצחק קלמן: אבל לקחת בת מגיל כיתה ט' בלי הורים, ולעשות עבודה כפי שאני מבין את העבודה, ולהוציא אותה כשהיא עצמאית, תורמת למדינה – היא לא זקוקה יותר לאף אחד – והיא נשואה – אלו הוצאות גדולות מאד-מאד.

יצחק קלמן: אני לא הולך לבקש משהו מיוחד.

יצחק קלמן: אני פונה ליושב-ראש, ומבקש ממנו פשוט, דבר שמוסדות אחרים מקבלים ואנחנו לא.

יצחק קלמן: יש ועדת לאור, שנותנת למוסדות כך וכך סכום כסף – איני יודע בדיוק כמה, אבל יש 100% של ועדת לאור, שאינו מספיק.

יצחק קלמן: אנחנו, המוסדות הדתיים, כולנו מקבלים רק 85% של ועדת לאור.

יצחק קלמן: למה?

יצחק קלמן: זאת הבקשה היחידה שלי.

יצחק קלמן: יש לי עוד הרבה בקשות, אבל זאת הבקשה הפשוטה, ההגיונית, הישרה – להשוות את כל המוסדות – אפילו אני לא מבקש על עצמי, על בית אולפנה – להשוות את כל המוסדות הדתיים, ממ"ד – אנחנו במסגרת ממ"ד – ליתר המוסדות, שמקבלים 100%, שגם זה לא מספיק.

מרדכי יוגב: צריך להביא את זה לוועדת חינוך דווקא.

ורדה שרגאי: אנחנו מבקשים מוועדת החינוך, אבל לא מסוגלים לתת יותר מ-85.

ורדה שרגאי: בכלל, כל סל לאור – לא עדכנו אותו עשרות בשנים.

ורדה שרגאי: זו הבעיה, שהמוסדות הפנימייתיים- - - כפרי הנוער הם גם מודרכים, מה שהם לא, אז מקבלים תוספת מודרכים.

ורדה שרגאי: לבית אולפנה אין גם את זה.

ורדה שרגאי: אני חושבת שעל זה הרב קלמן מדבר.

יצחק קלמן: מגיע לבנות חינוך, גם רווחה, גם חדרים, מגיע להם כמו לכולם.

יצחק קלמן: מה עוד ש – איך לומר את זה?

יצחק קלמן: אני לא אוהב להתגאות – המוסד הזה מקבל ציונים לשבח הן ממשרד החינוך, מכל המקומות.

מרדכי יוגב: אז תן לי דוגמה של מישהו שמקבל 100% לאור.

ישעיהו יחיאלי: אני לא רוצה להתחיל עניין של כסף.

ישעיהו יחיאלי: אם אני מדבר, אני רוצה קודם כל לומר מילה על המקום הזה.

ישעיהו יחיאלי: אני חושב שגם בתנאים שאנחנו יושבים כרגע, זה מראה לאן הגענו – שהקו המנחה פה הוא קו של הצנע לכת.

ישעיהו יחיאלי: אין פה בניינים מפוארים.

ישעיהו יחיאלי: כל המוסד הזה, שקיים כבר עשרות בשנים, יושב בדירות שכורות.

ישעיהו יחיאלי: ראיתם את הכיתות?

ישעיהו יחיאלי: אין עוד כיתות כאלה בארץ.

ישעיהו יחיאלי: הפנימייה – אותו דבר.

ישעיהו יחיאלי: הם שוכרים דירות לפי הצורך.

ישעיהו יחיאלי: באות עוד 200 בנות – הרב אמר:

ישעיהו יחיאלי: אני שוכר עוד דירות.

ישעיהו יחיאלי: את זה אני אומר בשבח האכסניה, שחשוב שנדע איפה היינו.

ישעיהו יחיאלי: ראינו דוגמה אחרת רק לפני שעתיים, ששם גן עדן – לא שפה לא, אבל במובן הפיזי עולם המושגים הוא אחר לגמרי.

ישעיהו יחיאלי: מבחינת נעל"ה, אנחנו נמצאים באחד המוסדות המובילים של נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: כאן מתחנכות כל שנה כ-100 בנות.

ישעיהו יחיאלי: הם פרצו דרך בנושא של כיתות – זה הוזכר.

ישעיהו יחיאלי: היתרון של עוד שנה בארץ, מעבר לזה שלמדינה זה עולה יותר – בסוף זה עולה פחות, מפני שכל שנה שמתחנכים פה, בחינוך העל-יסודי, אנחנו חוסכים אחר כך במכינה הקדם האקדמית, בלימודים הגבוהים.

ישעיהו יחיאלי: רכישת העברית נעשית הרבה יותר מוקדם, והרבה פחות בלחץ של מבחני הבגרות.

ישעיהו יחיאלי: גם בעניין הזה הם היו פורצי דרך, ומה שהצליח פה הפך למודל בכל נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: היום יש לנו מבין השנתונים שמגיעים לארץ בהתחלה – כשליש מגיעים בכיתה ט'; שני-שלישים מגיעים בכיתה י', מכל העולם.

ישעיהו יחיאלי: זה אודות למה שנעשה כאן.

ישעיהו יחיאלי: מה שהוסבר פה לעניין התעריפים, כמו שוורדה הזכירה, יש תעריף לאור.

ישעיהו יחיאלי: הלאור הזה עוד חי, אבל עשרות שנים כבר לא במינהל הציבורי.

ישעיהו יחיאלי: הוא עבד באגף התקציבים, לדעתי, בשנות ה-60', ומאז מעדכנים את התעריף על זה מדדית בלבד.

ישעיהו יחיאלי: מה שהמדינה נותנת למוסדות הקולטים זה אחוז מהתעריף.

ישעיהו יחיאלי: יש מקומות של 85%, יש מקומות של 100%, למשל התנועה הקיבוצית.

ישעיהו יחיאלי: ויש המודרכים, שאני לא יודע להעריך את זה, אבל נגיד, זה 120% לאור.

ישעיהו יחיאלי: מה שהם אומרים: גם אנחנו רוצים עד 120, ואם לא, לפחות 100.

ישעיהו יחיאלי: במה הם שונים מאחרים?

ישעיהו יחיאלי: יש כאן בעיה יסודית.

ישעיהו יחיאלי: נכון שזה קשור לוועדת החינוך, אבל ועדת העלייה היא הפה של התלמידים העולים, גם כשנמצאים במערכת החינוך.

ישעיהו יחיאלי: אי-אפשר להגיד שילד נעלה וילד שיש לו משפחה בארץ, זה אותו דבר.

ישעיהו יחיאלי: האחריות שנדרשת מהם, מה שאנחנו דורשים מהם בשם המדינה, זה 24 שעות, שבעה ימים בשבוע, כל ימות השנה כולל שבתות וחגים, וכשהרב אמר קודם: הם היו אצלנו – אני לא יודע אם הבינו: הם היו אצלו בבית.

ישעיהו יחיאלי: "אצלנו" זה לא פה בפנימייה.

ישעיהו יחיאלי: זה כל שבת הם פה, כל שבת שהם לא יוצאים.

ישעיהו יחיאלי: לכן נקודת המוצא- - -

יצחק קלמן: לא אצלי לבד; כל הצוות.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר שהמחויבות שנדרשת מהם, לקחת ילד בלי הורים, לא יכולה להיות מושווית בבסיס לתלמיד רגיל שבא לפנימייה.

ישעיהו יחיאלי: כשאני למדתי בפנימייה, הייתי יוצא הביתה פעם בשלושה שבועות.

ישעיהו יחיאלי: הנכדים שלי יוצאים שלוש פעמים בשבוע, כי החינוך הפנימייתי כבר לא מה שהיה פעם, לישראל.

ישעיהו יחיאלי: פה מדובר בילדים שזה ביתם היחיד.

ישעיהו יחיאלי: לכן עצם ההשוואה לתלמידים הישראליים היא בעייתית.

ישעיהו יחיאלי: אי-אפשר לתקן הכול בבת אחת, אבל התיקון הראשון שיהיה ביוזמת

ישעיהו יחיאלי: כם – להשוות את כל תלמידי נעל"ה לרמה הגבוהה של ההחזקה.

ישעיהו יחיאלי: אחר כך נטפל ביתר.

דנה גורדון: למה משרד הקליטה לא- - -

ישעיהו יחיאלי: משרד הקליטה אחראי עליהם מרגע שהם אזרחים, קודם כל.

ישעיהו יחיאלי: ומרגע שהם אזרחים יש סל סיוע לבוגרי נעל"ה, שמופיע בהוראת שעה של משרד הקליטה.

ישעיהו יחיאלי: משרד הקליטה מתייחס לבוגרי נעל"ה לא כעולים, כי הם לא יכולים לקבל סל קליטה אחרי שהמדינה החזיקה אותם שלוש-ארבע שנים בבית ספר, אז יצרו סל מיוחד של סיוע לבוגרי נעל"ה, שזה היום כל הלימודים האקדמיים עד סוף תואר ראשון – זה השתנה השנה; עד עכשיו זה היה שנתיים.

ישעיהו יחיאלי: קודם כל, השכלה גבוהה ארבע שנים.

ישעיהו יחיאלי: מעבר לזה, יש סכום מסוים שמקבלים אותו בשלוש פעימות, מהרגע שהתאזרחו – שלוש פעמים סכום מסוים.

דוברת: וחיילים או חיילות ושירות לאומי מקבלים סיוע נוסף.

ישעיהו יחיאלי: ודאי.

ישעיהו יחיאלי: לכן הבעיה שלנו היא לא משרד הקליטה.

ישעיהו יחיאלי: השאלה והתשובה נמצאות במשרד החינוך.

ישעיהו יחיאלי: תלמידי נעל"ה כולם יושבים על החלטת ממשלה, אחת מ-92', אחת מ-2002, ואחת מ-2012.

ישעיהו יחיאלי: היתה הרעה.

ישעיהו יחיאלי: לא עניין של אזרחות.

דנה גורדון: אפשר לנסות להוציא מכתב לשר החינוך הנכנס, לנסות להגדיל את זה, ואם זה לא ילך, לפנות לוועדת החינוך, ולקיים ישיבה משותפת.

ישעיהו יחיאלי: בהחלט.

ישעיהו יחיאלי: זה נראה לי תיקון מהיר, מיידי.

ישעיהו יחיאלי: ביכולת

ישעיהו יחיאלי: כם ליזום אותו.

יצחק קלמן: אני פה נותן הבטחה – באותו רגע שתתקנו, אקח עוד 50 שנות.

יצחק קלמן: לא אסתפק במה שיש.

יצחק קלמן: אקח עוד ועוד.

יצחק קלמן: היום אני קצת בפחד.

יצחק קלמן: אני מבטיח לכם שתבואו לבקר.

ורדה שרגאי: הרב קלמן, אנחנו נלחמים בוועדת החינוך של הכנסת, להעלות את לאור, כי זה לא ריאלי – לא לעולים ולא לישראלים.

ישעיהו יחיאלי: זה לא רק המלחמה שלהם.

ישעיהו יחיאלי: היו שני דוחות של מבקר המדינה, שטיפלו בסל לאור.

אברהם נגוסה: אני חושב שיש מה לעשות.

ישעיהו יחיאלי: ברור – אתם בתחילת קדנציה.

אברהם נגוסה: אם זה לא בעיה של התאזרחות, כמו משרד הקליטה, ומשרד החינוך – אין בעיה כזאת, אני חושב שאנחנו כוועדה נפנה לשר החינוך.

מרדכי יוגב: גם סל לאור – למה הוא מחולק לא בשווה?

מרדכי יוגב: למה הקיבוצים מקבלים X, ואתם X מינוס?

ישעיהו יחיאלי: אז אני ניסחתי את זה פוזיטיבית – בואו נשווה אותם לרמה העליונה של ההחזקה.

אברהם נגוסה: אסטרטגיה נכונה.

ישעיהו יחיאלי: חבר הכנסת יוגב, לא באנו פה לדון על נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: אמרתי את זה ליושב-ראש בתחנה הראשונה: רוצים ישיבה על נעל"ה – נעשה ישיבה על נעל"ה.

ישעיהו יחיאלי: באתם לראות שני מוסדות, העלו בפניכם בעיה, אז הצעתי לכם פרשנות וכיוון פעולה.

אברהם נגוסה: תודה רבה, כבוד הרב.

אברהם נגוסה: מאוד נהנינו לראות את מפעל החיים שאתם עושים.

אברהם נגוסה: תמשיכו ותעשו.

אברהם נגוסה: הצלחה בכל זה.

אברהם נגוסה: אנחנו נעשה מה שאפשר לעשות בכנסת ישראל, עם החברים כמו חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: אמרתי לאברהם נגוסה, שזה שהיה יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה הקודם, יואל רזובוב, יוצא ברית המועצות לשעבר, ועכשיו יש יוצא אתיופיה.

מרדכי יוגב: אני מאחל, שהבא יהיה מצרפת, מאוקראינה, מבני מנשה, עד שנקבץ את כולם.

מרדכי יוגב: אסור שייקרא: עלייה.

יצחק קלמן: בזה תהיה תפארתך – עוד קבוצה של בנים, עוד קבוצה של בנות.

יצחק קלמן: אנחנו נעשה את העבודה הקשה.

יצחק קלמן: קשה לנו לשאת את זה.

יצחק קלמן: תודה לכם.