ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 2, 2015-06-08 10:00

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

ניסן סלומינסקי: הישיבה היא ישיבה ראשונה לאחר ישיבת המינוי.

ניסן סלומינסקי: זו היא הישיבה הראשונה של הוועדה.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה שבמהלך השבוע אוכל לדבר בנפרד עם כל אחד מחברי הוועדה, ואחר כך נתקדם.

ניסן סלומינסקי: ברוכים הבאים חברי.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, נציגי הממשלה לענפיה, אם יש כאן ציבור נוסף שיצטרף אז בשמחה, בכלל – כמה דברים שאנחנו רגילים לעבוד אתם – אל"ף, שאף אחד מהדוברים לא ידבר אלא אם קיבל רשות דיבור.

ניסן סלומינסקי: אם יהיה צורך נקציב זמן.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מאד שאף אחד לא ייכנס לדברי השני, גם אם יש לו המון מה לומר, שימתין.

ניסן סלומינסקי: נא להירשם ונתקדם לפי הסדר.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, לפחות מבחינתי – אנחנו משתדלים שהישיבות תהיינה פתוחות.

ניסן סלומינסקי: גם חברי כנסת שפורמלית לא שייכים לוועדה יכולים להגיע, גם אם יש אנשים וגופים חיצוניים שיש להם מה לומר, אנחנו בשמחה נשמע אותם, גם.

ניסן סלומינסקי: מבחינת השקיפות, לוועדה הזו יש שקיפות גדולה מאד ואני מקווה שאנחנו לא מגיעים למצב של over.

ניסן סלומינסקי: מזכירת הוועדה תסביר איך ניתן למצוא את החומר.

<דורית ואג: ככלל, יש לנו פורטל מאד מוצלח.

<דורית ואג: כל נייר מועלה אליו, לפי הנושא.

<דורית ואג: חברי הכנסת מקבלים יום קודם את כל החומרים לאותה ישיבה.

<דורית ואג: גופים שמוזמנים לכאן ומבקשים להביע את דעתם, מוזמנים תמיד לשלוח גם עמדה בכתב לפני הישיבה, אם רוצים שאנשים יספיקו לקרוא את זה.

<דורית ואג: כשמביאים את זה לישיבה זה פחות יעיל.

ניסן סלומינסקי: אז שוב, נשתדל למקסימום חומר, נשתדל שסדרי היום ייצאו בזמן – אמרו לי שיש אפשרות להוציא חודש מראש, אבל זה בטח יהיה רק לנושאים הכבדים שיש להם פעם בשבוע או פעם בשבועיים ישיבה.

ניסן סלומינסקי: הנושאים האחרים, נשתדל אם אפשר להוציא שבוע לפני כן כדי שאנשים יידעו מה צפוי ואיך לתכנן.

ניסן סלומינסקי: אני מודע שבגלל ההרכב הקואליציוני ישנם הרבה ח"כים שמכהנים בהרבה ועדות ויצטרכו לתמרן בין הוועדות.

ניסן סלומינסקי: נכון שבסופו של דבר, יכול לבוא ח"כ רק להצבעה, לאחר שהוועדה קיימה חמישה דיונים, בלי שהוא היה באף דיון.

ניסן סלומינסקי: זה נכון, זה לא רצוי, ונעשה מאמצים שהח"כים יגיעו גם לישיבות עצמן ולא רק להצבעות, כשיהיו גיוסים.

ניסן סלומינסקי: דבר אחרון – נקווה שלא נעבוד פה לפי קואליציה-אופוזיציה כי הנושאים שעולים פה הם נושאים שהם בליבת השלטון, רובם, והם חשובים לכולנו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו תמיד נשת

ניסן סלומינסקי: דל שההחלטות תהיינה אם לא פה אחד אז לא לפי חתך של קואליציה-אופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: נקווה שזה לא יהיה תמיד אוטומטית לפי החלוקה הזו.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו באופוזיציה חושב שהדבר הוא טוב הוא תמיד יוכל להצביע בעד.

ניסן סלומינסקי: אני מקווה מאד שבאמת הדיונים יהיו לגופו של עניין, כי חוץ מחוקים מסוימים שאני מודע לזה שהם יהיו תלויים בקואליציה-אופוזיציה, אני מקווה שבכל החוקים זה יהיה כך.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש, גם בשביל הפרוטוקול וגם בשבילנו – שכל מי שמדבר יציג את עצמו.

ניסן סלומינסקי: נתחיל את הדיון.

ניסן סלומינסקי: הדיון הוא בתקנות חובת המכרזים.

ניסן סלומינסקי: הממשלה, ובצדק, מרגישה, וגם הציבור, כך אני חושב, שישנו אזור – ובשנים האחרונות זה בדרום, שהוא מוכה מאד מבחינה ביטחונית, הטילים, ההתרעות והאזעקות, ואם חשבנו שהעניין נפתר, בפועל גם אתמול היו עוד טילים, והדבר משבש מאד את חיי התושבים, חיי המסחר והתעשייה.

ניסן סלומינסקי: הממשלה, בצדק רב, החליטה לתת איזושהי עדיפות לאותם מפעלים שנמצאים בעוטף עזה.

ניסן סלומינסקי: העדיפות פה מורכבת משתי נקודות – נקודה אחת מבחינת ההצעה שמאפשרים לתת הצעה נמוכה יותר וגם אז היא תזכה, ודבר שני, יותר מסובך – בנושא של איך מגדירים את תוצרת הארץ, שנותנים עדיפות לעניין הזה.

ניסן סלומינסקי: זו ההצעה שקיימת פה.

ניסן סלומינסקי: כשאני קיבלתי את זה היה חסר לי מאד הנושא המרכזי – קריטריון.

ניסן סלומינסקי: היתה רשימה של 50 יישובים אבל לא היה קריטריון שמלווה.

ניסן סלומינסקי: צריך שיהיה קודם כל קריטריון ואז הרשימה של מי נכנס ומי לא.

ניסן סלומינסקי: נקודה שניה שהיתה חסרה לי היתה הנושא שמי שחותם – כאן זה ראש הממשלה כשר האוצר, ואני יודע שהיום יש שר אוצר אחר.

ניסן סלומינסקי: שני הנושאים האלה נפתרו.

ניסן סלומינסקי: אל"ף, מאחר וזו החלטת ממשלה אז ראש הממשלה חותם, לא כשר אוצר.

ניסן סלומינסקי: הנושא השני נפתר בכך שהם צרפו היום את הקריטריון.

אלעזר שטרן: אני רק אבהיר – הקריטריון לא עלה לאתר הוועדה, הוא בהתכתבות פנימית שהיתה ביני לבין משרד הכלכלה והאוצר.

אלעזר שטרן: זה יבוא אליכם כרגע במסגרת מייל, שהיה.

אלעזר שטרן: שם מופיע הנוסח.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, אני דרשתי את הקריטריון הזה.

ניסן סלומינסקי: אני כבר יכול להגיד - הקריטריון הוא 7 ק"מ, והוא כתוב, אנחנו נפיץ את זה.

ענת ברקו: אזור התעשייה שם הוא גם 7 ק"מ.

ניסן סלומינסקי: קיבלתי את זה 10 דקות לפני הישיבה כי בהתחלה אמרתי להם שאת ההצבעות נעשה רק אחרי שנקבל את הקריטריון, אז הזדרזו.

ניסן סלומינסקי: אחרי זה נקיים דיון ואני מקווה שגם נגיע לכלל הבנות.

אלעזר שטרן: כפי שהיושב ראש אמר, התקנות שהממשלה מבקשת לתקן כוללות שני תיקונים: 1.

אלעזר שטרן: היקף ההעדפה.

אלעזר שטרן: היום תוצרת הארץ רגילה, לפי התקנות הקיימות – ההעדפה היא באמת המידה של המחיר, בשיעור של 15%.

אלעזר שטרן: כלומר, גם אם ההצעה של תוצרת הארץ גבוהה ב-15% מההצעות האחרות, היא תזכה, כל עוד זה עד 15%, ובמקרים מסוימים 10%, אבל בדרך כלל זה יהיה 15%.

אלעזר שטרן: לפי מה שהתקנות מציעות, לגבי עוטף עזה השיעור הזה ישתנה וזה יהיה 20%.

אלעזר שטרן: כלומר, גם הצעה שתהיה גבוהה ב-20% מההצעות האחרות, עדיין תהיה לה עדיפות.

אלעזר שטרן: זה שינוי אחד.

אלעזר שטרן: השינוי השני נוגע לשאלה מתי מוצר הופך להיות ישראלי, איך מגדירים מה נחשב תוצרת הארץ.

אלעזר שטרן: היום התקנות קובעות שצריך שלפחות 35% מהעלות הכוללת של המוצר יהיה ישראלי – עבודה, חומרי גלם וכו' וכו' .

אלעזר שטרן: עכשיו, השאלה, גם את אותם 35% - איך מחשבים?

אלעזר שטרן: פה יש שינוי שנוגע בעיקר לנושא של חומרים שמגיעים ונעשים בהם שינויים ועיבודים, כאלה ואחרים.

אלעזר שטרן: כיום אם מפעל מייצר – אני בכוונה אנקוט בדוגמה שהועלתה בפסיקה – אם מפעל מייצר קווי נחושת לחברת חשמל, והוא מייבא מוטות נחושת מטורקיה או מרוסיה, אותם מוטות נחושת, כיוון שזה חומר גלם מיובא, הוא לא נחשב כחלק מהחישוב של מה נחשב מוצר ישראלי.

אלעזר שטרן: אני לא מחשיב אותו באותם 35% של המרכיב הישראלי.

אלעזר שטרן: גם אם המפעל לקח את אותם מוטות נחושת ועשה להם עיבוד והם הפכו עכשיו למוצר חדש, ואת המוצר הזה עיבדתי עוד פעם, בשרשרת של תהליך הייצור עשיתי כמה וכמה עיבודים למוצר הזה, שממנו, בסופו של דבר, נוצר המוצר הסופי שאותו אני מציע במכרז, מכיוון שהמקור של חומר הגלם הראשוני מגיע מחו"ל, זה לא נחשב כחלק מאותם 35% של החלק הישראלי.

אלעזר שטרן: לפי התיקון שהממשלה מבקשת לעשות, לגבי עוטף עזה אנחנו נחשב את הדברים בצורה קצת שונה.

אלעזר שטרן: למה הכוונה?

אלעזר שטרן: – לפי הדוגמה שנתתי, אם המפעל מקבל את אותם מוטות נחושת מחוץ לארץ, ומעבד אותם למוצר אחר, זה כבר לא כבלי נחושת רגילים, זה כבלי נחושת אחרים, שונים.

אלעזר שטרן: וזה הפך להיות בשלב הייצור הזה, אחרי העיבוד הראשוני, מוצר עצמאי, מוצר שאני יכול למכור אותו as is בלי קשר בכלל לעיבודים נוספים.

אלעזר שטרן: במקרה כזה, אם אני לוקח את המוצר ביניים הזה, ומעבד אותו שוב ומפיק ממנו מוצר, המוצר, במסגרת החישוב של השאלה מה נכלל באותם 35% שצריכים להיות מרכיב ישראלי, אותם מוטות כן ייחשבו.

אלעזר שטרן: זו הקלה.

אלעזר שטרן: אותם מוטות שלגבי גורמים אחרים לא ייחשבו בגדר ה-35% האלה - - -

יואב בן צור: זו הטבה כפולה, בעצם.

אלעזר שטרן: נכון, זו הטבה כפולה.

אלעזר שטרן: זו גם הטבה ב - - של המחיר, וגם הטבה בשאלה איך אני מחשב מה נכלל בתוך אותם 35% ישראלי.

ניסן סלומינסקי: יש לנו את נציגי משרד האוצר והכלכלה, אם אתם רוצים להוסיף.

<ינון אלרועי: בוקר טוב, ראשית – ברכות על החלפת הוועדה.

<ינון אלרועי: אני המשנה למנכ"ל משרד הכלכלה.

<ינון אלרועי: ראשית אני רוצה לסנכרן אתכם על התמונה הכוללת של המהלך שאתם מתבקשים לדון בו היום.

<ינון אלרועי: מדובר, בעצם, במימוש של פריט מהחלטת הממשלה, כמו שאמר היושב ראש, שהגדירה כלי סיוע לטובת העסקים והמפעלים בעוטף עזה.

<ינון אלרועי: היא כללה מגוון שלם של תחומים.

<ינון אלרועי: חלק מהם קשורים למדען הראשי, נותנים הטבות בפטורים של המדען הראשי, בחוק עידוד השקעות הון, בנושא של פחת, בנושא של מכסות לחקלאים.

<ינון אלרועי: זאת אומרת, הסוגיה שנמצאת על שולחננו היום היא חלק מסל כולל של הטבות שהממשלה, בעקבות עבודת מטה שרוכזה על ידי מנכ"ל משרד הכלכלה, גיבשה בעצם במסגרת הזו.

<ינון אלרועי: כמו שאמר היושב ראש, לצערנו אנחנו מקבלים תזכורות כל כמה ימים שהאזור הזה הוא עדיין אזור מאתגר, ולכן אנחנו חושבים שצריך לתת לאזור הזה ולמפעלים שנמצאים באזור הזה הטבות שיעודדו את היזמים לפעול שם ויאפשרו להם בסיס כלכלי סביר.

<ינון אלרועי: אני רוצה להוסיף עוד מילה על מה שנאמר על ידי היועץ המשפטי.

<ינון אלרועי: חשוב להבין שלצורך תקנות העדפת תוצרת הארץ כחלק מחוק חובת המכרזים, יש, בעצם, שלושה מדדים שעל פיהם נמדד מוצר כמוצר ישראלי.

<ינון אלרועי: המדד הראשון הוא שהמייצר, בין אם הוא חברה, או היא עוסק מורשה, הם תושבי ישראל, או חברה רשומה בישראל.

<ינון אלרועי: זה מדד ראשון.

<ינון אלרועי: מדד שני קובע את הרכיב או את המהות שבוצעה בישראל – האם היא עומדת ב 35% ערך מוסף, כמו שאמר היועץ המשפטי, כן או לא.

<ינון אלרועי: מדד שלישי הוא האם נעשה שינוי מהותי.

<ינון אלרועי: שינוי מהותי זו פרקטיקה שמקובלת בסחר בינלאומי בכל מקרה.

<ינון אלרועי: אם, לצורך העניין, אנחנו רוצים לייצא מוצר לארצות הברית, לאירופה או לסין, או להפך – המדינות הגדירו מה הוא מגרש המשחקים, מתי מכירים במוצר כמוצר שהוא ממקור מסוים ומתי מכירים בו שהוא לא ממקור מסוים.

<ינון אלרועי: יש, למשל, תהליכים שלא גורמים למוצר להיות מקור ישראלי, למשל- אם נעשה תהליך של אריזה או הרכבה, לא תהליך משמעותי.

מיכל רוזין: כמו בשוק הרכב, למשל.

<ינון אלרועי: למשל.

<ינון אלרועי: זה, בעצם, הבסיס של כל הדיון שאנחנו דנים בו היום.

<ינון אלרועי: כמו אמר היועץ המשפטי, במסגרת התקנה הקיימת, ניתן להטיב עם יצרן ישראלי עד לשיעור של 15% ברכיב המחיר, ופה מוצע שזה יהיה עד 20% - הטבה שבשיעורה היא דומה לשיעורים שניתנו הטבות למפעלי עוטף עזה גם בתחומים אחרים.

<ינון אלרועי: חשוב לומר שלא מדובר פה בהטבה שהיא כנגד מציע ישראלי אחר.

<ינון אלרועי: זה נתון מאד חשוב.

<ינון אלרועי: זאת אומרת שאם יש עכשיו מכרז של משרד הבריאות, לצורך העניין, שמחפש מיטות, ויש יצרן משדרות ויצרן מעפולה, ורק שניהם המציעים היחידים, שניהם משחקים באותו מגרש משחקים.

יעל גרמן: לא במחיר.

<ינון אלרועי: במחיר.

<ינון אלרועי: אין הטבה.

<ינון אלרועי: ההטבה המוצעות פה, ה-20%, היא רק מול מציע זר.

<ינון אלרועי: זאת אומרת, שההטבה לא מפלה לרעה את המציע מעפולה, למה?

<ינון אלרועי: – כי אם אנחנו נמצאים עכשיו בדוגמה של משרד הבריאות, שקונה מיטות, ויש מציע מסין, מציע מעפולה ומציע משדרות.

<ינון אלרועי: המציע מעפולה נתן 15,1% יותר יקר ברכיב המחיר, המציע משדרות נתן 19,8 והסיני נתן 100.

<ינון אלרועי: המציע מעפולה יצא מהמשחק, כי הוא בעצם נתן 15,1 מהמחיר.

<ינון אלרועי: הוא כבר לא משחק, הוא נפסל.

<ינון אלרועי: מי שנשאר זה המציע משדרות בזכות ההטבה שאתם אולי תאשרו היום, יש לו יותר מ-15.

<ינון אלרועי: אחרת הוא היה יוצא מהמשחק.

<ינון אלרועי: היום הוא היה יוצא מהמשחק.

<ינון אלרועי: אז חשוב להבין שאנחנו לא מפלים בין חברה ישראלית לחברה ישראלית אחרת.

<ינון אלרועי: מאד התלבטנו עם האוצר ועם עמיתים אחרים - - -

ניסן סלומינסקי: אתה בטוח שזו הפרשנות?

ניסן סלומינסקי: כי אלי הגיעו שמועות - - -

<ינון אלרועי: זו הפרשנות, אדוני היושב ראש, כל מילה פה נשקלה במשקל רב?

זאב בנימין בגין: מי הוא הפקיד המאשר?

<ינון אלרועי: כל ועדת מכרזים מקבלת את ההצעות.

<ינון אלרועי: להצעות שרוצות לקבל מעמד של מציע ישראלי, מתקבל אישור והצהרה של רואה חשבון שהוא אכן ישראלי, ואז ועדת המכרזים משקללת את כל הדברים.

<ינון אלרועי: אני לא רוצה לבלבל אתכם, אבל למשל, אם היה מגיע מציע אנגלי – למה אמרתי שאנגלי הוא לא דוגמה טובה?

<ינון אלרועי: כי בגלל אמנות בינלאומיות למציעים כמו האנגלים ומקומות אחרים, תחת הסכם ה GPA, הסכם הרכישות המשותפות, מול מציעים ממדינות כאלה אסור לנו לתת העדפה.

<ינון אלרועי: כלומר, אם מגיע מציע אנגלי ומגיע מציע מעפולה, ומגיע מציע משדרות, הם כולם שווים ברכיב המחיר.

ניסן סלומינסקי: כמה מדינות כאלה יש, שיש הסכמים אתם?

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבסוף אנחנו מייתרים את החוק.

<ינון אלרועי: יש 38 מדינות כאלה.

<ינון אלרועי: יש חריגים בתחומים מסוימים.

<ינון אלרועי: כשאנחנו חתמנו על ההסכם אנחנו החרגנו מספר תחומים.

ניסן סלומינסקי: כל המדינות שאנחנו מנהלים אתן קשרי מסחר הן בתוך האמנה?

<ינון אלרועי: לא.

<ינון אלרועי: המזרח הרחוק, למשל, בחוץ.

<ינון אלרועי: טורקיה בחוץ.

<ינון אלרועי: סין, טורקיה, תאילנד, פיליפינים, יפן, וכו' וכו'.

<ינון אלרועי: זה סעיף אחד.

יעל גרמן: זה לא מובן מה שהוא אמר.

יעל גרמן: הוא אמר שאין אפליה ומתברר שיש אפליה.

<ינון אלרועי: עוד מילה אחת.

<ינון אלרועי: לגבי השינוי המהותי הכפול הוא לא המצאה שלנו.

<ינון אלרועי: צריך להבין.

<ינון אלרועי: קודם כל, במהלך הפעילות ראינו שיש בעיה בהיבט הזה, שלפעמים יצרן ישראלי שיושב בעוטף עזה או במקומות אחרים, פתאום לא מוכר ישראלי בגלל שהוא לא עומד ב 35%, אבל כמו שהסביר היועץ המשפטי, הוא בעצם מבצע מספר תהליכים במפעל, ולו הוא היה מוכר את המוצר הזה במפעל אחר, המפעל האחר, בסבירות גבוהה, היה מקבל עליו הכרה כישראלי.

<ינון אלרועי: יש מספר מפעלים שנופלים תחת ההכרה הזו.

<ינון אלרועי: הפרקטיקה הזו של מה שנקרא "שינוי מהותי כפול", היא פרקטיקה שמקובלת ומופעלת במסגרת הסכם הסחר החופשי שלנו עם ארצות הברית.

<ינון אלרועי: על כן אנחנו בעצם מאמצים פה איזושהי פרקטיקה שהיא, בפרשנות בין המכסים הישראלים לארצות הברית, מקובלת.

<ינון אלרועי: זה הסיפור.

ניסן סלומינסקי: אם אני אסכם את מה שאתה אומר- ההעדפה הזו למעשה נותנת העדפה כלפי מקומות אחרים רק ביכולת להיכנס למכרז, לא ליפול ממנו.

ניסן סלומינסקי: מהרגע שנמצאים במכרז זה לא נותן עדיפות לעוטף עזה על עפולה.

<ינון אלרועי: ככל שיש רק מציעים ישראלים – אין העדפה.

יעל גרמן: זה לא ברור.

יעל גרמן: אני מבקשת לברר את זה הלאה לפני שעוברים לאוצר.

<ירון גולן: אני אתייחס גם לזה.

<ירון גולן: אני אולי אתחיל מההתחלה – סעיף 3א' לחוק חובת מכרזים קובע שבסמכות הממשלה לקבוע בתקנות באישור ועדת החוקה, העדפה לתוצרת הארץ.

<ירון גולן: אלה תקנות שמחריגות את חובת המכרזים הכללית, והשוויון שאנחנו בעצם נמצאים תחתיו, ובאות התקנות ונותנות העדפה על אף חובת השוויון.

<ירון גולן: במסגרת החלטת הממשלה מה-1.9.14, נקבעה תכנית אסטרטגית, והממשלה הטילה על שר האוצר להביא לאישור הוועדה תיקון לתקנות חובת מכרזים.

<ירון גולן: התיקון כולל שתי תקנות, כמו שהיועץ המשפטי של הוועדה פירט, אני לא אחזור על זה.

<ירון גולן: אני כן אתייחס למה שאמרה פה חברת הכנסת ואולי אחדד מה שינון אלרועי אמר.

<ירון גולן: אנחנו אולי רואים את זה טיפה אחרת.

<ירון גולן: אני רוצה לקחת דוגמה מספרית שתהיה מאד פשוטה.

<ירון גולן: במקרה שיש מציע מחו"ל שהגיש הצעה של 100, מציע מעפולה שהגיש הצעה של 116, ומציע משדרות או עוטף עזה שהציע 118.

<ירון גולן: במקרה הזה, אם הולכים לפי התהליך שיינון אלרועי הציע, אז באמת זה נכון.

<ירון גולן: בשלב הראשון נופלת ההצעה של עפולה, כי כאשר משקללים את זה היא לא מקבלת העדפה, ואז נשארות ההצעה של עוטף עזה מול - - -

ענת ברקו: בדיוק להפך.

ענת ברקו: הוא אמר שעפולה - - -

<קריאות: - - -

<ירון גולן: ההצעה של עוטף עזה הועדפה על פני ההצעה של עפולה.

<ירון גולן: מבחינת ההליכים, מה שיינון אומר זה נכון.

<ירון גולן: בשלב הראשון, מבחינת התקנות, העימות בין ההצעות מישראל להצעות מחו"ל.

<ירון גולן: ההצעות שנשארות הן שתי ההצעות- ההצעה מחו"ל וההצעה מאזור עוטף עזה, ובעימות ביניהן ההצעה של עוטף עזה היא ההצעה שמקבלת העדפה.

ענת ברקו: כי היא יותר זולה.

<ירון גולן: היא יותר זולה, אבל היא לא יותר זולה מההצעה של עפולה.

<אלון קינסט: רק בשביל הרקע, בשביל שאלות שיעלו בהמשך - מתקיים דיאלוג בין משרד האוצר למשרד הכלכלה בנוגע לכל מה שקשור להעדפת רכש מתוצרת הארץ.

<אלון קינסט: אני שם את זה כרגע בצד.

<אלון קינסט: הדיאלוג הזה הוא דיאלוג ארוך, וההסכמה שלנו היא שתיקונים בקשר להעדפה של תוצרת הארץ יקודמו בהסכמה.

<אלון קינסט: באספקט הזה, כשהתגבשה החלטת הממשלה בסביבות "צוק איתן" להעדפה של עוטף עזה, התקבלה בקשה ממשרד הכלכלה שלמרות שאנחנו נמצאים בתוך התהליך הזה של דיאלוג ובוחנים את כל הרכיבים שנוגעים להעדפת תוצרת הארץ בכללה, ביקשו שפה נעשה פתרון נקודתי, ונתמקד בבעיה שיש בעוטף עזה, ונעביר את התיקון הנקודתי הזה.

<אלון קינסט: אני בכוונה אומר את זה כי אני כבר רואה את השאלות שיבואו בהמשך של ההשוואה.

<אלון קינסט: אני אומר שמבחינתנו, הדיאלוג או התיקונים שנוגעים להעדפת תוצרת הארץ נמצאים מחוץ לדיון.

<אלון קינסט: אנחנו מתמקדים כעת רק בנושא של עוטף עזה, ואל מול זה היגיעה ההצעה המקצועית של משרד הכלכלה שמדברת על שני הרכיבים שתיארת, של השינוי המהותי הכפול ושל 20%.

ניסן סלומינסקי: וזו הוראת שעה לחמש שנים.

<אלון קינסט: כן.

<יצחק וכטל: אני סגן היועץ המשפטי במשרד הביטחון.

<יצחק וכטל: אני ממונה על כל נושא הייעוץ המשפטי לרכש.

<יצחק וכטל: קודם, יש לי בעיה קטנה – העדפות GAT לא חלות על משרד הביטחון ואז, גם בבריטניה אני מתמודד מול הבעיה.

<יצחק וכטל: אין העדפה לבריטניה, ואז יש לנו את הבעיה שאין במשרדי ממשלה אחרים במתן העדפה.

<יצחק וכטל: הבעיה השניה שלי איך אני מחשב את ההעדפה- - -

מיכל רוזין: לא הבנתי.

מיכל רוזין: דבר אלינו, לא רק אל משרדי הממשלה.

מיכל רוזין: אני שמחה שאתם מדברים, אבל שנבין מה שאתה אומר.

<יצחק וכטל: במסגרת החלת אמנת GAT, החריגו שני משרדי ממשלה – משרד הביטחון והמשרד לביטחון הפנים.

<יצחק וכטל: אנחנו נותנים העדפה לתוצרת הארץ מול חברות ממדינות שחתומות על GAT.

<יצחק וכטל: אנחנו נותנים העדפה על אף הכל.

<יצחק וכטל: יש לנו דבר אחר, אנחנו נותנים העדפות של אזור קו עימות שגם יישובי עוטף עזה נמצאים בהן, ששם ההעדפה היא 15%, וכתוב שם שהיא גוברת על העדפת תוצרת הארץ.

<יצחק וכטל: כלומר, היא נותנת להם העדפה לפני הדבר הזה.

<יצחק וכטל: כלומר, יכול להיות שהתיקון הזה, חלק גדול - - לא יבוא לידי ביטוי.

מיכל רוזין: בתחום הביטחון וביטחון הפנים?

<יצחק וכטל: לא, ביטחון פנים אין להם את העדפת - - רק לנו יש חובה לתת העדפה לקווי עימות.

<יצחק וכטל: לביטחון פנים אין חובת העדפת קו עימות.

<יצחק וכטל: רק משרד הביטחון הוא היחידי שנותן העדפות.

<יצחק וכטל: אז זה לא ייכנס שם לדיון אלא אם בסוף - - -

ניסן סלומינסקי: כמה ההעדפה שאתם נותנים?

<יצחק וכטל: 15%.

<יצחק וכטל: ושם הולכים על מרכיב העבודה, לא על מרכיב החומרים.

ניסן סלומינסקי: אז מי יידע - - התקנות האלה חלות גם עליכם?

<יצחק וכטל: כן.

<יצחק וכטל: חלות גם עלינו.

ניסן סלומינסקי: אז איך תדעו לשדרג?

ניסן סלומינסקי: כאן יש סוגים שונים של העדפות שיכול להיות שתהיה התנגשות ---

<יצחק וכטל: כתוב בחוק.

<יצחק וכטל: קודם לוקחים קו עימות.

<יצחק וכטל: קודם בודקים קו עימות.

<יצחק וכטל: אם קו עימות הופך להיות הזול ביותר, כאשר הוא מקבל 15%, אז הוא זוכה.

<יצחק וכטל: אם הוא לא, עוברים לאזור עדיפות א'.

יואב בן צור: זה נגד החלטת ממשלה.

ניסן סלומינסקי: ואתה אומר שזה רק ייחודי לכם.

יואב בן צור: במלחמה בין אזורי קווי העימות – קרית שמונה- עוטף עזה, אותו הדבר.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבצורת חישוב שהם מחשבים, שזה ערך עבודה – אז עוטף עזה יזכה, אבל אם נלך לפי הקריטריונים פה, אז יכול להיות שמישהו אחר יזכה.

ניסן סלומינסקי: בהחלט יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: שם הם לוקחים את העבודה וכאן את לוקחת את שווי כל הפרויקט.

ניסן סלומינסקי: אז הגיוני שיהיו התנגשויות.

ניסן סלומינסקי: אני בטוח שזה יכול לקרות.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר שעשו סדרי עדיפות.

ניסן סלומינסקי: הם מתחילים עם העדיפות הראשונה, ולא בטוח שהם יגיעו לנושא של תוצרת הארץ כדי לבחון את העדיפות הזו.

<יצחק וכטל: יש לי בעיה אחת, הדוגמאות שנתנו כאן הן דוגמאות קיצון.

<יצחק וכטל: מה קורה כאשר עפולה היא 114 ואזור שדרות היא - - -

ניסן סלומינסקי: 114 ו-118.

<יצחק וכטל: האם אני נותן אז לשדרות 20% או שאני נותן לשדרות 15% מול עפולה?

ניסן סלומינסקי: אבל זה היה הדיון והם אמרו שלא יהיה - - -

<יצחק וכטל: אם אני - - הולך, בודק, ב-15% מי הכי זול, ואז נותן לעפולה העדפה.

<אלון קינסט: אני אענה.

<אלון קינסט: במקרה הזה, אם עפולה היא 114, ושדרות 118, קודם כל – מדרגים מול ההצעה הזרה, שתיהן עוברות את ההצעה הזרה שהיא 100, על אחת מופעל ה-15%, ועל השניה 20%.

<אלון קינסט: שתיהן עוברות את ההצעה הזרה, ואז התחרות היא ביניהן, וביניהן אין העדפה.

<אלון קינסט: לכן, ההצעה הזולה ביותר זוכה, ועפולה תזכה.

ענת ברקו: אבל לא את כל ההצעות הזרות.

שרון גל: אז איפה התיקון?

שרון גל: איפה ההעדפה?

<חוה וינגוט: כלפי חוץ לארץ.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לסכם.

ניסן סלומינסקי: ההעדפה שאנחנו מדברים עליה, לא משרד הביטחון, אומרת – קודם כל העדפה כלפי חברות מחוץ לארץ, פרט לאלה שיש אתן הסכמים.

ניסן סלומינסקי: כלפי השאלה בין העוטף לעפולה – יש העדפה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: ההעדפה היא ביכולת להיכנס למכרז או לא, כאשר יש מצב שעפולה, נניח אם מגישים שניהם 118, עפולה תצא, תיפול מהמכרז, והעוטף יישאר.

ניסן סלומינסקי: אבל מהרגע ששניהם נמצאים במכרז, עפולה והעוטף, טוענים שני המשרדים שאז אין עדיפויות אלא פשוט, מי שנותן את המחיר הכי טוב, הוא הזוכה.

ניסן סלומינסקי: כך שיש עדיפות כלפי חו"ל, ובי"ת- להישאר במכרז או לא להישאר במכרז, זה נותן כן עדיפות לעוטף.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שנתבלבל עם הנקודות שאמרת, אבל אתה אומר שזה ייחודי רק לכם.

<יצחק וכטל: כן, למשרד הביטחון.

<יצחק וכטל: רק רציתי להעיר, יש לנו בעיה די קשה, ומישהו העיר הערה על ההצהרות – היום תוצרת הארץ הגיעו לקיצוניות.

<יצחק וכטל: קודם כל, ה 35% זה לא עבודה, רק עבודה.

<יצחק וכטל: יש חברות שזה 1% עבודה ו-34% רווח, מסים ורווח.

<יצחק וכטל: אז צריך לקחת בחשבון שהמרכיב הישראלי כולל רווח, כולל מסים, כולל עבודה.

<יצחק וכטל: אז עכשיו אנחנו אומרים שבחלק מהחברות גם 1% מהייצור זה יהיה על חומרי גלם והבעיה שהפכו את הדיון המהותי היום בשינוי מהותי, אם פלנלית מובאת מסין, חבילה שלמה, ורק עושים בה את החורים, אז החורים מוכרים כשינוי מהותי, שמזכה את ההצעות, או סיכות לראש, סיכות כובע, שרק הלחמתן – הופכת את זה למוצר ישראלי.

<ינון אלרועי: אתה מעלה פה נושא שהוא רלבנטי רק ל - - שלכם

<יצחק וכטל: לא, לא.

<יצחק וכטל: אני מדבר בתקנות האלה.

<יצחק וכטל: תוצרת הארץ, אין לי בעיה.

<יצחק וכטל: יש לנו בעיה עם ה "שינוי המהותי".

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשאול אותך אם שר הביטחון הוא חלק מממשלת ישראל?

ניסן סלומינסקי: אם כן, ואם הוא חלק מממשלת ישראל ומאחר וזו החלטה של ממשלת ישראל, הדיון הזה היה אמור להיות שם, וידעתי, ולכן שאלתי אם נשמע כאן עמדה אחת מהממשלה.

ניסן סלומינסקי: הוויכוח הזה היה צריך להיות לפני שמביאים אלינו את המסמך.

ניסן סלומינסקי: צריכים לסכם בממשלה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש חילוקי דעות, אבל בסוף מקבלים החלטה, ולפי זה הולכים, כי מה שאתה אומר – אתה מערער על היסודות של ההצעה הזו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאתה צודק, אבל אני לא בא כרגע לדון במקום הממשלה.

ניסן סלומינסקי: יש לי מה שהממשלה מעבירה.

ניסן סלומינסקי: הדיון שאתה מעלה כאן – יכול להיות שאתה צודק, אבל זה צריך להיות בממשלה, שהיתה צריכה לקבל החלטה.

ניסן סלומינסקי: היא קיבלה את ההחלטה.

<יצחק וכטל: הממשלה מקבלת את ההחלטה העקרונית, כשפורטים אותה לפרוטות – איך בודקים ?

ניסן סלומינסקי: הרי הדיון הזה היה.

ניסן סלומינסקי: הוא לא נולד רק עכשיו.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר היה, ולמרות הכל קיבלנו משהו מהממשלה, ועוד שאלתי את שני המשרדים הרלבנטיים, ושניהם דיברו באותו סגנון ואותה שפה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שזו החלטת הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להיכנס כאן ולעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: אם הממשלה תחליט לקיים דיון נוסף, ולשנות חלק מהעקרונות שנאמרו פה, ויביאו לנו תקנות חדשות אחר כך - בכבוד, אבל כרגע, מה שאנחנו צריכים לדון בו זה רק לפי ההצעה שקיימת כאן, עם ההסברים שנאמרו כאן.

<ירון גולן: אנחנו ממש יישמנו את החלטת הממשלה אחד לאחד, לתוך התקנות.

<ירון גולן: לכן אני קצת מתפלא על דבריו של עו"ד וכטל.

ניסן סלומינסקי: אני יודע שקיימת עמדה כזו, אבל היא היתה צריכה להיסגר לפני שמגיעים לפה, לא פה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כרגע דנים לפי מה שקיים.

<יוסי לוי: רק רציתי להבהיר.

<יוסי לוי: אני גם ליוויתי את ממשלת ישראל בחתימה על הסכם אזור הסחר החופשי ישראל-ארה"ב.

<יוסי לוי: כללי התקנות במקור מועתקים אחד לאחד מאזור הסחר החופשי בארצות הברית.

<יוסי לוי: בתוך כללי המקור האלה יש את העיקרון של ה - Double Substantial Transformation, זו לא המצאה שלנו, כלומר, אם מוצרים מארצות הברית היו מגיעים לישראל, המכס הישראלי היה נותן להם אפס מכס בגלל שהם עברו Double Substantial Transformation, אצלנו זה לא כך, לצערנו.

<יוסי לוי: לכן התיקון הזה מאד חשוב.

<יוסי לוי: ההעדפה שניתנת למוצרים במכרזים היא לא המצאה שלנו.

<יוסי לוי: החוק הידוע ביותר הוא Buy American Act, שנותן העדפה למוצרים אמריקאים ברכישות ממשלתיות, והחוק שלנו, התקנות שלנו הן הרבה יותר מוגבלות ביחס לכך.

<יוסי לוי: צריך לזכור לגבי מה שחברי הכנסת חושבים שיש אפליה - כל תקנות העדפת תוצרת הארץ נותנות העדפה למוצרים ישראלים לעומת זרים, הן לא נותנות העדפה למוצרים ישראלים לעומת מוצרים אחרים.

<יוסי לוי: זאת אומרת שאם יש מצב שבו יש שני מוצרים ישראלים שהם כיום מעל 15% אז היצרן הזר זוכה בכל מקרה, בין אם היצרן הישראלי הוא מעפולה או מעוטף עזה.

<יוסי לוי: מה שזה נותן היום זה שלעוטף עזה נותנים משהו נוסף כדי שלא ייפול בגלל הבעיות שם.

ניסן סלומינסקי: אז הסברנו שיש עדיפות רק בנושא של כניסה למכרז או לא.

<יוסי לוי: מול יצרנים זרים.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: גם מול יצרנים ישראלים.

<קריאות: - - -

יעל גרמן: אני מבקשת לענות להם – חברים יקרים, באמת.

יעל גרמן: אנחנו מקשיבים וגם מבינים.

יעל גרמן: אתם נתתם דוגמה – ברגע שיצרן מכל רחבי הארץ נותן הצעה של 116, ולעומתו, אחד מהיצרנים שנמצא בעוטף עזה נתן 116, נתן אותו הדבר- - -

<יוסי לוי: ואין יצרן זר.

יעל גרמן: יש יצרן זר.

<קריאות: - - -

<קריאה: הישראלי היה נופל במילא.

<קריאה: הוא לא הפסיד כלום.

ניסן סלומינסקי: יוסי, אתה טועה.

ניסן סלומינסקי: אם יש יצרן זר, וישנם את עפולה והעוטף, ועפולה והעוטף נניח - - -116, עפולה נופלת - - -

<קריאה: אבל הוא היה נופל במלא.

ניסן סלומינסקי: אבל העוטף לא נופל.

<קריאה: עפולה לא הפסיד, העוטף הרוויח, עפולה לא הפסיד.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהבנו, אל תנסו לקלקל לנו כי הבנו נכון.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: עכשיו כשהבנו – רק חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני פותח את זה לדיון.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שלי יש שתי בעיות, אחרי שפתרתי את שתי הבעיות הראשונות, ולכן אני בכלל מביא את זה לדיון, יש לי שתי בעיות לגופו של עניין.

ניסן סלומינסקי: בעיה אחת זה אזור התעשייה הדרומי של אשקלון.

ניסן סלומינסקי: חלק קטן ממנו נמצא בתוך ה-7.

ניסן סלומינסקי: זה עובדה וזה קיים.

ניסן סלומינסקי: בהיותי יושב ראש ועדת הכספים, כשדיברנו על תקנות עידוד השקעות הון והנושא הזה גם עלה, רצו לתת רק לחלק קטן מאזור התעשייה הדרומי של אשקלון ואנחנו, במעמד הוועדה, עשינו הפסקה וביקשנו מהנציגים הממשלתיים לצאת החוצה ולדבר עם בעלי הבית, כי רצינו להחיל את זה על כל אזור התעשייה הדרומי כי ברור לכולנו כי אשקלון חטפה טילים ומגיע לה את זה.

ניסן סלומינסקי: הכנסנו את כל אזור התעשייה הדרומי של העיר, לא את כל אשקלון.

ניסן סלומינסקי: פה עשו דבר מתוחכם.

ניסן סלומינסקי: אפילו אזור התעשייה, אפילו החלק שנמצא בתוך ה-7 ק"מ לא מופיע ברשימה, ועשו משהו מתוחכם כשכתבו שה-7 ק"מ נמדדים "7 ק"מ מגדר המערכת המקיפה את רצועת עזה, הכל בהתאם למרחק האווירי הקצר ביותר שבין הגבול לבית המגורים".

ניסן סלומינסקי: שמו את הבית של אשקלון – הבית של אשקלון לא נמצא בתוך ה-7, אז אנחנו מדברים על העדפה לאזור תעשייה אבל המדד הוא פתאום על בית מגורים ולא על אזור תעשייה.

ניסן סלומינסקי: אז נצטרך לפתור את הבעיה הזו.

ניסן סלומינסקי: אני רק אומר את הבעיות.

ניסן סלומינסקי: אז זו בעיה אחת.

ניסן סלומינסקי: בעיה שניה, שליוותה אותי לאורך כל הדרך, זה הנושא של פיצולים שיכול להיות שזו גזירה שאי אפשר לעמוד בה, כי – אם, נניח, עיר, או מועצה מקומית – הבית בקצה שלה נמצא בתוך ה-7 ק"מ, אז ה-7 ק"מ מכסה את כל המועצה המקומית או את כל העיר, למרות שרוב המועצה ורוב העיר יכולה להיות במרחק של 20 ק"מ, אם זו עיר גדולה, אבל מספיק שיש לה נגיעה של הבית הראשון.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, מועצות אזוריות – מה שקורה, זה שמועצה אזורית, נניח 40% מהיישובים שלה נמצאים בתוך ה-7 ק"מ וחלק נמצאים מחוץ, ומה שהחוק הזה אומר, שלגביהם רק מי שנמצא בתוך ה-7 ק"מייכנס, ומי שנמצא מחוץ ל-7 ק"מ לא ייכנס.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שעל עיר או מועצה מקומית רואים אותה כאלמנט אחד, וברגע שהוא נגע בקצה הוא לא נכנס, ולעומת זאת מועצה אזורית, לא מסתכלים עליה כעל אלמנט אחד, וחותכים באמצע המועצה, מה שנקרא, דבר שיוצר בעיות קשות מאד, ואיך אומרים?

ניסן סלומינסקי: היו כבר מועצות אזוריות שפשוט אנשים עברו מיישוב אחד, זזו 200 מ' ליישוב שני רק כדי לקבל העדפות וכו'.

ניסן סלומינסקי: זה קורה וזה יכול לשבור מועצה.

<אלון דוידי: לגבי הערים יש רק עיר אחת - - שנמצאת - -

ניסן סלומינסקי: שדרות היא בתוך העניין בלי קשר, יש לה - - דיברתי על מועצות מקומיות, זה יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אבל העיקרון הוא, כך כתוב בחוק, אם ה-7 ק"מ נוגעים בבית הקיצוני של העיר או של המועצה המקומית – כולה בפנים, לעומת זאת במועצה אזורית חותכים אותה, איפה שנופל – נופל.

ניסן סלומינסקי: זו בעיה לא פשוטה, אני אומר.

ניסן סלומינסקי: אני מודע גם להשלכות רוחב שיכולות להיות לזה, אני רק אומר – זה מלווה אותי, ואני אשמח לשמוע מחברי חברי הכנסת גם את עמדתם בנושא הזה.

חיים ילין: אני לא משפטן אבל אנסה, מתוך זה שהייתי הרבה שנים בעוטף להסביר כמה דברים.

חיים ילין: אל"ף, קו עימות צפון הוגדר על ידי ממשלת ישראל בחקיקה, כ-9 ק"מ מהגבול.

חיים ילין: יתר האזורים, כמו הגבול עם מצרים והגבול עם רצועת עזה, הוחלט על 7 ק"מ.

חיים ילין: אני אומר בגלוי, ההחלטה על 7 ק"מ היא החלטה שבאה מתוך איזשהו שיקול שהקאסם הראשון שיתפוצץ, אז המעוף שלו יכול להיות 7 ק"מ מהגבול.

חיים ילין: אבל אם אנחנו מסתכלים קצת יותר קדימה אנחנו מבינים שממשלת ישראל מקבלת החלטות לא רק ביטחוניות אלא גם כלכליות, ואני, אין לי שום בעיה להגיד את הדברים כמו שהם.

חיים ילין: נקבע 7 ק"מ ולא 9, כי המשמעות היתה שערים גדולות היו נכנסות פנימה להגדרה של עוטף עזה, והעלויות של מדינת ישראל היו הרבה יותר גבוהות.

חיים ילין: אלה עובדות.

מיכל רוזין: גם כשלא נופלים עליהם טילים?

חיים ילין: לא אמרתי את זה.

חיים ילין: במלחמת לבנון השניה חיפה חטפו כהוגן, אולי יותר מכולם, והם עדיין לא שם.

חיים ילין: זאת אומרת, האיומים הם איומים כל הזמן על מדינת ישראל, גם תל אביב, דרך אגב, חטפו לא מעט, ואפשר להגיד שהם גם חלק מהעוטף.

חיים ילין: אחנו חיים במציאות ביטחונית כזו שכולם רוצים לקבל את ההטבות של עוטף עזה אבל רוצים לחיות בשוויץ.

חיים ילין: זה המצב האידיאלי, אבל זה לא קיים במדינת ישראל.

חיים ילין: לכן קבעו 7 ק"מ.

חיים ילין: עכשיו, בתוך עוטף עזה, ממשלת ישראל יחד עם משרד הביטחון וצה"ל קבעו שתי קבוצות – קבוצה ראשונה, עד 4 ק"מ, הסמוכי גדר – האיום של המנהרות של הפצמ"רים,האיום שאין "צבע אדום" ובכל רגע נתון אתה יכול לחטוף, זו סוגיה לא פשוטה.

חיים ילין: אני לא מדבר על מעבר לעוטף.

חיים ילין: זה פירק את המועצה לגורמים ומלחמות פוליטיות שאני אפילו לא רוצה להלאות אתכם פה, כאשר כל המטרה היא לעשות טוב לאנשים, לאחד, לדבר על מושגים של חוסן.

חיים ילין: אלה עובדות שצריך לשים אותן על השולחן.

חיים ילין: הנושא השני שחשוב להבין אותו – כל התכנית של עוטף עזה בנויה על זה שאנחנו רוצים לקלוט אנשים.

חיים ילין: כשאנשים מגיעים לתוך האזור של העימות הם מביאים אתם יזמות, מקצועיות, מפעלים, מביאים חיים.

חיים ילין: בלי זה אנחנו הופכים להיות בית סיעודי, ובית סיעודי הופך להיות בסופו של דבר – בסיסי צה"ל.

חיים ילין: זו המטרה העיקרית של כל תכנית עוטף עזה, שבעצם אושרה בממשלה 3 שבועות אחרי "צוק איתן".

חיים ילין: אנחנו הגענו לשם, ראשי ערים ומועצות, לחוף אשקלון, ושם הוחלט על החלטת הממשלה.

חיים ילין: עכשיו אנחנו רואים חלק מהחלטות הממשלה, שצריך את יישומן.

חיים ילין: עוד מעט אנחנו שנה ל "צוק איתן" ועדיין התקנות, וכל הכספים וכל - - -חלק גדול מאד מהתכניות של 2015 שהיו צריכות להיכנס לא נכנסות כי כתוב סעיף קטן שאף אחד לא שם לב אליו, שכל עוד אין אישור תקציב - - -

ניסן סלומינסקי: שיהיה גילוי נאות, חיים ילין היה ראש המועצה האזורית.

ניסן סלומינסקי: -

חיים ילין: אז אני בניגוד עניינים?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: דיברתי רק על הידע שלך בעניין.

חיים ילין: בסופו של דבר אנחנו מוצאים את עצמנו עם פסקה קטנה שאומרת שכל עוד אין תקציב מדינה לשנת 2015 אז התכנית הזו לא יכולה להיות מיושמת.

חיים ילין: מה המשמעות של הדבר הזה?

חיים ילין: בוועדת הכספים במקביל דנים עכשיו על התקציב.

חיים ילין: זה אומר שהתקציב אולי יאושר בנובמבר, 2015, והמשמעות היא שהלכה לנו שנה.

חיים ילין: מבחינה ניהולית, התכנית הזו רצתה לעשות טוב, להיטיב עם עוטף עזה והתושבים ולהביא לצמיחה באזור.

חיים ילין: המשמעות של פירוק הממשלה וכל מה שקורה כרגע זה דחייה של כל הנושא הזה בשנה – זאת אומרת, נחמד שניהולית עשו את כל הנושא הזה.

חיים ילין: כמו שאני תמיד אומר - הפוליטיקה הורסת את הניהול, אין מה לעשות.

חיים ילין: צריך גם לדעת לעבוד בקונסטלציה כזו.

חיים ילין: לגבי התקנה הזו, שהיא באה לחזק את העוטף, ואני לא רוצה להיכנס לסוגיה של מעבר ל-7 ק"מ.

חיים ילין: מבחינתי, שהממשלה תשים עוד 3 מיליארד שקל, אם יש לה כסף והיא רוצה לתת הטבות לאשקלון, לנתיבות, לאופקים – אין לי שום בעיה עם זה, בכלל.

חיים ילין: אני לא נכנס לסוגיה הזו.

חיים ילין: אבל צריך להבין שצריך בידול בין עוטף עזה ובין יתר המקומות, והבידול נובע מזה שאף אחד במלחמה, כמוני, לצורך העניין, ואני אתן את הדוגמה - נסעתי להחליף פלאפון באשקלון ונסעתי לאכול במסעדות בבאר שבע, אבל אף אחד מבאר שבע ומאשקלון לא היה מעיז להגיע לנחל עוז להחליף פלאפון או לבוא לאכול צהריים בנחל עוז, או בכרם שלום, שדרות ונתיב העשרה.

חיים ילין: וככה צריך לבחון את הדברים.

חיים ילין: צריך לבדוק את מה שקורה שם בפרספקטיבה של זמן.

חיים ילין: נכון, כולם חוטפים טילים וכולם נמצאים באיום מתמיד, אבל מדינת ישראל באה ואמרה – אנחנו רוצים לתת לאזורי התעשייה את העדיפות.

חיים ילין: בתוך כל הדבר הזה יש גם שמות של יישובים.

חיים ילין: אתם יכולים לשאול – אם זה רק אזורי תעשייה, למה יישובים?

חיים ילין: – כי יש בתוך התב"עות של המושבים והקיבוצים תעשייה זעירה.

חיים ילין: מותר לכל קיבוץ ולכל מושב להקים עד 35 דונם לצורך העניין, או יותר, תלוי איזו תקנה הם הפעילו - יזמויות פנימיות.

חיים ילין: ולכן, גם היישובים מופיעים.

חיים ילין: אני רק מבקש דבר אחד: לאשר את התכנית כמו שהיא.

חיים ילין: אם תרצו להרחיב, תרחיבו.

חיים ילין: הסכנה קיימת תמיד שכאשר מרחיבים בסוף, אף אחד לא מקבל שום דבר.

חיים ילין: אבל אני מבקש דבר אחד, להוסיף 2 אזורי תעשייה שהם נפלו בין הכיסאות, שניהם בתוך עוטף עזה: אחד, אזור התעשייה של אבשלום, שמשום מה- - ואזור תעשייה של יח"מ חבל מעון, שני אזורי תעשייה, אחד נמצא 4 ק"מ מהגבול, השני נמצא 6.5 ק"מ מהגבול.

חיים ילין: משרד ראש הממשלה יודע, נפלה טעות, צריך להוסיף את שני האזורים.

חיים ילין: אני רוצה להגיד משהו ערכי עכשיו, ושאף אחד לא ייקח את זה למקומות פוליטיים, כי אני בדרך כלל לא מדבר פוליטיקה, אני מדבר ערכים.

חיים ילין: קל מאד לחיות ברמת השרון, להיות בווילה של 50 מיליון שקל, לקנות מפעל בעוטף עזה, ולקבל את כל ההעדפות של עוטף עזה.

חיים ילין: קל מאד.

חיים ילין: לא לזה אנחנו מתכוונים.

חיים ילין: אנחנו רוצים בתוך עוטף עזה, בחבל ארץ זה, אנשים שמחוברים לאדמה, שחיים אתנו והם חלק מהקהילה.

חיים ילין: אנחנו לא צריכים טייקונים שבאים ומשקיעים בגלל ההטבות.

חיים ילין: נכון, אני שמח שיש מקומות עבודה אבל אני צריך אותם אתנו שם, כי בעוטף עזה אי אפשר לנהל את הערכים ואת הקהילתיות ואת המצב הכלכלי בשלט רחוק, לכן אני אומר שהסוגיה הזו של מי שמקבל ובית, ומי שגר שם - זה במהות של עוטף עזה.

ניסן סלומינסקי: בגלל שח"כ חיים ילין בא מהמקום, נתתי לו להאריך, אבל אני מבקש מהבאים לקצר.

ענת ברקו: ההערה הראשונה, כשאנחנו מדברים על 7 ק"מ ממבנה מגורים, האם מבנה תעשייה שעובדים בו 500 איש או משהו כזה לא נכלל?

ענת ברקו: לדעתי זה לא נכון וצריך להכניס את האזור הדרומי של אשקלון גם כן, ואם יש אזורי תעשייה נוספים – ברור שהם מרכזים אוכלוסייה בשעות מסוימות, והם מטרה לטילים.

ענת ברקו: הרי ברור שבסופו של דבר החמאס עוסק בספירת גולגלות, ולכן הם מכוונים למקומות שיש בהם הרבה אנשים.

ענת ברקו: דבר שני – מה שיצחק וכטל אמר, המודל שמשרד הביטחון עובד אתו, על תוצרת הארץ, למה אנחנו צריכים לתת עדיפות ל GAT?

ענת ברקו: למה כשאנחנו מדברים על תוצרת הארץ אי אפשר לדבר על המודל של משרד הביטחון, ולהגיד – יש עדיפות לתוצרת הארץ, מול כל דבר שבא מחו"ל, למה להגביל את עצמנו?

ענת ברקו: אם משרד הביטחון הגיע להישג המשמעותי הזה לפני יותר מ-20 שנה, למה שאנחנו לא נעתיק את זה?

ניסן סלומינסקי: אולי את צודקת אבל זה נושא כבד וגדול, ולא על גבה של התקנה הזו נעשה את זה.

ניסן סלומינסקי: צריך לדון בזה לגופו של עניין, וזה גם לא הזמן.

ניסן סלומינסקי: אבל זה נושא נכון.

שרון גל: אל"ף, אני מברך מאד על השינוי.

שרון גל: אני רק רוצה לשאול שתי שאלות הבהרה ולומר שתי הערות קצרות – האם מדובר רק על ייצור או גם על מתן שירותים?

שרון גל: ואם מדובר על ייצור, אז האם גם תוצרת חקלאית נכללת בהגדרות?

שרון גל: כי הרי מדובר באזור שמאופיין בהרבה מאד חקלאים.

שרון גל: דבר שני, אני רוצה לומר ליושב ראש, דווקא בגלל הרגישות שלך לנושאים האלה.

שרון גל: אני חושב שההטבה הזו נמדדת לא רק לפי עד איפה מגיע הטיל או הרקטה, כי אנחנו יודעים שהטווחים הולכים וגדלים, ואם נמדוד לפי כך, אז גם תל אביב נכנסת פנימה, וזו לא המטרה.

שרון גל: בהחלט, לקרבה לגדר יש משמעות.

שרון גל: אני אומר את זה כמי שחי דווקא בגבול הצפון בתקופה סוערת לא פחות, והרגשתי אחרת לגמרי כשגרתי בהר צפיה במטולה, לעומת כשגרתי במקומות קצת יותר עמוקים.

שרון גל: מצד שני, צריך לומר את זה גם אם זה רק לפרוטוקול.

שרון גל: אני רוצה שתדעו בתקופת המתיחות בצפון לא היה שום הבדל בין איך חשו כלכלית מפעלים בחצור הגלילית לעומת איך חשו בקרית שמונה.

שרון גל: גם מבחינת העובדות, מפעלים גם שם וגם שם נסגרו – אני זוכר את המאבק של עובדי סלילים חולה.

שרון גל: אני חושב שדווקא חשוב לומר לממשלה שהחשיבה צריכה להיות יותר רחבה ויותר עמוקה.

שרון גל: המטרה כאן היא לעזור לפריפריה, ולא רק כך, אבל בהחלט השינוי הוא מבורך.

שרון גל: אני רק רוצה להציע לך, דווקא בעקבות החרם של ה-BDS, אנחנו צריכים לחשוב, אני לא יודע אם כאן ועכשיו, לסייע גם לאזורי תעשייה ביהודה ושומרון.

שרון גל: אני יודע על מצוקות קשות מאד באזור התעשייה מישור אדומים, גם בגלל פרובוקציות של "מען", וגם בגלל חרמות כאלה ואחרות של כל מיני גורמים.

מיכל רוזין: למיטב ידיעתי הם חלק ממפת אזורי העדיפות למעלה מ-20 שנה.

מיכל רוזין: יש להם עדיפות, כולל פיצוי על ה BDS.

שרון גל: אותו דבר המצב גם במקומות אחרים כמו אזור התעשייה ברקן, וגם פה צריך לתת עדיפות מול חו"ל.

מיכל רוזין: אבל הם שם, הם מקבלים.

שרון גל: צריך להגדיל להם, הם צריכים לקבל יותר.

מיכל רוזין: יותר ממי?

שרון גל: אני חושב שלעוטף צריך לתת 25% וביהודה ושומרון צריך לתת 20%.

שרון גל: זו הערה לפרוטוקול.

שרון גל: אני יודע שזה לא יקרה עכשיו, ברור.

שרון גל: אני מבין שזה מכעיס אותך, אבל בכל זאת תתאפקי.

מיכל רוזין: זה לא קשור, אתה לא יודע את העובדות, אולי כדאי שתלמד את העובדות לפני שאתה מדבר.

שרון גל: את רוצה ללמד אותנו את העובדות?

שרון גל: אז תכף, בתורך, תקני אותי.

שרון גל: אני מוכן לשמוע אם יש לך נתונים אחרים.

שרון גל: הייתי שמח לשמוע אם מדובר גם במתן שירותים ותוצרת חקלאית, או רק בייצור.

<אלון קינסט: זה לא כולל שירותים.

<אלון קינסט: העדפת תוצרת הארץ, ככללה, לא רק לנושא עוטף עזה, עוסקת בטובין בלבד.

<אלון קינסט: נכון לעכשיו - - -

ניסן סלומינסקי: מה זה "טובין"?

ניסן סלומינסקי: חקלאות זה טובין?

<קריאה: לא.

<קריאה: מוצר.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, אין העדפה ל - -

<יוסי לוי: אין גם צורך לתת העדפה - - -כי תוצרת חוץ לא משתתפת במוצרים חקלאיים.

חיים ילין: יש מה שנקרא "תוצרת חקלאית שלא מוגדרת" – תעשייה חקלאית.

חיים ילין: אם אתה עושה מהעגבניה רסק, או מהפסיפלורה מיץ - - -

שרון גל: אני באמת אשמח לשמוע תשובה עניינית, לא פוליטית, אם יש לחברת הכנסת רוזין נתונים אחרים - - -

ניסן סלומינסקי: מאחר ואתם יוצאים להתייעצויות, לגבי שני אזורי התעשייה – תחזרו אלינו עם תשובה, אני מציע שתבדקו גם את העניין של אזור אשקלון דרום.

ניסן סלומינסקי: תבררו את זה עכשיו, במקום שאני אעשה הפסקה ותבררו.

שרון גל: חבל שלשמאל אין תשובות והוא בורח כל פעם שצריך להשיב.

ניסן סלומינסקי: נשתדל שלא.

ניסן סלומינסקי: האמת היא שבמצבים אחרים יכול להיות שאתה צודק, וגם רמת הגולן וגם יהודה ושומרון צריכים לעלות לדיון, אבל אמרתי שאם נעלה את זה אגב זה, יכול להיות שזה יעצור את הכל.

ניסן סלומינסקי: אז בלי קשר – נעשה את זה, ואת השאר בנפרד.

יעל גרמן: אני רוצה לחלק להערות טכניות ולהערות מהותיות.

יעל גרמן: מבחינת ההערות הטכניות – אני מסתכלת כאן על סעיף 3, (ה), (ו), (ז) ו- (ח).

יעל גרמן: (ה) לא כל כך מטריד אותי אבל (ו) ו-(ז) להערכתי מבטל את כל עקרון המכרז ומכניס - - -(ה) זה ברור, אבל ב- (ו) ו-(ז), נראה לי שאנחנו נכנסים לתמחור, וקצת גולשים מתקנות חובת מכרזים.

יעל גרמן: זו שאלה.

אלעזר שטרן: התקנות האלה קיימות.

אלעזר שטרן: מה שמונח בפניכם זה תקנות שקיימות היום.

אלעזר שטרן: השינויים היחידים שנעשו זה מה שמופיע פה ב "עקוב אחר שינויים" – זה התיקונים שנעשו.

אלעזר שטרן: המבנה, הקונסטרוקציה הזו שאת מדברת עליה, היא קיימת היום.

אלעזר שטרן: במובן הזה התקנות לא משנות את הקונסטרוקציה של תמחור ושל הצעות.

יעל גרמן: להערכתך זה בהלימה לחובת מכרזים?

יעל גרמן: זה לא הופך את המכרז לתמחור?

יעל גרמן: ברגע שאדם מקבל את אותו מחיר, הוא נכנס לתמחור, והוא אומר לספק הישראלי: תוריד את המחיר.

אלעזר שטרן: הוא לא חייב, הוא לא חייב להסכים.

אלעזר שטרן: הספק הישראלי לא חייב להסכים ויש לו זכות וטו במובן הזה שאם הוא לא מסכים וגם שני המציעים הנוספים שהמציע פונה אליהם לא מסכימים אז זה נשאר כך.

יעל גרמן: לי יש תחושה לא נוחה עם שני הסעיפים האלה.

יעל גרמן: אני אבקש לקבל חוות דעת ממש, משפטית.

יעל גרמן: להערכתי יש כאן איזושהי פגיעה בחובת המכרזים, ברגע ששניים נותנים אותו מחיר ואתה נכנס לתמחור עם אחד מהם .

ניסן סלומינסקי: אבל זה לא קשור לתקנות שלנו, זה בלי קשר.

יעל גרמן: לכן אמרתי – אני מפרידה את ההערה שלי להערה טכנית, וזו היתה ההערה הטכנית.

יעל גרמן: מפריע לי, אבקש לקבל חוות דעת משפטית.

יעל גרמן: עכשיו אני רוצה לדבר על העיקרון.

יעל גרמן: אתם יודעים ש "תפסת מרובה, לא תפסת".

יעל גרמן: אין ספק, אני מבינה מה שחבר הכנסת שרון גל אמר, התחושה היתה אותה תחושה.

יעל גרמן: אני, בכל המבצעים האחרונים והמלחמות הסתובבתי – בדרום ובצפון, והייתי בכל המקומות, קרובים ורחוקים מהגבול.

יעל גרמן: כאשר יש "צבע אדום" התחושה היא אותה תחושה.

יעל גרמן: כאשר נמצאים במקום שבכלל אין "צבע אדום", התחושה היא באמת הרבה יותר גרועה.

יעל גרמן: אלא מאי?

יעל גרמן: שלא בכדי הממשלה שאני הייתי חברה בה קיבלה את ההחלטה שהיא קיבלה.

יעל גרמן: אני חושבת שאנחנו צריכים לכבד את ההחלטה כמו שהיא.

יעל גרמן: אם אנחנו ננסה עכשיו להרחיב ולהכניס אזורים שהמשמעות שלהם היא בין מאות מיליונים למיליארדי שקל הרי ברור שהכל ייפול.

יעל גרמן: יתחילו לדון בכל, ואז אף אחד לא יקבל כלום.

יעל גרמן: לכן אני מציעה שאנחנו נבדוק בהחלטת הממשלה.

יעל גרמן: אני חושבת שהיתה טעות בשני האזורים שציין חברי, חיים ילין, באבשלום ויח"מ.

יעל גרמן: להערכתי היתה ממש טעות, שכחו להכניס אותם, הם נמצאים בתוך הטווח של ה-7 ק"מ.

יעל גרמן: צריך להכניס אותם.

יעל גרמן: צריך לבוא ולקבל את התקנות כפי שהן, לאשר אותן, להחזיר לממשלה, ולבקש מהממשלה שתראה אם יש לה באמת את מקורות המימון ואת האפשרות להרחיב לעוד אזורים?

יעל גרמן: אנחנו לא נתנגד.

יעל גרמן: אבל אסור כרגע שבגלל בקשות נוספות לא נאשר את המעט שניתן לאשר לעוטף עזה.

יואב בן צור: אני רוצה להצטרף לדברי חברי וחברותי שדיברו כאן, לקחת את התקנות האלה, שקיימות - אנחנו בהחלט בעד דרום אשקלון.

יואב בן צור: אנחנו מבינים את המצוקות שנמצאים בהן גם אזורי התעשייה הללו, אבל שוב, ייתכן מאד ולא כדאי שבגלל איזשהו אזור מסוים עכשיו יפלו כל האזורים.

יואב בן צור: אז מה שאני חושב, שאנחנו צריכים לאשר כרגע את התקנות הללו כמות שהן, ולאחר מכן לנסות לפעול, להרחיב את האזורים, אבל כרגע, באמת, להתרכז בנושא הזה כי אחרת ייתכן שבסופו של הליך כולם ייצאו מופסדים.

מאיר כהן: שני דברים – אל"ף, אני מסכים עם כל מילה של חברי, בלי לגרוע מהצורך של מחויבות הממשלה לדון באשקלון ולמצוא את המקור התקציבי כי לא יעלה על הדעת שזה יימשך עד לסבב הבא.

מאיר כהן: אני חושב שלפני הסבב הבא אנחנו צריכים לקרוא לממשלה ולהגיד – אנחנו לא רוצים לפגוע במה שקורה בעוטף, לא רוצים לעשות איזה קשר בין זה ובין הוספת אשקלון, אבל אשקלון חייבת לקבל טיפול נקודתי, ונעשה הכל בכדי לשדר את זה לשרי הממשלה.

מאיר כהן: התחלנו בזה בממשלה הקודמת, לצערי לא כל כך הצלחנו.

מאיר כהן: יש להוסיף את שני אזורי התעשייה האלה, שאני ביקרתי בהם.

מאיר כהן: באבשלום זה אזור תעשייה שנמצא 4 ק"מ מהגבול, אנשים נותנים שם את נשמתם, אין שום סיבה שהמקום הזה - - לאף אחד לא ברור למה המקום הזה לא נמצא שם.

מאיר כהן: הנקודה השניה, אתה, אדוני היושב ראש, העלית נקודה חשובה מאד שאני, כשר רווחה, התמודדתי אתה, וגם על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת, לגזירה החסרת תקדים הזו שאתה מגיע למועצה אזורית, וחצי מהתושבים מקבלים הטבות, וחצי – לא.

מאיר כהן: מי שהיה לא מזמן במרחבים שמע, בוודאי, מראש המועצה, על תהליך שחברה' צעירים עוברים מיישובים שנמצאים אחרי 7 ק"מ, לגור ביישובים שנמצאים - - כי הם אומרים שהם לא מקבלים הטבות, וכו', וכו'.

מאיר כהן: זה דבר שאנחנו צריכים לטפל בו כי זה מקרין על כל המשרדים.

מאיר כהן: אתה מגיע כשר רווחה, עם האמירה של לתת ל-7 ק"מ.

מאיר כהן: אתה לא יכול לבנות ב-7 ק"מ מועדון לקשישים, וב-7 עם תוספת של 200 מ', לא לבנות, ולהגיד לקשישים האלה שתחת אש הם יעברו ליישובים האלה.

חיים ילין: אגב, זה קורה גם עם בתי ספר, במקומות מסוימים, עם יום לימודים ארוך.

מיכאל אורן: דומני שאנחנו ניצבים ממש לפני בעיה ערכית, לא רק כלכלית ומשפטית, וה-7 ק"מ פלוס מטר אחד – אז אתה כבר לא בפנים.

מיכאל אורן: מי שקובע פה זה חמאס, בעצם, מבחינת הירי של הפצמ"רים והטילים.

מיכאל אורן: מאידך, זו המציאות, ואני מסכים מאד עם ידידי, חיים, וכמי ששירת במילואים בכל המבצעים הללו, ישבתי כל הזמן בשדרות וראיתי שאנשים לא הגיעו, חנויות ריקות, ולא כן המצב בבאר שבע ולא באשקלון.

מיכאל אורן: מצד שני אי אפשר להתעלם מהעובדה שגם אזור התעשייה של אשקלון היה תחת אש וסבל.

מיכאל אורן: אז צריך להתמודד עם המציאות ולהפריד – זה לחוד וזה לחוד.

מיכאל אורן: אני רוצה לקחת את הדיון לכיוון אחר לגמרי.

מיכאל אורן: שמעתי ברפרוף והפניתי את שאלתי לנציגי האוצר ומשרד הביטחון – לגבי ההשלכות של התקנות האלה על הסכמים קיימים שלנו, באזור סחר חופשי, למשל, עם ארצות הברית.

מיכאל אורן: אני יודע על רגישות מאד גדולה בנושאים האלה, וארצות הברית לא איכפת להם כל כך מטווח הירי של חמאס, חשוב להם מוצרים, מוגנים, ועל כל מוצר ומוצר יש ויכוח חריף מאד עם ארצות הברית על מה שאנחנו נותנים עדיפות ומה לא.

מיכאל אורן: הם רואים בזה הפרה בוטה של ההסכם שלנו, שאגב, זה ההסכם הראשון שיש לנו עם מדינה זרה, מ-1985.

מיכאל אורן: האם הרגישות הזו נבדקת עד הסוף?

<אלון קינסט: אני אענה.

<אלון קינסט: בתקנות של חוק חובת מכרזים יש סעיף שאומר שהן אינן חלות ככל שהן סותרות הסכמים בינלאומיים.

<ירון גולן: תקנות.

<ירון גולן: תקנות חובת המכרזים

ניסן סלומינסקי: לפני שהגעת דיברנו על הנושא הזה, על המזרח הרחוק, סין, - - - אורי מקלב, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: הוא אינו חבר ועדה.

ניסן סלומינסקי: אני יכול להכניס אותך כנציג קבוע?

<קריאה: כל הכבוד.

אורי מקלב: העדפות בתקנות חובת המכרזים לעוטף עזה זה חשוב מאד, מילה "העדפה", היא לא נכונה במובן הזה.

אורי מקלב: המילה "העדפה" במהותה, היא לא נכונה, כי מהצד השני היא אפליה.

אורי מקלב: כשאתה נותן משהו, אז המשוואה היא שבצד השני זו אפליה.

אורי מקלב: ולא כן הדברים האלה, אנחנו לא נותנים העדפות.

אורי מקלב: אני חושב שאם זו היתה העדפה גרידא, יכול להיות שהנושא היה שנוי במחלוקת.

אורי מקלב: למה זה לא נקרא העדפה?

אורי מקלב: משום שהמשוואה היא לא קשיים ביישובי ספר.

אורי מקלב: יכול להיות שעוד מקומות, כמו דימונה, שבהתמודדות עם הקשיים שיש לה, היא צריכה להתמודד לא פחות ממקומות אחרים, יש לה חשיבות משל עצמה.

אורי מקלב: אנחנו בהעדפה הזו רוצים לשים דגש שיישובי עוטף עזה יגיעו לנקודת הזינוק של מקומות אחרים.

אורי מקלב: מעבר לקשיים שיש לכל אחד, כאן אנחנו עושים משהו מאוזן.

אורי מקלב: לא בטוחים שאנחנו יכולים להגיע למאוזן, אבל זו המטרה שלנו, לכאן אנחנו רוצים להגיע, שבסופו של דבר למכרז יגיעו כולם באופן שווה, שהם יגיעו באופן שווה לכולם, בגלל שיש להם הוראות מיוחדות מכוחות הביטחון, וכו' וכו'.

אורי מקלב: חלק יכול להיות שזה לא אמיתי.

אורי מקלב: יכול להיות שבשנים האחרונות, אולי דווקא בשנתיים הקרובות, אנחנו נראה שדווקא הקאסמים ארוכי הטווח מאיימים אולי על אשדוד, יותר מאשר על יישובי עוטף עזה, אבל הדימוי לא משתנה.

אורי מקלב: בסופו של דבר אין בעיה למפעל באשדוד, הוא לא צריך להתמודד עם מה שצריך להתמודד מפעל בעוטף עזה.

אורי מקלב: לכן אנחנו באים כאן את הנושא הזה לתקן, לכן חשוב לנו להגיד.

אורי מקלב: אבל אני חושב שמגיע הזמן, עם השנים, לעשות מיפוי יותר עמוק.

אורי מקלב: לא בטוח ש-7 ק"מ זה המקום שצריך להיות.

אורי מקלב: השאלה היא אמיתית.

אורי מקלב: גם עם מה שאמר חיים ילין, שיכול להיות שעם הזמן יבוא אדם מרמת השרון וישקיע ביישוב בעוטף עזה, כאשר בפועל מה שקורה זה שהוא רק מעביר את המפעל שלו, בלי שהוא נותן העדפה בהתמודדות אמיתית לתושבי המקום.

ניסן סלומינסקי: אבל עובדים אצלו תושבים.

אורי מקלב: מי אמר?

אורי מקלב: ואם לא?

אורי מקלב: ואם 90% מגיע לא משם?

אורי מקלב: אני לא רוצה לקבוע היום שמי שלא מעסיק מינימום 40% מתושבי עזה לא יקבל את ההעדפה הזו.

אורי מקלב: אני לא בא לקבוע את זה היום כמוסכמות, אבל עם הזמן אנחנו צריכים לחתור להרבה יותר צדק.

אורי מקלב: יש דברים שאנחנו עושים בשעת חירום.

אורי מקלב: עם הזמן, ממשלה שמשקיעה כספים בדברים האלה, נותנת עדיפות, כדי לא להגיע למצב של אפליה.

אורי מקלב: צריך לעקוב אחרי הדברים.

אורי מקלב: אנחנו מאשרים דברים, אומרים לנפשי שלום, אף אחד לא חוקר יותר, לא מחפש וגם לא מודע וגם לא כתובת לבעיות שנוצרות עם הזמן, לדברים לא נכונים, להתנהלות לא נכונה.

אורי מקלב: במיוחד אנשים שיושבים שם וחושבים – עשו את חשבון הכדאיות, רק לוקחים ופוגעים בשוויון.

יואב בן צור: אבל עדיין - הוא משלם ארנונה למועצה - - -

אורי מקלב: אבל אנחנו עכשיו לא מדברים על ארנונה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים עכשיו על העדפה במכרזים.

אורי מקלב: כדי שלא תהיה העדפה ולא תהיה אפליה למישהו, אנחנו צריכים לעקוב אחרי הדברים, כדי לא ליצור מצב של עיוות.

אורי מקלב: את זה אנחנו אומרים לעתיד לבוא: לא יכול להיות שלא תהיה לנו מעקב אחרי התכלית של ההעדפה הזו.

מאיר כהן: אני רוצה להתפרץ לרגע – שלא נהפוך את האנשים שבאים להקים מפעלים בפריפריה לאויבי העם.

מאיר כהן: הלוואי ויותר ויותר אנשים מרמת השרון יעבירו את המפעלים לשדרות ודימונה.

אורי מקלב: שייקח מפעל מירוחם ודימונה ויעביר לשם.

מאיר כהן: לא לזה התכוונו.

אורי מקלב: - - -

ניסן סלומינסקי: שנים על גבי שנים המדינה מתמודדת עם הנושא של לקבוע את מפת העדיפות.

ניסן סלומינסקי: כמה שיורדים לעומק, הפוליטיקה מנצחת, לא קובעים, ודוחים, וכו'.

חיים ילין: דרך אגב, העדפות המס זה לפי כתובת.

חיים ילין: אם תעתיק את המפעל – הוא לא ירוויח את זה, אבל אם ישנו את התקנה ויתנו גם למפעל הטבת מס, אז אתה תראה איך כולם יהיו שם.

חיים ילין: זה לא בטוח מה שאנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: סיימנו עם חברי הכנסת, ונעבור לאורחים.

ניסן סלומינסקי: אני ארצה לקיים הצבעה ב-12:00.

ניסן סלומינסקי: אני צריך מכם תשובה על שלושה דברים: על אזור התעשייה אבשלום, על אזור התעשייה יח"מ, ואזור תעשייה דרום אשקלון.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלא נקיים הצבעה.

ניסן סלומינסקי: תלכו ותחזרו עם תשובה.

ניסן סלומינסקי: זה לא הרבה כסף העניין הזה, וראוי שללפחות מי שנמצא חלקו בתוך ה-7 ק"מ יקבל את זה.

ניסן סלומינסקי: אל"ף, למה ניטרלו את זה החלק שכן נמצא, וב"ת, כבר עשינו את התקדים ואני חושב שהוא ראוי.

ניסן סלומינסקי: יש לכם זמן לבדוק את זה ולחזור עם תשובות חיוביות.

<ירון גולן: יש לנו קצת בעיה, אדוני.

<ירון גולן: בסופו של דבר אלה תקנות של הממשלה שעברו בהחלטת ממשל.

<ירון גולן: יצאנו החוצה, דיסקסנו את העניין, יש לנו תשובות במסגרת מה שאנחנו יכולים, במסגרת החלטת הממשלה.

<ירון גולן: כל שינוי נוסף ממה שהבאנו לוועדה – יצטרך לבוא להחלטת ממשלה חדשה.

ניסן סלומינסקי: לא, מהניסיון שלי, ועשינו את זה והיה כבר, היה מה שנקרא האזור הדרומי, וכן עבר.

<אלון דוידי: ולא עבר.

ניסן סלומינסקי: וכן עבר.

ניסן סלומינסקי: עצרנו את הדיון בנושא של עידוד השקעות הון, הלכו להתייעץ, התייעצו – אם זה מגיע מהשר, התייעצו עם השר.

ניסן סלומינסקי: אם זה מגיע מלשכת ראש הממשלה התייעצו עם הלשכה.

ניסן סלומינסקי: חזרו, ובסופו של דבר נכנס ל אזור התעשייה הדרומי של אשקלון פנימה.

ניסן סלומינסקי: יש את היכולת.

ניסן סלומינסקי: בשביל זה לא צריך לכנס ממשלה.

<ינון אלרועי: אני מציע שתבדוק אם זה לא היה לעניין מס רכוש.

<ינון אלרועי: לפי מה שאנחנו יודעים - - - היה על זה בג"ץ - - -

ניסן סלומינסקי: מאחר ולא רציתי לסמוך על זכרוני, התקשרתי לשגית, היועצת המשפטית של ועדת הכספים, שמי שמכיר אותה, אפשר לסמוך עליה.

ניסן סלומינסקי: שאלתי אותה באיזה תקנות זה היה.

ניסן סלומינסקי: היא אמרה לי שבתקנות לעידוד השקעות הון.

ניסן סלומינסקי: זה היה.

ניסן סלומינסקי: יצאו, עשיתי הפסקה של חצי שעה וחזרו.

ניסן סלומינסקי: גם קשה לי להבין את לשכת ראש הממשלה ואתכם – ללכת ולבודד מקום, שאליבא דכולי עלמא הוא חוטף טילים.

ניסן סלומינסקי: הבאתי בזמנו לוועדת הכספים את הגרף, שלקחתי מפיקוד העורף, על כמות הטילים.

ניסן סלומינסקי: ראינו את האזורים של ה-7 ק"מ ששם היתה מסה אדירה של טילים, לא להשוות לכמויות של מקומות אחרים, למרות שגם הם קיבלו.

ניסן סלומינסקי: אז באמת ראו את העדיפות הברורה.

ניסן סלומינסקי: אבל אשקלון ודאי שהיתה בתוך המסה הגדולה, ואף אחד מאתנו לא חולק על זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים לפגוע במישהו, חס ושלום, אני רוצה רק לעשות.

ניסן סלומינסקי: אזור התעשייה – חלקו נמצא בתוך ה-7 ק"מ.

ניסן סלומינסקי: זה לא שאתה מביא אזור שלא נמצא בכלל.

ניסן סלומינסקי: אז קודם כל שאת החלק הזה נכניס.

ניסן סלומינסקי: תגיד לי איך אפשר לפצל?

ניסן סלומינסקי: הנה, אתם מפצלים גם במועצות אזוריות.

ניסן סלומינסקי: אז גם הרגשנו שאי אשפר לעשות את האבחנה הזו כאשר אתה מדבר על אזור.

ניסן סלומינסקי: להערכתי גם לא מדובר פה בהרבה כסף.

ניסן סלומינסקי: זה לא משהו של הטבות שאתה נותן במסות שזה מגיע למיליארדים.

ניסן סלומינסקי: פה זה עדיפויות במכרזים, שזה לא זה.

ניסן סלומינסקי: אז מה שאני מבקש: צאו, דברו עם הלשכות, ואני כבר דיברתי עם לשכת ראש הממשלה, ואמרתי להם, רק תגידו להם – אנחנו רוצים תשובה עד 12:00.

<יעל כהן: אנחנו נמצא ונבדוק, נבדוק שוב.

<יעל כהן: אני מהלשכה המשפטית במשרד ראש הממשלה, אבל אם אפשר לפחות להציג את העמדה הממשלתית, שהיא העמדה שבהחלטת הממשלה שבתוקף, אולי זה יקדם את הדיון באיזושהי צורה.

<יעל כהן: החלטת הממשלה שמכוחה מובאות התקנות האלה לאישור היא החלטת ממשלה שהתקבלה בסמכות ל "צוק איתן", אבל היא חלק משרשרת החלטות ממשלה שמתקבלות ברצף למעלה מעשור, בעצם מאז תחילת ההסלמה הביטחונית, סביב שנת 2004-2003, כשההחלטות האלה מתקבלות בדרך כלל מדי שנה בשנה.

<יעל כהן: הן מגדירות אזור של 7 ק"מ שעובר תיקוף בכל פעם מחדש במערכת הביטחון כאזור שבו יש עומס אחר.

<יעל כהן: זה לא טווח הטילים, כנראה, אני לא איש ביטחון, אבל כנראה שטווח הטילים הוא, מניסיוננו, בכל מקום,, זה לא תגובתי לאירוע כזה או אחר, "צוק איתן", או - - -

ניסן סלומינסקי: אני מציע שלא תגידי את זה כי זה ייפול בבג"ץ.

<אלון דוידי: ממש לא.

חיים ילין: - - -

<קריאות: - - -

<אלון דוידי: בגלל זה בג"ץ נתן לשדרות ועוטף עזה, בניגוד לאשקלון ואשדוד, 600 מיליון שקל כדי לבנות בתי ספר מחדש.

<אלון דוידי: בוא נניח את הדברים על השולחן

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שאף אחד לא ידבר מבלי לקבל רשות.

<אלון דוידי: אלוף הפיקוד נמצא באשקלון, מה זה הדבר הזה?

<אלון דוידי: להוציא לנו עין כדי שלא - - -

<קריאות: - - -

<יעל כהן: מה שאני אומרת, זו היתה עמדת המדינה, היא באה לידי ביטוי גם בהחלטות עצמן, גם בתשובתה לבג"ץ שכבר ניהלנו והסתיים בפסק דין של מפעלים באזור התעשייה באשקלון, שם דובר על הטבות הארנונה, גם נובעות מאותן החלטות בדיוק, מאותה הגדרה אזורית.

<יעל כהן: ברור ששם המשמעותיות הכלכליות אחרות, אבל הקריטריון הוא אותו קריטריון.

<יעל כהן: אנחנו מאד מאמינים גם בקריטריון כי זה מאפשר לך להראות שהפעלת שיקול דעת סביר וענייני.

ניסן סלומינסקי: מה הקריטריון שאמרת?

<יעל כהן: הקריטריון הלך אחרי היישובים.

<יעל כהן: הקריטריון בא – ואלה דברים שנשמעו פה גם מפי חברי כנסת- הוא בא מתוך רצון לחזק את היישובים שגרים באותו קו חזית קדמי ביותר, מקום שכולם מתייחסים אליו אחרת, שהעומס הביטחוני בשגרה וגם בחירום הוא אחר.

<יעל כהן: זה לא אומר שאין טילים למקום אחר, אבל זה קו החזית הקדמי ובו אתה משקיע לאורך זמן כדי הוא יהיה חי, ותוסס ופעיל.

<יעל כהן: זו עמדת הממשלה העקבית, מספר ממשלות לאורך יותר מעשור.

<יעל כהן: ההחלטה הזו היא חלק מאותו רצף, והיא אחד מכלי הסיוע שעליו חשבו.

<יעל כהן: הקריטריון הלך תמיד אחרי בתי המגורים של התושבים.

<יעל כהן: עיר יש רק אחת, שדרות, היא כולה עמוק עמוק בתוך הטווח, ויש גם 4 מועצות אזוריות.

<יעל כהן: במועצה האזורית יש מורכבות, אבל הן על פני אזור גיאוגרפי, חלקן גדול מאד, חלקן מקיפות את אשקלון מצפון, אחת מהן, ולכן אין מנוס במועצה האזורית, אלא להסתכל ברמת היישוב.

<יעל כהן: אבל הכל הולך תמיד לפי בתי התושבים.

<יעל כהן: לגבי ההערה לגבי שני אזורי התעשייה הנוספים – היא מקובלת עלינו, במהות, כי כאשר יש אזור תעשייה ששייך לאותן מועצות אזוריות שבעוטף, שאותן אני באה לחזק, אני רוצה להגדיל את ההכנסות שלהן, אני רוצה למשוך אליהן מפעלים וגם תושבים, אני רוצה שיתקיימו ולא בדוחק, כי הם הקו הקדמי – זו הערה שאנחנו מקבלים.

<יעל כהן: אני רוצה לבדוק ברמת הנוסח אם להכניס אותם שמית או כקריטריון.

<יעל כהן: הרשימה שמנויה פה, של שדרות רבתי, הולכת אתנו שנים.

<יעל כהן: כנראה שאלה אזורי התעשייה הוותיקים יותר באזור.

חיים ילין: אחד ותיק ואחד חדש.

<יעל כהן: אבל אותם הוספנו כבר לפני מספר שנים, זאת אומרת – הוא לא חדש - - -

חיים ילין: יח"מ הוספתם, אבשלום גם הוספתם, בתקנות אחרות, אבל לא כאן.

<יעל כהן: ולכן זו הערה שמקובלת עלינו, צריך לראות איך עושים את זה ברמת הנוסח, אם מונים כל אזור תעשייה או כבר כותבים קריטריון של אזורי תעשייה בתחום המועצות האלה, בטווח 7 ק"מ.

חיים ילין: זה הכי טוב.

חיים ילין: זה הכי פשוט.

<יעל כהן: אבל זה חייב ללכת עם היישובים או עם הרשויות המקומיות של העוטף, שאלה 4 מועצות אזוריות והעיר שדרות.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שה-7 ק"מ הם לא הקובע?

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: אם תיקחי, נניח, את המועצה האזורית מרחבים, שיש לה אזור תעשייה - - -אין לה?

<יעל כהן: אין.

<יעל כהן: יש 4 מועצות אזוריות - - -

ניסן סלומינסקי: אוקיי, שדות נגב, 50% מהם נמצאים בפנים, יש לו אזור תעשייה.

ניסן סלומינסקי: האזור תעשייה שלו לא נמצא פה והוא לא מקבל כי הוא מחוץ ל-7.

ניסן סלומינסקי: זה סותר את כל מה שאמרת על הרצון לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: לכן, ה-7 ק"מ הוא נכון, אבל העומס קיים, הרי היישובים נמצאים שם וזה אזור התעשייה שלהם.

<יעל כהן: אנחנו מבינים ומסכימים שיש מורכבות בנושא של מועצות אזוריות שנחצות.

<יעל כהן: את המורכבות הזו אנחנו לא יודעים לפתור בדרך טובה יותר מאשר לומר שהן נחצות, וחלק בפנים, וחלק בחוץ, ונכון, זה יוצר מורכבות, גם בניהול השוטף של המועצה, שחלקן בפנים וחלקן בחוץ, אבל עדיין, בסופו של דבר, קו הוא קו ותמיד חותכים איפה שהוא.

<יעל כהן: קווי המועצות הם שרירותיים והם גם לכן מתרחקים מאד מהעוטף.

<יעל כהן: אם אני אלך לפי התחום המוניציפאלי של מועצה אזורית חוף אשקלון אז זה מייצר עיוות שהוא לא נכון.

<יעל כהן: לכן הממשלה השקיעה מחשבה.

<יעל כהן: חוף אשקלון, למשל, מקיף את אשקלון מצפון.

<יעל כהן: היא אחת מ-4 המועצות: אשכול, שער הנגב, שדות נגב, וחוף אשקלון.

<יעל כהן: אלה ארבעת המועצות האזוריות שיש להן יישובים בטווח ה-7 ק"מ, בנוסף להן – שדרות.

<יעל כהן: זה מה שיש בטווח ה-7 ק"מ, אין עוד רשויות מקומיות בטווח הזה.

<יעל כהן: אשקלון, בתי המגורים שלה הם צפונית לקו ה-7 ק"מ, בפער ניכר.

<יעל כהן: נכון, אזור התעשייה הדרומי כנראה גלש.

<יעל כהן: ניהלנו על זה הליך שלם בבג"ץ, עם מפות, וכו'.

<יעל כהן: התפיסה הממשלתית היא שזה הולך אחרי הרשות המקומית והרצון לחזק את תושבי אותה רשות.

<יעל כהן: לכן, באותו הליך משפטי טענה המדינה – גם אם זה גלש, זה לא משנה, אנחנו נותנים את הסיוע הכלכלי המיוחד לעוטף, רק לאותן 5 רשויות מקומיות שיש להן תושבים בתחום העוטף.

<יעל כהן: המדינה הזו התקבעה בפסק דין לפני שנה.

ניסן סלומינסקי: את שמה לב מה את עושה – איפה שנוח את הולכת לפי התושבים, ואת מורידה את אזור התעשייה שגלש, והולכת לפי התושבים, ופעם כשיש לך אזור תעשייה שנמצא בתוך ה-7 את פתאום הולכת הפוך.

ניסן סלומינסקי: יש כאן איזה חוסר - - -

חיים ילין: על זה התקיימו דיונים, ואישרו לנו את זה, לפני מספר חודשים.

<יעל כהן: אני לא מכירה את הנושא של תקנות עידוד השקעות הון.

<יעל כהן: הנושא שאנחנו מכירים נגע למס רכוש, כאשר הרציונאל של מס רכוש זה עולם אחר, זה נגע לפיצויים עקיפים, על נזק מלחמה, שזה תגובתי לאירוע, נתנו פיצויים מקיפים בטווח של 40 ק"מ, לא של 7 ק"מ, ואנחנו מכירים תקדים שנגע למסלולי חישוב הפיצויים, זה עולם אחר מאשר חיזוק חוסן אסטרטגי לאורך זמן.

ניסן סלומינסקי: פה את מדברת על חובת המכרזים של מפעלים, ובדיוק המפעלים לא הם שקובעים לך את הקריטריון, אלא בית המגורים.

ניסן סלומינסקי: קצת משונה.

<אלון דוידי: כבוד היושב ראש, מפעל בונים ומקימים בעיר שאתה מאמין בה.

<אלון דוידי: לכן, מי שמקים עכשיו חפעל באשדוד הוא לא בודק בדיוק את אזור התעשייה, הוא בודק איפה, ואיפה הסימון.

<אלון דוידי: אני קודם כל מודה לך.

<אלון דוידי: היא למעשה סקרה פה את כל התהליך של עוטף עזה, אני רוצה להגיד כמה משפטים, לספר מהחוויות שלי.

<אלון דוידי: חיים ילין, אני רוצה להגיד לך תודה רבה.

<אלון דוידי: אני, כראש עיר, כשדובר על תרגיל העורף, אמרתי שאפשר לעשות אזעקה בשדרות, ולכן אישרתי.

<אלון דוידי: אתה ביטלת את זה ואני מודה לך.

<אלון דוידי: למה?

<אלון דוידי: יש לי 7 ילדים, הבכורה בת 17, והיא לומדת באבן שמואל.

<אלון דוידי: אנחנו באמצע התרגיל קיבלנו טלפון מהאולפנה.

<אלון דוידי: הבת בת 17, תלמידה מוכשרת מאד, לא סובלת משום דבר, נורמטיבית לחלוטין, היתה משותקת בחדר שלה במשך שעתיים במשך האזעקה.

<אלון דוידי: מישהו יכול לדבר על טווח טילים כשהוא משווה את זה לעומס?

<אלון דוידי: הרי על מה מדובר?

<אלון דוידי: אני רואה פה את כל החברים, גם את נציגי הממשלה - - -

ניסן סלומינסקי: אתה חושב שבאשקלון היו הבדלים?

<אלון דוידי: תן לי לומר את כל הדברים.

<אלון דוידי: באתי מרחוק להגיד את הדברים כי אני מאד מעריך אתכם.

<אלון דוידי: אני גם מעריך מאד את אשקלון, הייתי שמח שתהיה לי את תנופת הבניה האדירה שיש באשקלון.

<אלון דוידי: בקופת העיריה יש למעלה מ-250 מיליון שקל בגלל היטלים.

<אלון דוידי: לכן אני אומר שאני שמח, מפרגן, אני אוהב את ראש העיר ואני אוהב גם תושבי אשקלון.

<אלון דוידי: למה הגעתם, כל החברים הנכבדים, וסייעתם להקים את התכנית ארוכת הטווח של שדרות ויישובי עוטף עזה?

<אלון דוידי: - מכיוון שראיתם בעיניים שלכם שאנחנו לא חיים בקצפת.

<אלון דוידי: אנחנו נלחמים בלא לסגור.

<אלון דוידי: מאיפה הגיעה התקנה הזו?

<אלון דוידי: היא לא הגיעה מאיזה טייקון שהגיע מסין ועכשיו עושה פה תרגיל חשבונאי כדי לגרוף לקופתו עוד כסף.

<אלון דוידי: אני ראיתי מה קרה כשסגרו את מפעל הטקסטיל בשדרות.

<אלון דוידי: אנחנו, בשדרות, לא יכולים להקים עוד מפעלים, כיוון שבזמנו גם לא נתנו שטחים.

<אלון דוידי: התקנה הזו היא כדי לעשות סדר וכדי להציל את אזור התעשייה שלנו, להציל מפעלים של 200 ו-300 פועלים בכל מפעל, שהעסק לא ייסגר.

<אלון דוידי: זה כל הסיפור.

<אלון דוידי: ואני, בטח שאני רוצה שאשקלון תיכנס.

<אלון דוידי: גם שבבאר שבע, עיר הולדתי, גם יהיו עוד דברים טובים, הלוואי.

<אלון דוידי: ואני מפרגן לראש עירית באר שבע על הסייבר, שמדינת ישראל החליטה להשקיע שם.

<אלון דוידי: גם באשקלון, שיש תיירות.

<אלון דוידי: אבל אנחנו צריכים לזכור – אתמול בלילה הגיע אלוף הפיקוד אלי, ללשכה.

<אלון דוידי: זה לא הפעם הראשונה שהוא מגיע בזמן האחרון.

<אלון דוידי: כולנו יודעים שבשר התותחים של החמאס ושל כל ארגוני הטרור זה עוטף עזה.

<אלון דוידי: היושב ראש, נפל טיל ליד גן יבנה – לא עשו ישיבה.

<אלון דוידי: לא נתנו הערכת מצב שאני לא רוצה לפרט אותה פה.

<אלון דוידי: הערכת מצב מאד מפורטת שמסבירה לנו דברים שאנחנו לא יכולים לומר בציבור.

חיים ילין: ועדת חוץ וביטחון לא נפגשת כבר שישה חודשים.

<אלון דוידי: אני נמצא במצב מאד קשה.

<אלון דוידי: לקיץ הקרוב היו אמורים להיות סח"שים, היו אמורים להיות מיגונים, היה אמור להיות מרכז הפעלה.

<אלון דוידי: יש לנו הרבה פרמטרים שיש לנו חוסר בהם.

<אלון דוידי: אנחנו לא בוכים.

<אלון דוידי: אנחנו לוקחים את המשימה, ואנחנו לצד חיילי צה"ל, אבל אני אומר פה, חברים: אנחנו זקוקים לתקנה ולהחלטה הזו לא כדי לצמוח, אלא כדי לא ליפול.

<אלון דוידי: בוודאי שנשמח שכל עיר תקבל כל הטבה.

<אלון דוידי: אבל התקנה הזו הגיעה עכשיו לשדה של עוטף עזה, שדרות.

<אלון דוידי: יש עיר אחת.

<אלון דוידי: העיר שלי היא עיר של 24,000 תושבים, שלפני 14 ו-13 שנה נטשו אותה 6,000 תושבים.

<אלון דוידי: כל אחד מכם יחשוב מה זה אומר שרואים שכן או קרוב הולך הביתה, עוזב את העיר.

<אלון דוידי: ברוך השם, בזכות התכנית האסטרטגית של ממשלת ישראל אנחנו מצליחים לבלום את הנטישה, ואדרבא, לצמוח.

<אלון דוידי: במקרה של התעשייה אנחנו עדיין לא שם, עדיין לא בצמיחה.

<אלון דוידי: במקרה של התעשייה התקנה הזו היום הובאה על מנת שלא ייסגרו מפעלים בשדרות.

<אלון דוידי: לכן, אני אומר לחברי הכנסת – אני סומך עליכם, תושבי שדרות סומכים עליהם, סומכים עליהם שבעזרת השם תתנו לנו את היכולת הזו להמשיך לעמוד בחזית לצד חיילי צה"ל ולייצג את מדינת ישראל בכבוד, ולא ליפול, לא לנטוש.

<אלון דוידי: אשקלון, ואחרים – בוודאי, בשמחה, אבל שההחלטה היום בוועדה לא תתעכב ולא תיפול לרגע בגלל איזשהו שינוי, כי אם אנחנו נחזור חזרה היום לתושבי שדרות ולמפעלים שמחכים ומשוועים לשינוי התקנה, אני, כראש עיר אומר לך: אנחנו נהיה בבעיה.

<אלון דוידי: אני מזכיר שהעיר שדרות, שהגיעה לגירעון של למעלה מ-100 מיליון שקל, מרכיב הארנונה במפעלים, מעבר למי מועסק ולא מועסק- היא מרכיב מאד מאד חשוב שלנו, על מנת לצמוח.

<אלון דוידי: תודה רבה לכולם.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מודיע שב 12:15 נקיים או לא נקיים הצבעה.

ניסן סלומינסקי: כל הדוברים יצטרכו לסיים עד אז את דבריהם.

ניסן סלומינסקי: אני מציע לנציגי המשרדים לצאת ולדבר עם המשרדים.

ניסן סלומינסקי: כל מה שנאמר פה נכון, אבל יש עוד אזור שחל עליו הדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: צאו, תעשו את העבודה.

ניסן סלומינסקי: אתם לא צריכים להשתכנע מהדוברים האחרים.

מאיר כהן: אני רוצה לומר מילה אחת – תראו, מתחילה להשתרש איזו תרבות שכל פעם שיש - - ומבלי לנקוט עמדה אני חוזר על דבריי, החלק הדרומי של אזור התעשייה באשקלון חייב תיקון.

מאיר כהן: אבל מה התרבות הזו, שבאים בדקה התשעים כשצריך לאשרר תקנות שקיימות ואומרים – אנחנו בולמים אותן אם לא נצרף עוד דברים.

מאיר כהן: ולכן – "תפסת מרובה, לא תפסת".

מאיר כהן: אני חושב שהיום צריכה להיות הצבעה לאשרר את מה שממילא קיים.

מאיר כהן: אנחנו מחויבים לאשקלון ולאזור התעשייה, ואני אומר לך שאני מקבל את הדברים של היועצת המשפטית מלשכת ראש הממשלה, כך נהגנו בכל הטבות המס, אתה זוכר את זה.

מאיר כהן: רצינו שזה ייהנה וזה לא יחסר, אבל ידענו גם לאשרר את התקנות.

מאיר כהן: חבל היום לצאת מכאן בפגישה הראשונה כשאנחנו דוחים הצבעה כזו לשבוע הבא.

מאיר כהן: אני חושב שחברי כנסת סובריינים להבין את ההיגיון שבזה, והיום נצביע.

מאיר כהן: מחר ייפול שם טיל.

ניסן סלומינסקי: מאחר ואני הייתי יושב ראש ועדה, אנחנו יודעים – קודם כל אני התרעתי על זה, ללשכת ראש הממשלה ולכולם, שיידעו.

ניסן סלומינסקי: אם היום לא ייכנס – לא ייכנס.

ניסן סלומינסקי: אני חי את זה ויודע.

ניסן סלומינסקי: הדרך שהוועדות עובדות היא אחרת.

מאיר כהן: אשקלון צריכה להיכנס מחר, אין שום ספק, אבל אם זה יתקע את השאר - - -

ניסן סלומינסקי: הניסיון שלנו מלמד שגם זה נכנס וגם זה.

<אלון דוידי: ואחרי זה, אתה יודע מה יקרה?

<אלון דוידי: כל אזור שדרות יילך לאשקלון.

<אלון דוידי: הלכת, עשית מחיר מטרה בקרית גת ובמודיעין, הפסיקו לבנות אצלנו.

<גיל עוז: אני מייצג את לשכת המסחר חיפה והצפון.

<גיל עוז: כבר אומר מראש לכל מי שיושב פה.

<גיל עוז: כל מי שכאן סביב השולחן רוצה את טובת הפריפריה.

<גיל עוז: זאת בכלל לא שאלה, רק מה?

<גיל עוז: שכחנו שהדיון כאן לא נוגע רק לעוטף עזה.

<גיל עוז: יש לו השלכות מאד רחבות על כל מדינת ישראל, אזורי פריפריה במדינת ישראל, ואני אומר לך את זה, חבר הכנסת יילין, כקיבוצניק לקיבוצניק.

<גיל עוז: אנחנו לא עוסקים עכשיו רק בעוטף עזה.

חיים ילין: מי לא עוסק?

<גיל עוז: אני.

<גיל עוז: אני אומר לכם שיש פה החטאה מאד גדולה של כל הדיון.

<גיל עוז: מתבקש היה שבדיון מהסוג הזה תונח כאן חוות דעת כלכלית מטעם האוצר מה ההשלכות של תיקון התקנות כפי שנעשו עכשיו לגבי עסקים אחרים, יצרנים אחרים, ברחבי מדינת ישראל.

<גיל עוז: אני אומר לכם שהמשמעות של התיקון הזה זו פגיעה מאד קשה ביכולת שלהם בכלל להשתתף במכרזים.

<גיל עוז: אין לכם מה לעסוק במה יהיו תוצאות המכרזים, הם לא יוכלו להשתתף בהם אפילו, ואני חוזר ואומר: אני רוצה את טובת עוטף עזה.

<גיל עוז: יש בתוך התקנות החדשות ביטוי חדש – "שינוי מהותי כפול".

<גיל עוז: מקודם שמענו פה דעת מלומדים שזה נגזר ממקומות אחרים בעולם.

<גיל עוז: אני אומר לכם שהביטוי הזה קשור אך ורק לענייני מכס.

<גיל עוז: הוא לא קשור למכרזים בכלל.

<גיל עוז: כשאתם מכניסים אותו, אם נכניס אותו, לתקנות חובת המכרזים, אנחנו הולכים לסבך את המכרזים במדינת ישראל, כי אנחנו בכלל לא יודעים מה הביטוי הזה אומר.

<גיל עוז: אני שואל אתכם, חברי הכנסת.

<גיל עוז: אתם הולכים עוד מעט להצביע על תקנות.

<גיל עוז: מישהו יודע מה משמעות הביטוי "שינוי מהותי כפול"?

<גיל עוז: אי חברי ועדת מכרזים במדינת ישראל, כשיצרנים או תעשיינים או כל אחד אחר הולך להשתתף במכרז, איך הם מתנהלים, איך הם מתנהגים עם הביטוי הזה?

<גיל עוז: התקנות האלה לא מוכנות, לא בשלות.

<גיל עוז: יש פה עיסוק שבעיניי הוא מאד חשוב.

<גיל עוז: אני בכלל לא בטוח שהכנסת השינוי המהותי הכפול בכלל תורמת לעוטף עזה.

<גיל עוז: יש לנו בתקנות פתרון טוב.

<גיל עוז: המחוקק הכניס פתרון טוב.

<גיל עוז: הוא הכניס את ה-35%, הוא דיבר על ה-20%.

<גיל עוז: זה פתרון טוב למפעלים שם.

<גיל עוז: כשאתה מכניס גם את השינוי המהותי הכפול אתה מתחיל רק לסבך, כי לא יידעו מה לעשות עם זה.

<גיל עוז: אני עורך דין ואני מבין את התחום.

<גיל עוז: אני משוכנע שלא כולם מבינים אותו כמוני.

<גיל עוז: בטח לא חברי ועדת מכרזים ברשות מקומית כלשהי.

<גיל עוז: זה הכל, תודה.

<רון תומר: אני רוצה לברך את משרדי הממשלה, אני חושב שזה צעד חשוב.

<רון תומר: אפרופו הדיון היום האם להצביע או לא – זה צעד חשוב שכבר נעשה מאוחר מדי, להזכירכם, "צוק איתן" עוד מעט חוגג יום הולדת שנה, ויפה שעה אחת קודם.

<רון תומר: חברי הכנסת שאלו - לגבי המבחן בין תעשיות מעוטף עזה למקומות אחרים בישראל.

<רון תומר: דעתנו, בהתאחדות התעשיינים נחה, ישבו אתנו משרדי הכלכלה והאוצר, וזה בסדר.

<רון תומר: התקנות מנוסחות בדרך שרק נותנת יתרון נוסף לעוטף עזה ולא פוגעת בקיים במדינת ישראל, אנחנו סומכים את ידינו על זה.

<רון תומר: כולכם, חברי כנסת נכבדים, יודעים למה צריך לעזור ליישובי עוטף עזה ודיברו פה חברי הכנסת ילין וכהן לגבי הצורך להביא יזמים לדרום.

<רון תומר: אבל אני רוצה לתאר לכם מה זו שגרת יום יום תחת אש, ולא רק הדבר הטריביאלי שאתם מבינים.

<רון תומר: הוראות פיקוד העורף היום מדברות על כך שעובדים, ברגע שנשמעת אזעקת "צבע אדום", צריכים להיכנס ל-10 דקות למרחב המוגן.

<רון תומר: אתה עוצר את קו הייצור, נכנס למרחב המוגן ויוצא אחרי 10 דקות.

<רון תומר: נניח שאין שום טיל, ולכיפת הברזל יש 100% הצלחה, מספיק 10 פעמים "צבע אדום ביום" כדי לגמור יום עבודה, להוריד את התפוקה מ-100% ל-205.

<רון תומר: זה מטורף, זה לא הגיוני, ועל כן צריך לחזק עוד יותר, כי הפגיעה היא פגיעה ישירה, היא לא פגיעה עקיפה.

<רון תומר: לכן, כשאנחנו מדברים על הסירנות ועל הצבעים האדומים, צריך להבין שהדיון הזה שמדבר על האם דרום אשקלון כן, והאם 9-6 ק"מ כן, או לא, הפגיעה היא פגיעה אחידה, והכלי שעוזר צריך להיות אחיד, ואני שותף לדעה של היושב ראש שיש כאן איזשהו עיוות מסוים.

<רון תומר: בדרום אשקלון, בהחלט – המפעלים שם סובלים באותה מידה.

<רון תומר: אני מבין שיש פה איזו מסגרת כללית שאומרים למשרדי הממשלה - זה משליך, והחוק ישליך על אשקלון, ועל דברים אחרים, ואני חרד גם ממצב שבו, בסופו של יום, נרצה להשיג את הכל, וימשכו לנו את האישור פה רק בגלל דרום אשקלון.

<רון תומר: אמר ראש העיר של שדרות, ואני מצטרף אליו- אין לנו יום אחד נוסף לוותר.

<רון תומר: לכן אני מבקש, כבודו, שתפעיל את כל כובד משקלך להכליל את דרום אשקלון בתוך התחום הזה, כי מגיע להם לא פחות מלאחרים, ובאותה מידה, אני אומר שהיה ואין ברירה, אני מבקש שהתקנות האלה תעבורנה, אם אין ברירה, כמו שהן, אבל אני מאד מבקש – גם עם דרום אשקלון, אבל שלא יידחו בהקשר הזה.

<רון תומר: מילה אחרונה לחברים מלשכות המסחר - שינוי מהותי כפול זה דבר מאד ברור.

<רון תומר: יש לנו מפעלים באזור עוטף עזה שנפגעים מזה.

<רון תומר: עובדים בשדרות, ועושים את השינוי המהותי הכפול הזה, עובדים 200 עובדים מתוך שדרות ואז אומרים להם – המוצר לא עבר להיות ישראלי, למרות שעובדים עליו 200 אנשים.

<רון תומר: זה לא דבר טכני, זה דבר חשוב וזה דבר שגורם פה להצלת חיים למפעלים לא קטנים.

<רון תומר: לכן מאד חשוב, אני מברך את משרדי הממשלה על המהלך הזה.

<שבתאי צור: קודם כל אני רוצה לשבח את היושב ראש.

<שבתאי צור: באמת, בנושא אשקלון קיימנו דיונים מקיפים בקדנציה הקודמת, זה נעשה בעזרתך, בראשותך, בתיאום עם לשכת ראש הממשלה, עם שר האוצר דאז וכל השרים, והגעתם למסקנה בראשותך, אדוני היושב ראש.

<שבתאי צור: התמזל לנו מזל היום שאתה מכיר היטב את אשקלון.

<שבתאי צור: אם לא, היו מורידים בכלל את אשקלון מסדר היום.

<שבתאי צור: לכן אני מודה לך בשם תושבי אשקלון.

<שבתאי צור: אין שום סיבה שלפני כמה חודשים כן נכללת אשקלון והיום עוד פעם דנים.

<שבתאי צור: לכן הבאנו, גם בתוספת אז - - ומה שאני רוצה לציין – רבותי, השכל הישר אומר:

<שבתאי צור: למה נבחרי ציבור צריך להחליט - - ולהפעיל שיקול דעת- - איזה פקיד מסוים, אתה בגבולות שם, אשקלון זה 6.3 ק"מ אזור התעשייה הדרומי.

<שבתאי צור: הבית נמצא במרחק 8 ק"מ.

<שבתאי צור: אין טעם לשפוט, מי שעשה את הטעות הזו.

<שבתאי צור: לכן, על פי שיקול הדעת של היושב ראש דאז, ואז, אנשים שקיבלו ואז, הפסקנו את הישיבה לשעה, היו דיונים מקיפים והגיעו למסקנה כן לכלול את אשקלון.

<שבתאי צור: אז מה השתנה היום?

<שבתאי צור: אנחנו לא מבקשים שום טובות אבל בגלל המצב הביטחוני הכלכלי וגם הסוציואקונומי, היו אז דיונים מקיפים.

<שבתאי צור: , ואני מאד מבקש – בלי טובות.

<שבתאי צור: 6.3 ק"מ זה הגבולות של אשקלון, אזור התעשייה הדרומית.

<שבתאי צור: לכן אנחנו לא מבקשים פה שום טובות, רבותי.

<שבתאי צור: איזה פקיד טעה.

<שבתאי צור: אדוני היושב ראש, אני מודה לך.

חיים ילין: הערה קטנה.

חיים ילין: בשביל להבין את השלכות הרוחב – חקלאים שנמצאים 9 ק"מ מהגבול ומעבדים את הקרקע, עד התלם האחרון, שהקרקעות שלהם נמצאים על יד כפר עזה או נחל עוז, אבל הם גרים במרחק 9 ק"מ, המשמעות של מה שאתה מבקש היום, אין להם הטבות, זה לקבל הטבות.

חיים ילין: יש לזה השלכות רוחב שאתם שולפים אותם פה, ככה.

חיים ילין: אני כבר מתבשל בזה 10 שנים.

חיים ילין: אני אומר לך – אתם טועים.

ניסן סלומינסקי: קיבלתי עכשיו SMS מהיועצת המשפטית של ועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: יש תיקון.

ניסן סלומינסקי: אשקלון נכנסה בפיצויים לדרום - - -

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: בנושא השקעות הון – שם כנראה שלא.

ניסן סלומינסקי: אז רק לתקן את מה שהיא אמרה לי בהתחלה.

ניסן סלומינסקי: אבל לא חשוב, אזור התעשייה נכנס.

<שמואל דורנשטיין: אני המנכ"ל והבעלים של חברת "רב בריח".

<שמואל דורנשטיין: לנו, באשקלון, יש שישה מפעלים.

<שמואל דורנשטיין: שניים וחצי מתוכם נמצאים בתוך ה-7 ק"מ, ואחרים בטווח של 7.2 או קצת יותר.

<שמואל דורנשטיין: אנחנו מעסיקים 650 איש, חצי מהם מגיעים מנתיבות, שדרות והאזור.

<שמואל דורנשטיין: אנחנו עובדים בשלוש משמרות, ובשבוע שעבר, אני יכול לספר לך שמשמרת שלישית, בכל האזור, הפסיקה לעבוד, כתוצאה מ "צבע אדום".

<שמואל דורנשטיין: אני שמח על הביטויים הגיאוגרפיים או על הביטויים של "להוציא עין" או לא.

<שמואל דורנשטיין: אבל אני לא מבין נכון.

<שמואל דורנשטיין: אני, דרך אגב, למען הגילוי הנאות, תושב מרכז הארץ שנוסע יום יום ומעסיק למעלה מאלף איש במדינת ישראל, 650 מתוכם מהפריפריה ועוטף עזה.

<שמואל דורנשטיין: אז ראשית, אני לא מתנצל על זה.

<שמואל דורנשטיין: אני גם גאה בזה שאני מספק מקומות עבודה באזור הדרומי לשדרות, נתיבות, כולל באזורים שלך, חיים.

<שמואל דורנשטיין: ודבר שלישי, אני רוצה לומר: למה להחריג?

<שמואל דורנשטיין: מילא הם היינו מבקשים להוסיף אותנו.

<שמואל דורנשטיין: אבל למה להחריג אותנו?

<שמואל דורנשטיין: למה כשה "צבע אדום" נופל בטווח של 6.3 מישהו בא ואומר – המפעל שנמצא באזור הדרומי, שיכול להיות שרק הוקם לפני חצי שנה, מחדש.

<שמואל דורנשטיין: לידיעתך, בשנתיים האחרונות נסגרו שישה מפעלים באזור התעשייה הדרומי באשקלון.

<שמואל דורנשטיין: לכן אני מבקש – אם יצביעו היום ולא יכלילו היום את אזור התעשייה הדרומי, זה לא יקרה לעולם.

<שמואל דורנשטיין: ייצאו מכאן עם הרגשה שאולי זה יקרה, וזה לא יקרה.

<שמואל דורנשטיין: דבר שני, אנחנו לא מדברים כאן לא על קבלת הטבות, אנחנו מדברים על קבלת הזדמנות, על עזרה.

<שמואל דורנשטיין: אנחנו מדברים על האפשרות שבדרום אשקלון יקומו מפעלים ויעסיקו אנשים שגרים בפריפריה.

<שמואל דורנשטיין: דרך אגב, צפון אשקלון רחוקה מהאזור הדרומי לא פחות מאשר חלק מהמושבים שבאשכול קרובים לאזור הזה.

<שמואל דורנשטיין: כלומר, אנחנו בסך הכל מדברים פה על תושבי עוטף עזה, שעובדים באזור התעשייה הדרומי של אשקלון, שהוא קרוב אליהם לפעמים יותר מאשר תושבי אשקלון.

<שמואל דורנשטיין: אנחנו לא מבדילים פה בין צבע לדם או אזור מגורים.

<שמואל דורנשטיין: אנחנו לא מדברים על צבע או דם, אנחנו מדברים על למה להחריג פה אזור תעשייה שכבר קיים בתוכו, אחרי שבמלחמה האחרונה, 296 פעם, אפרופו 10 דקות - 296 פעם היה "צבע אדום".

<שמואל דורנשטיין: 296 פעם הפסקנו את הייצור ל-10 דקות.

<שמואל דורנשטיין: אם אנחנו לא ראויים לאיזושהי עזרה או עדיפות, אז אני לא יודע מה תפקידה של הוועדה כאן ומה התפקיד של ההצבעה כאן.

<שמרית רלבג: אני מייצגת את לשכת המסחר והתעשייה אזור הצפון.

<שמרית רלבג: אנחנו מבקשים לחזור על משהו מאד עקרוני – התקנות כאן היום הן חריג בתוך חוק חובת מכרזים.

<שמרית רלבג: חברת הכנסת גרמן העלתה את הנושא הזה קודם.

<שמרית רלבג: זה חריג.

<שמרית רלבג: השאלה אם אנחנו לא מייצרים תקנות שבהן הגולם קם על יוצרו.

<שמרית רלבג: אנחנו מדברים על רצון לייצר מכרזים, רצון לייצר שוויון.

<שמרית רלבג: תקנות תוצרת הארץ – כולם יודעים שזה איזה חריג.

<שמרית רלבג: זה חריג חיובי, אבל זה חריג שבנוי על איזשהו מנגנון עדין, של מרכיב ישראלי בתוך מוצר.

<שמרית רלבג: המרכיב הישראלי הוא חלק מאד מהותי בכל הסיפור הזה של המכרז.

<שמרית רלבג: כלומר, היום אתם הולכים להכניס סל שלם של מוצרים שבעצם, אחוזי חומר הגלם שבהם, שעד היום הסיפור של חומר הגלם הוצא החוצה מהמרכיב הישראלי, כי הם חומרי גלם מיובאים, עד היום הם לא היו חלק מהמרכיב הישראלי.

<שמרית רלבג: היום אנחנו מאמצים אותם כחלק מהמרכיב הישראלי ומכניסים פה סל חדש של מוצרים לתקנות של ההעדפה.

<שמרית רלבג: למה זה יכול לגרום, בפועל?

<שמרית רלבג: זה יכול לגרום להרבה מאד מכרזים לא להיות מכרזים יותר.

<שמרית רלבג: אנחנו מדברים פה על העדפה שתיצור מצב שבו, הסיכון להתמודד על מכרז הוא סיכון לא כדאי.

<שמרית רלבג: אין פה עניין בכלל להיכנס למכרז.

<שמרית רלבג: האם אנחנו, בתוך חוק חובת מכרזים, אומרים – אנחנו הולכים לשלול את היכולת ליצור מכרזים בכל מה שנוגע למפעלים בעזה?

<שמרית רלבג: כולנו, כל מי שיושב כאן סביב לשולחן רוצים מאד מאד לסייע, והסעיף הזה של ההחלטה הוא סעיף מתוך 50 סעיפים אחרים, של החלטה של סיוע.

<שמרית רלבג: השאלה האם לא בעקבות ההחלטה של הסיוע אנחנו כורתים יד אחרת שהיא חלק מהמדינה הזו.

<שמרית רלבג: יושב פה לידי מר יאיר דוכובני, הסיעה שלו והמפעל שלו שמעסיק גם הוא 50 עובדים, גם הוא – מהרגע שיעבור הסעיף הזה, חד משמעית הוא לא יוכל להתמודד במכרזים יותר.

<שמרית רלבג: אין לו יכולת להתמודד במכרזים.

<שמרית רלבג: אני אעביר לו את זכות הדיבור.

<שמרית רלבג: אני חושבת שהדיון פה הלך הרבה מאד על העניין של הרצון לסייע, והרצון לסייע הוא מאד חשוב, אבל גם כלי הסיוע הם בעצמם חשובים כדי להתמקד איך אנחנו מתמקדים.

<שמרית רלבג: האם באמצעות הסיוע של ההעדפה זו הדרך הנכונה לסייע?

<שמרית רלבג: אני חושבת שצריך להקדיש מחשבה גם לזה, ברשותכם, גם לסיפור הזה של השינוי המהותי הכפול, שכמו שאמר גיל עוז, הכלי הזה לא נבדק מספיק, ואנחנו לא יודעים את ההשפעה שלו לטווח רחוק.

<שמרית רלבג: אנחנו מדברים פה על 5 שנים.

<שמרית רלבג: לכאורה זה מדתי, אבל ב-5 שנים – כל מכרז שנפתח, יכול להיות מכרז ל-10 שנים.

<שמרית רלבג: זה יכול להיות מעכשיו קדימה לעוד הרבה שנים.

<שמרית רלבג: 5 שנים – האם זה מדתי?

<שמרית רלבג: אנחנו לא בטוחים.

<רון תמיר: יש, עכשיו, בעוד אנחנו מדברים, "צבע אדום באשקלון".

ניסן סלומינסקי: אתם מייצגים את לשכת המסחר?

<שמרית רלבג: את לשכת המסחר והתעשייה, חיפה ו הצפון.

ניסן סלומינסקי: יש לשכת מסחר ארצית?

<שמרית רלבג: יש את איגוד לשכות המסחר.

<שמרית רלבג: לשכת המסחר והתעשייה היא לשכה עצמאית.

<שמרית רלבג: היא מאד ותיקה, היא מ-1928.

<שמרית רלבג: יש כ-700 עסקים, חלקם יצרנים, חלקם יבואנים.

<שמרית רלבג: אנחנו מדברים על זה שהתקנות האלה לא נבדקו לעומק, ושהפגיעה שלהם בכל מי שמתמודד על מכרזים היא פגיעה מאד רחבה.

ניסן סלומינסקי: האיגוד עצמו, הארצי, שלכם – אין לו עמדה?

<רון תמיר: דואגים פה ליבואן אחד, צר לי, אדוני.

ניסן סלומינסקי: לא להיכנס לזה, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אני שואל – אין לכם עמדה אחידה?

<שמרית רלבג: אנחנו מדברים כרגע כלשכת המסחר חיפה והצפון, לא כאיגוד לשכות המסחר, זה גוף אחר.

ניסן סלומינסקי: התאחדות התעשיינים – מישהו נמצא פה?

<רון תמיר: כן, כן.

<רון תמיר: זה מציל, כמו שאמרתי, 200 מקומות עבודה בשדרות.

מאיר כהן: אתה יושב בכנסת ואומר מתחת לשפם שכל מטרת הדבר הזה היא לדאוג למפעל אחד, אתה יכול להרחיב?

<רון תמיר: אמרתי שלשכת המסחר מנסה לעצור את זה בשביל יבואן אחד.

<רון תמיר: יש באזור עוטף עזה לא מעט מפעלים שייהנו מהנושא הזה.

<יאיר דוכובני: אני הבעלים והמנכ"ל של חברה במפרץ חיפה שעובדים בה כ-50 עובדים, יבואן של - - אני חבר בלשכת המסחר חיפה.

ניסן סלומינסקי: אבל נתנו כבר לשניים מהלשכה לדבר, שזה חריג.

<יאיר דוכובני: אני מבקש להציג את עמדתי.

<יאיר דוכובני: יש צד שני של המתרס שאף אחד לא - - -

ניסן סלומינסקי: אנא, תצטמצם בדקה, כי זה חריג.

<יאיר דוכובני: אני אבקש להביע את עמדתי בשתי דקות.

<יאיר דוכובני: אני חושב שבכל החלטה צריכים לשמוע את שני צדי המתרס.

<יאיר דוכובני: אני שמעתי שהוויכוחים פה הם 7 ק"מ - - -

ניסן סלומינסקי: נתנו לשני נציגים מכובדים שלכם לדבר.

<יאיר דוכובני: אבל אני רוצה להציג את עמדתי האישית, כבעלים של חברה, ומה זה עושה, לפי נקודת המבט שלנו.

<יאיר דוכובני: אני מנהל ומנכ"ל ובעלים של חברה בת 50 עובדים מכל המגזרים, עובדים מבוגרים.

<יאיר דוכובני: חברת חשמל היא לקוח מאד משמעותי בשבילנו.

<יאיר דוכובני: אם תתקבל ההחלטה הזו, אין שום מצב שהחברה שלי, שמייצגת יצרן זר, ואני לא חושב שזו מילת גנאי - - -

<יוסי לוי: איזה יצרן זר?

<יאיר דוכובני: יש כמה יצרנים זרים.

<יאיר דוכובני: אין שום מצב שנוכל לזכות במכרז.

<יאיר דוכובני: אני אזרח ישראלי, הלב שלי הוא עם עוטף עזה ועם כל הדברים שנשמעו פה.

<יאיר דוכובני: אני שמעתי שהוקמה ועדה להגברת התחרות, למניעת חסמים ביבוא.

<יאיר דוכובני: אף אחד לא דיבר על המחיר שיעלה למשק הישראלי ולחברת חשמל אם תתקבל ההחלטה הזו.

<יאיר דוכובני: ואני, כבעל עניין, יכול להגיד לכם שאם תתקבל ההחלטה הזו המחירים בחברת חשמל יעלו ב-20%, עכשיו.

<יאיר דוכובני: אין מצב שאוכל לזכות במכרז הזה ואת זה אני מדבר על ההווה.

<יאיר דוכובני: בואו נחשוב על מה יקרה למכרזים בעתיד.

<יאיר דוכובני: אני אומר לחברי הוועדה שאם תתקבל ההחלטה אני אחשוב 10 פעמים ועוד אנשים יחשבו 10 פעמים אם להשקיע שנתיים עבודה, שאנחנו משקיעים במכרז הזה, עם סיפורים טכניים, עם עזרה לתעשיות הביטחוניות , אנחנו עוזרים עוזרים ברכש גומלין לתעשיות, הם מברכים כשאנחנו זוכים במכרזים, כי אנחנו עוזרים להם ברכש הגומלין.

<יאיר דוכובני: במכרזים הבאים של חברת חשמל אני אחשוב פעמים, ולדעתי, במכרזים הבאים ישתתף יצרן אחד בלבד, והמחירים יעלו במאה אחוז.

<קריאות: - - -

<יאיר דוכובני: מה שזה יעשה למשק החשמל הישראלי ולצרכן הישראלי אתם יכולים להבין בעצמכם.

<ינון אלרועי: כדי לעשות סדר בדברים – לא מדובר על מפעל אחד בעוטף עזה, מדובר על יותר ממפעל אחד, ולא מדובר רק על תחום הכבלים וחברת החשמל.

<ינון אלרועי: אין ביטוח שיצרנים ישראלים יזכו במכרזים בגלל הסיפור הזה, חשוב לדעת.

<ינון אלרועי: תיאוריות כלכליות, מה שהוצג כאן על ידי לשכת המסחר, חשוב מאד להבין שלשכת המסחר הציגה את הצד הריק של הכוס, אבל יש תיאוריות כלכליות שמראות שהעדפת תוצרת הארץ באשר היא, לפעמים גם גורמת להפחתת המחיר, כי במקרים שבהם היצרן המקומי, למרות הפחתת המחיר לא זכה, בעצם זה גרם לכך שמציע הזר הציע הצעה זולה יותר.

<ינון אלרועי: זאת אומרת, אם לוקחים איזונים, יכול להיות שלפעמים באמת במכרזים יזכו מציעים ישראלים שנתנו מחיר יותר יקר, אבל במקרים אחרים יכול מאד להיות שזה יהיה בדיוק הפוך.

<ינון אלרועי: אז חשוב לקחת את הדברים האלה במלוא התמונה.

ניסן סלומינסקי: קיבלתי מיעל כהן, מהלשכה המשפטית של משרד ראש הממשלה, בכתב יד, שאכן אין להם התנגדות שבכל אזור תעשייה במועצות האזוריות, שנמצא בטווח של 7 ק"מ, ייכנס למסגרת.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שלפחות השניים שאנחנו דיברנו עליהם, שמשום מה לא נכתבו, שזה אזור התעשייה אבשלום ואזור תעשייה יח"מ – ייכנסו פנימה.

ניסן סלומינסקי: שאלתי למה היא לא כותבת במפורש, והיא אמרה שהם לא בדקו, יכול להיות שיש עוד אזור, או משהו, אז הם נותנים הנחיה כוללת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שתאמרי לפרוטוקול את מה שכתוב כאן, ואנחנו נצרף את זה לתקנה, לגבי הנושא של אזורי תעשייה.

<יעל כהן: אנחנו אולי, ברמת הנוסח, נצטרך עוד לדייק את זה, אבל במהות, אזורי תעשייה ששייכים לארבעת המועצות האזוריות, שכנראה נצטרך להזכיר אותן בשמותיהן, הן המועצות שמקיפות את עזה, שהמבנים באזורי התעשייה הם במרחק של עד 7 ק"מ ייכללו גם הן בתקנות, בדומה להסדר של היישובים במועצות האזוריות, שבתי המגורים שבהם הם במרחק של עד 7 ק"מ.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו מקבלים את זה, והנוסח הסופי ייקבע בין שניכם, להכניס את זה כבר, כך שאם נצביע זה כאילו שהצבענו גם על זה.

אלעזר שטרן: חשוב שזה יהיה בדרך של קריטריון, ולא בדרך של רשימה שמית.

<יעל כהן: נכון.

<יעל כהן: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: כרגע יש התרוצצות גדולה ולגבי התקנות האלה, מבחינת משרדי הממשלה והח"כים – אין מי שמגמגם בעניין, ההתרוצצות היא לגבי אזור התעשייה הדרומי שבאשקלון, והדילמה היא שמצד אחד אנחנו לא רוצים לעכב את הדברים האלה, ומצד שני, בפרקטיקה, שאני מכיר אותה טוב, אם נצביע עכשיו, יש סיכוי שאזור התעשייה הדרומי לא ייכנס.

ניסן סלומינסקי: אז יש כאלה שמציעים לדחות את ההצבעה.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שנעשה דבר יותר פשוט – אנחנו נקיים את ההצבעה.

ניסן סלומינסקי: אני אגיש אחר כך רביזיה, על הרביזיה ייתכן שנדון מחר.

ניסן סלומינסקי: דיון ברביזיה זה בדרך כלל קל לעשות, אבל זה ייתן עוד אוויר של נשימה של יום –יומיים למנכ"ל משרד חדש שנכנס, כך אמרו לי.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שעד אז הוא יוכל לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: נעלה את זה להצבעה, ואני מקווה שזה יאושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: שוב אני אומר בגילוי נאות שאני אחר כך אגיש רביזיה כדי לאפשר לנו עוד יום אחד או יומיים להתייעלות.

ניסן סלומינסקי: אז מי בעד אישור תקנות חובת המכרזים – העדפת תוצרת הארץ, הוראת שעה, תשע"ה-2015, בתוספת מה שנאמר על ידי יעל כהן ושינוסח אחר כך על ידי שניכם?

ניסן סלומינסקי: בעד אישור התקנות – פה אחד

ניסן סלומינסקי: <

ניסן סלומינסקי: התקנות אושרו פה אחד.

ניסן סלומינסקי: אני, כאמור, אגיש רביזיה.

ניסן סלומינסקי: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.