ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 3, 2015-06-08 11:05

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת: אורלי לוי אבקסיס, יוסי יונה, מיכל רוזין ומירב בן ארי, כשפה מייצג אותם נאמנה כרגע חבר הכנסת יוסי יונה.

יעקב מרגי: על סדר-היום: הכרזת סכסוך עבודה של מורי תוכנית היל"ה מול מעסיקם רשת עתיד.

מסעוד גנאים: אין עוד שמות?

יעקב מרגי: בוועדה אצלי, כל חבר כנסת שמבקש את רשות הדיבור, יקבל.

מסעוד גנאים: לא, לא.

מסעוד גנאים: בהצעה.

יעקב מרגי: במציעים?

יעקב מרגי: לא.

מסעוד גנאים: איך?

מסעוד גנאים: יש עוד אחד.

יעקב מרגי: מה שבפנינו.

יעקב מרגי: יהודית תבדוק לך את זה תוך כדי.

יעקב מרגי: תוכנית היל"ה זה השכלת יסוד לימודי השלמה – שם מפוצץ, נכון?

יעקב מרגי: אני מכיר את זה, והתוכנית פועלת במסגרת תחום קידום נוער במינהל חברה ונוער במשרד החינוך ומופעלת על-ידי "עתיד רשת חינוך".

יעקב מרגי: עד כאן העובדות נכונות?

<עמיעד גורביץ': היא עברה מיקום במשרד החינוך למינהל הפדגוגי.

יעקב מרגי: התוכנית פועלת ברחבי הארץ במסגרות אחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות ומוסדות חסות הנוער.

יעקב מרגי: היל"ה מיועדת לבני נוער אשר מסיבות שונות מצויים מחוץ למסגרת החינוך הפורמלית לצורך השלמת השכלתם.

יעקב מרגי: ומאחר שבאוכלוסייה זו עסקינן, אנחנו רגישים.

יעקב מרגי: לצערי הרב, זה לא תמיד ביחס ישר, הרגישות הזו, אצל המערכות הביורוקרטיות, הרגולטור שאמור לטפל בזה וכולם.

יעקב מרגי: יש לנו את מערכת החינוך העיקרית, ששם אנחנו שמים את הדגשים, את המשאבים ואת תשומת הלב, ומה לעשות, דווקא אלה שצריכים את תשומת הלב המיוחדת, ואפילו לא רק היא מיוחדת, היא עם דגש ולחיצה של האצבע, אנחנו אוהבים איזה שולחן משנה.

יעקב מרגי: לכן, בכוונה קראתי את ההקדמה.

יעקב מרגי: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקחת דווקא את הפרויקטים האלה, לשים אותם בליבה.

יעקב מרגי: ואנחנו באים מהשלטון המקומי ומכירים את השלטון המקומי, ושלא יצויר.

יעקב מרגי: יכול להיות שמישהו ירגיש פה שאנחנו נופלים עליו עכשיו.

יעקב מרגי: אני אומר לכם חד-משמעית – אני, יש לי כתובת אחת, הכתובת היא הריבון.

יעקב מרגי: אם המסלול והאכסניה שהריבון נתן לא מתאימה, לא מספקת, זה השולחן לברר את זה.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסי יונה, אחד מן המציעים, או בשם המציעים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין הגיעה, הצטרפה אלינו, גם היא תדבר אחריו מייד.

יעקב מרגי: הנוהג הוא כזה.

יעקב מרגי: אני אתן לחברי הכנסת המציעים לפתוח, לאחר מכן אנחנו נדבר - אורח, חבר כנסת, אורח, חבר כנסת.

יעקב מרגי: יש לנו שעה לדיון, נראה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים למצות את הדיון ולהביא מזור – אם אפשר, אם אני לא יומרני מדי – מזור לבעיה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, ולאחר מכן חברת הכנסת מיכל רוזין.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני שמח על קיומו של הדיון הזה ואני באמת אהיה טלגרפי, כבקשתך.

יוסי יונה: אני רוצה להגיד מספר מלים באופן עקרוני.

יוסי יונה: העמדה שלי היא עמדה מאוד מאוד ברורה ואני חושב שהיא חייבת לשקף את עמדתם של רבים ורבות מחברי הכנסת, שבשירותים חברתיים – בין אם זה חינוך, רווחה, בריאות ועוד – המדינה צריכה להיות המעסיקה במישרין של עובדיה.

יוסי יונה: בוודאי שהדבר הוא נכון בתחום החינוך, ובוודאי הדבר נכון שבעתיים בתחום הזה של מורי היל"ה, שכפי שהיושב-ראש ציין לפני כן בצדק רב, המורות והמורים שם מתמודדים עם אתגרים מיוחדים וייחודיים, בקרב אוכלוסיות מאוד מאוד קשות, אוכלוסיות של תלמידים שנמצאים בסיכון, תלמידים שנמצאים גם בסכנת נשירה, והיא קיימת, וזה רק הגיוני שמורות ומורים שמטפלים עם אוכלוסייה שכזו, הם בראש ובראשונה יזכו לביטחון תעסוקתי מלא.

<יהודית גידלי: ביטחון לימודי.

יוסי יונה: תעסוקתי, לימודי.

יוסי יונה: והדבר בוודאי אמור ביחס למורי היל"ה.

יוסי יונה: אני רוצה לציין כאן נקודה.

יוסי יונה: היוזמה הזו לקיומו של הדיון היא יוזמה שלנו, של חברות וחברי הכנסת, כלומר היא לא אפילו בהכרח מטעמם של המורים והמורות.

יוסי יונה: אני מלווה את העניין הזה המון-המון שנים, ומשעה שאני נכנסתי לכנסת היה חשוב לי ביותר לפעול כדי שהעיוות הזה, העוול הזה, מבחינתם בעיקר של התלמידים, יתוקן.

יוסי יונה: הערה שנייה.

יוסי יונה: מתנהל בימים הללו הסכם קיבוצי בין רשת עתיד לבין המורים.

יעקב מרגי: משא ומתן.

יוסי יונה: משא ומתן.

יוסי יונה: לא נכנסנו לפרטיו של ההסכם הזה, ומה שמונח כאן על השולחן, מבחינתי זה לא העניין של ההסכם, הוא טוב או לא טוב, ניתן לשפר אותו.

יוסי יונה: הנקודה שנמצאת כאן על השולחן מבחינתי זה בקשה ברורה וחד-משמעית שאנחנו נפעל כדי להביא להעסקה ישירה של מורי היל"ה על-ידי משרד החינוך, וזו מבחינתי גם צריכה להיות סנונית שמבשרת על הרחבה של ההסדר הזה.

יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, הנתונים מלמדים על כך שיש כ-24,000 מורות ומורים היום שהם מורי קבלן, שאת כולם לטעמי ולדעתי צריכים להביא להעסקה ישירה.

יוסי יונה: זה הנושא שאנחנו מתבקשים לדון בו היום.

יוסי יונה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: תודה רבה ותודה לך על קיום הדיון.

מיכל רוזין: אני ממשיכה כמובן את דבריו של חברי חבר הכנסת יונה.

מיכל רוזין: אני חושבת שלכאורה – ואתה ציינת את זה גם בדבריך – לכאורה אנחנו מדברים פה על שתי סוגיות.

מיכל רוזין: אמרה מנהלת הוועדה נכון – ביטחון לימודי.

מיכל רוזין: ולכאורה יש פה ביטחון לימודי - -

יעקב מרגי: לילדים.

מיכל רוזין: - - אימצתי את האמירה, וביטחון תעסוקתי, אבל הדברים הם שלובים זה בזה, ואנחנו יודעים את זה ואנחנו לאורך השנים אומרים את זה, שכאשר מורה, מורָה אינם מרוצים מתנאי ההעסקה שלהם, או התקציב עבור ההעסקה מגיע באיחור והם מתחילים לעבוד באיחור של חודש-חודשיים אחרי תחילת הלימודים, או אם חלק מהשכר שלהם משולם בשעות אפקטיביות ומשרד החינוך מתנה כמה שעות אפקטיביות יהיו, כמובן שכל הדברים האלה משפיעים.

מיכל רוזין: כמו שאנחנו יודעים, המחאה בבוקר – מחאת הסרדינים – שהיא חשובה וצודקת מאין כמותה - - -

יעקב מרגי: היא תעלה בשבוע הבא בשולחן הזה.

מיכל רוזין: מצוין.

מיכל רוזין: מצוין.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שהתנאים, תנאי ההעסקה ותנאי הלימוד, הם קשורים קשר ישיר בסופו של דבר ליכולת הלמידה ולהיבטים גם הפדגוגיים.

מיכל רוזין: היבטים פדגוגיים זה לא רק איזה ספר אתה מלמד ומה התוכן אלא היבטים פדגוגיים זה האם אתה מסוגל להגיע לכל תלמיד, האם אתה קשוב לכל תלמיד, האם כל תלמיד מקבל את השעות הנדרשות לו על מנת לקלוט את החומר.

מיכל רוזין: כל שנה מוציאים ספרים מדהימים חדשים אבל בסופו של דבר אם אין כוח-אדם איכותי שילמד את הספרים האלה, יעביר לא רק את החומר הנלמד אלא גם את הערכים בצדם – הרי אנחנו הולכים למערכת הלימוד היום בשביל ערכים; צר לי שזה לא כך מכיוון שזו המטרה העיקרית, ובוודאי בתוכנית כזאת כמו תוכנית היל"ה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר אנחנו רוצים לקחת את הילדים האלה ולהעצים אותם, זה הדבר החשוב ביותר היום.

מיכל רוזין: ניתן להיכנס לאינטרנט וללמוד, איך הילד שלי אומר לי: אנחנו בדור שלנו, מה שאני כבר יודע את עוד לא למדת.

יעקב מרגי: בלי אינטרנט, גם אני אמרתי את זה להורים שלי.

מיכל רוזין: גם אני חשבתי שאני יודעת יותר מההורים שלי, בדיוק.

מיכל רוזין: בסדר, אבל בהחלט היום הם נחשפים לכמות מידע שאנחנו היינו צריכים ללכת לספריה המרכזית חצי שעה הליכה מהבית ולשבת ולפתוח אנציקלופדיה.

מיכל רוזין: והיום באמת עולם ומלואו פרוס בפניהם.

מיכל רוזין: זה מאתגר את המערכת, זה יכול להיות עילה לשיפור המערכת, אבל כאשר המורים אינם מועסקים פה באופן הראוי, כאשר תקציב השעות, הקריטריונים למשל להקצאת שעות, אינם שקופים, ההקצאה היא לפי מספר התלמידים אבל בלי התחשבות בהיבטים האינדיבידואלים של התלמידים, לא מוקצה מספיק שעות תגבור למבחן וכדומה, ושוב כמו שאמרתי, השעות האפקטיביות, יש עוד הרבה דברים.

מיכל רוזין: אני חושבת שהביטחון הלימודי עם הביטחון התעסוקתי, הם משולבים וחייבים לפתור את שניהם.

מיכל רוזין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני שאעבור לחברי כנסת אחרים, אנחנו מדברים בסכסוך עבודה.

יעקב מרגי: יש פה נציגות של המורים?

יעקב מרגי: בבקשה, מי מדבר מטעמכם?

<עינת אברהמי: שמי עינת אברהמי, אני מורה ואני בוועד.

יעקב מרגי: את מורה בפרויקט היל"ה?

<עינת אברהמי: כן.

יעקב מרגי: אז תציגי על מה אתם מסוכסכים.

יעקב מרגי: עם מי, אנחנו יודעים.

יעקב מרגי: עכשיו למה.

<עינת אברהמי: אני רוצה לדבר קודם כול, ברשותך, על הסיפור לא רק - - -

יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן.

<עינת אברהמי: דווקא בגלל זה אני רוצה לדבר על הנושא העקרוני של העסקה בתוכנית הזאת ולהראות מה המשמעות, איך נפגעים התלמידים מהסיפור של שיטת ההעסקה הזאת וזה שאנחנו לא מועסקים ישירות.

<עינת אברהמי: אנחנו אכן נמצאים בסכסוך עבודה ואנחנו מקווים לפתור אותו בדרכי שלום, אז ברשותך, זה לא יהיה עיקרי הדברים.

<עינת אברהמי: באמת הסיפור הוא כמו שפתחת, זה אחריות המדינה לבני נוער, לטיפול ולחינוך של בני נוער נושרים, וזה בני נוער שהמערכת כבר כשלה איתם לפחות פעם אחת - מערכת החינוך, מערכת הרווחה – זה בני נוער שמתמודדים עם בעיות חברתיות רגשיות מורכבות.

<עינת אברהמי: הרבה בני נוער שהיו מעורבים או עדיין מעורבים בעולם הפשע, בני נוער שצריכים לעבוד, בני נוער שמתמודדים עם בעיות רגשיות מורכבות, וזה בדיוק התלמידים שהמדינה צריכה להשקיע בהם השקעה מתקנת, לא השקעת חסר.

יעקב מרגי: תעזבי את ההרצאה הזאת.

יעקב מרגי: מה את לא נותנת לילדים?

יעקב מרגי: לאור כל מה שאמרת, מה את לא מצליחה לתת לילדים?

<עינת אברהמי: קודם כול, נראה שמאוד מאוד קל לסגור מרכזי השכלה.

<עינת אברהמי: רק בשנה האחרונה נסגרו מרכזי השכלה בחדרה, בבית שמש, בבוענה נוג'ידאת.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: בגלל שמספר הנושרים ירד?

יעקב מרגי: הצטמצם?

<עינת אברהמי: הלוואי.

<אתי אלוני: לא.

<אתי אלוני: מסיבות שהרשות המקומית החליטה.

יעקב מרגי: אז למה?

<עינת אברהמי: מכל מיני סיבות, אבל נראה שכשקורים דברים כאלה, אז התוכנית היא יתומה.

<עינת אברהמי: אין לה הרבה אחראים, אלא כולם מגלגלים אחריות אחד על השני.

יוסף ג'בארין: אבל מי מחליט על הסגירה?

יעקב מרגי: את לא מצליחה לעזור לי.

יעקב מרגי: גברתי, תזכירי לי את השם.

<עינת אברהמי: שמי עינת.

יעקב מרגי: עינת, את לא מצליחה לעזור לי.

יעקב מרגי: תסלחי לי על הניסוח.

<עינת אברהמי: אז כוון אותי בבקשה.

יעקב מרגי: התוכנית קיימת, נכון?

<עינת אברהמי: כן.

יעקב מרגי: את אומרת שנסגרות תוכניות כאלה ברחבי הארץ, והזכרת כמה מקומות.

<עינת אברהמי: כן.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: את יכולה להסביר לי למה?

יוסף ג'בארין: ומי סוגר גם?

<עינת אברהמי: בדרך כלל אין תקציבים של הרשות המקומית.

<עינת אברהמי: זה מתחיל ברשות המקומית.

<עינת אברהמי: אנחנו לא מקבלים תשובות טובות.

<עינת אברהמי: אולי משרד החינוך יסביר את זה יותר טוב.

יעקב מרגי: לא, נגיע למשרד החינוך.

יעקב מרגי: בכוונה משרד החינוך יהיה בסוף – לא בסוף, אחרי שאנחנו נלמד את זה בכלים אובייקטיביים.

יעקב מרגי: לפני שאני אתן לחברת הכנסת מיכל בירן, רשת עתיד היא המפעיל של התוכנית?

<אתי אלוני: כן.

<עינת אברהמי: תן לי עוד מילה אחת.

יעקב מרגי: עינת, אני אתן לך בהמשך.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיע בסוף-בסוף לתוצאות.

יעקב מרגי: רשת עתיד, יש לה בעיה, נכון?

<עמיעד גורביץ': יש לה בעיה ביחס לתוכנית עצמה?

<עמיעד גורביץ': ישנן מצוקות יומיומיות אבל ברשותך, אני אשמח - - -

יעקב מרגי: תציג.

יעקב מרגי: קח שלוש דקות.

יעקב מרגי: אתה מפעיל, אני לא יכול לבוא אליך בטענות.

<עמיעד גורביץ': אתה יכול.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני לא במצב הזה שירדתי לחוזה שלך ואני יכול להגיד לך איפה אתה לא מפעיל את החוזה.

<עמיעד גורביץ': אוקיי.

יעקב מרגי: עכשיו תכניס את חברי הכנסת והאורחים פה למציאות הזאת של היל"ה ותגיד למה העסק הזה חורק, למה נסגרות תוכניות כאלה במקומות כאלה ואחרים.

<עמיעד גורביץ': בשמחה רבה.

<עמיעד גורביץ': אני לא יודע אם אני אגיד למה זה חורק אבל אני אספר איך המכניזם עובד.

<עמיעד גורביץ': שמי עמיעד גורביץ', אני מנכ"ל רשת החינוך עתיד מזה כארבע וחצי שנים.

<עמיעד גורביץ': גילוי נאות – הדיון הקודם שאתם קיימתם, אני הקמתי את ארגון הסגל האקדמי הבכיר במכללת ספיר ובארץ ההסכם הקיבוצי פורץ הדרך שהיה במכללת ספיר - - -

יעקב מרגי: עזוב.

יעקב מרגי: חבל על הזמן שלנו.

<עמיעד גורביץ': אני אגיד את זה רק כמשפט אחד.

יעקב מרגי: לא, לא, לא, אל תגיד.

יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: זה זמן שאול על חשבון הילדים האלה ואני לא רוצה לגזול אותו.

<עמיעד גורביץ': ואני רוצה להצטרף לדבריו של - -

יעקב מרגי: אז תעזוב את הקרדיטים של הדיון הקודם.

<עמיעד גורביץ': - - חבר הכנסת יוסי יונה – העסקה קבלנית בפרויקטים חינוכיים זה דבר לא ראוי.

<עמיעד גורביץ': אני אומר את זה היום כמעסיק, הוא דבר לא ראוי.

<עמיעד גורביץ': ברשותכם, אני אגיד כמה דברים.

<עמיעד גורביץ': משרד החינוך מפעיל כתשעה פרויקטים לאומיים בחינוך.

<עמיעד גורביץ': אני אראה בשקפים כי יש לי שלוש דקות.

<עמיעד גורביץ': כמו שאתם רואים, הצגתי פה שבעה פרויקטים.

<עמיעד גורביץ': למעט תוכנית אחת, תוכנית היל"ה, בה יש הסכם קיבוצי, שיש בה ביטחון תעסוקתי, אני יכול להגיד שהביטחון התעסוקתי הוא אינו מלא.

<עמיעד גורביץ': יש ביטחון תעסוקתי, יש רצף תעסוקתי, יש תנאים סוציאליים מלאים.

<עמיעד גורביץ': בשישה פרויקטים לאומיים אחרים אין הסכם קיבוצי.

יעקב מרגי: אני לא אוותר לך למה נסגרות תוכניות, אז תרוץ עם זה.

<עמיעד גורביץ': אני אענה על כל דבר.

<עמיעד גורביץ': ולכן אני רוצה לבוא ולומר – חסרים לי פה שבעה מנכ"לים נוספים.

מיכל רוזין: זה מה שאתה צריך להגיד.

<עמיעד גורביץ': אתם יורים פה בגוף שמכיר בחשיבות של עבודה מאורגנת, שחושב שעבודה קבלנית בחינוך היא דבר בטל ומבוטל.

יעקב מרגי: סליחה, רגע.

מיכל רוזין: אנחנו לא יורים.

מיכל רוזין: ההיפך, אנחנו רוצים לעזור לתוכנית במשרד החינוך, לא לירות בה.

יעקב מרגי: מכובדי, סליחה.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע רוצים לפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: גם המורה בכיתה נוזף באלה שנמצאים על אלה שמאחרים.

יעקב מרגי: כרגע אני לא בא לחלק לך ציונים ולא נוזף בך.

יעקב מרגי: תציג.

יעקב מרגי: אתה לא מסוגל להציג, אל תציג, אני אתקדם הלאה.

<עמיעד גורביץ': אני אציג.

יעקב מרגי: אני אדע להגיע לנקודות החולות גם בלעדיך, אז עזוב.

יעקב מרגי: תתקדם, תציג את התוכנית.

מיכל רוזין: איפה האתגרים.

<עמיעד גורביץ': איפה האתגרים.

<עמיעד גורביץ': נכון להיום, התוכנית הזאת פועלת בשלושה זרועות – יש את הריבון, יש את הרגולטור שזה משרד החינוך, הוא בעצם הגוף שמקצה את השעות.

<עמיעד גורביץ': ברמה הלאומית הוא זה שמקצה את השעות ומעביר את זה דרך המחוזות.

<עמיעד גורביץ': התוכנית פועלת – רק לסבר את האוזן – ב-181 רשויות מקומיות פלוס בחסויות נוער ובמתקני כליאה במדינת ישראל.

<עמיעד גורביץ': למעשה, אנחנו מפעילים את זה בתוך השלטון המקומי, בתוך הרשות המקומית.

<עמיעד גורביץ': לאמור, הרשות המקומית היא הבעלים על המקום, משרד החינוך הוא זה שמקצה את השעות, ואנחנו הגורם שמפעיל באופן מלא – מעסיק את המורים באופן מלא ומפעיל את התוכנית.

<עמיעד גורביץ': סגירה של מרכז היא פררוגטיבה של משרד החינוך/של הרשות המקומית, מפני שהסיבות, העילות יכולות להיות עילות מעילות שונות.

<עמיעד גורביץ': ואגב, אנחנו לא מרגישים בנוח כשנסגרים מרכזים ואנחנו פועלים למניעת סגירת מרכזים.

<עמיעד גורביץ': סגירת מרכז יכולה להיות למשל בשל מיעוט תלמידים.

<עמיעד גורביץ': אנחנו ניגשים לבדוק האם מיעוט התלמידים זה בשל עבודה בחסר מפני שישנם ילדים נושרים והם לא מגיעים למרכז, או מפני שיש פחות ילדים נושרים באותו אזור.

<עמיעד גורביץ': סגירה יכולה להיות בגלל סיבות אחרות שקשורות, ומשרד החינוך יתמקד בהן.

<עמיעד גורביץ': אף אחת מהעילות ומהסיבות הללו אינן קשורות במפעיל התוכנית.

<עמיעד גורביץ': אני בשום אופן לא קבלן בעניין הזה, ומורי היקרים והמסורים אינם עובדי קבלן.

<עמיעד גורביץ': לכן, כל הנושא של סגירה – רק לסבר את האוזן - -

יעקב מרגי: חצי דקה לסיכום.

<עמיעד גורביץ': - - סגירת שמונת המרכזים שנעשתה בשנה האחרונה, מתוך 181 – שזה גם כן בכל זאת זה שמונה – לא הייתה החלטה של רשת עתיד, וגם לא נועצו בנו בעניין הזה.

<עמיעד גורביץ': רק לסבר את האוזן בעניין אחד (שקף: אחריות העסקה בחינוך העל-יסודי; השקף הקודם: המעמד המשפטי).

<עמיעד גורביץ': החינוך העל-יסודי במדינת ישראל אינו על-ידי המדינה.

<עמיעד גורביץ': המדינה לא מעסיקה את המורים, לא בתוכנית היל"ה - - -

מסעוד גנאים: הרשויות.

<עמיעד גורביץ': הרשויות.

יעקב מרגי: כפי שזכור לי, הרשות המקומית היא זרוע שלטונית.

<עמיעד גורביץ': לא, לא, יש חוק.

יעקב מרגי: בסדר, אני מבין את הדיוק שלך.

יעקב מרגי: פה בשולחן זה לא רלוונטי, נקודה.

יעקב מרגי: לא רלוונטי.

יעקב מרגי: הלאה.

<עמיעד גורביץ': מפני שחבר הכנסת יונה דיבר על העברה למדינה - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: ברור.

<עמיעד גורביץ': - - אני אומר שהסטטוס של המורים בחינוך העל-יסודי הוא העסקה על-ידי רשות.

<עמיעד גורביץ': אני עוסק בכלכלת חינוך ובכלכלת עבודה, ואני עוסק באלטרנטיבות.

<עמיעד גורביץ': אני חושש חשש רב שהמהלך הזה יוביל להעברה – ושלא ייפגעו ממני ראשי הרשויות – העברת האחריות לרשויות המקומיות.

<עמיעד גורביץ': זה יהיה צעד קטסטרופלי.

יעקב מרגי: אני יכול לשאול אותך שאלה?

יעקב מרגי: איפה אתם מקיימים את התוכנית?

<עמיעד גורביץ': אני מקיים את זה בתוך מרכז שהוא בבעלות הרשות המקומית.

יעקב מרגי: מה זה מרכז?

יעקב מרגי: יש לו שם?

יעקב מרגי: לא בית-ספר?

<עמיעד גורביץ': לא.

<עמיעד גורביץ': אגב, גם בבתי-ספר שרשת עתיד או רשת אורט מקיימים זה מבנה של הרשות.

<עמיעד גורביץ': אותו דבר.

יעקב מרגי: ברור.

<עמיעד גורביץ': אני חושש, אדוני היושב-ראש – וחשוב לי מאוד להגיד את המסר הזה לחברים פה כי כוונותיהם טובות אבל חשוב לי להציג את האלטרנטיבות בחצי דקה שנתת לי.

<עמיעד גורביץ': מעבר לרשויות המקומיות ייצור שלושה דברים.

<עמיעד גורביץ': האחד, שהכי מפחיד אותי, יקרה מה שקרה לציל"ה, וזה סגירת התוכנית.

<עמיעד גורביץ': וזה קרה.

<עמיעד גורביץ': הדבר השני, זה ייצור אי שוויון מטורף מפני שהיחידה בשדרות / בג'יסר א-זרקא, לא תהיה היחידה בתל-אביב, נכון להיום בהיל"ה הן מקבלות אותו שירות.

<עמיעד גורביץ': הדבר השלישי, גם אם זה יעבור – שלא ייפגעו ממני חבריי במשרד החינוך; משרד החינוך, לא זו בלבד שאינו ערוך לנהל את התוכנית ולקיים את התוכנית, בהיבט המקצועי אני מדבר, בלי שהם ייפגעו ממני – בהיבט הכלכלי אנחנו מחזיקים את התוכנית עם מטה של 3.5%.

<עמיעד גורביץ': אני רוצה לראות רשות שלטונית שמחזיקה מטה ב-3.5%.

<עמיעד גורביץ': תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: כל הכבוד על היוזמה של הדיון הזה ליוסי, ואם היו עוד אנשים שהצטרפו אליך בעניין.

<קריאה: מיכל רוזין.

מיכל בירן: מיכל, סליחה.

מיכל בירן: כשהאשמתי פקידי אוצר בזה שהם חסידים של דת ההפרטה, אז האשימו אותי שאני חסידה של דת אחרת, שהיא האנטי או הסוציאל-דמוקרטיה, ואני רוצה להגיד שמבחינתי זאת לא דת.

מיכל בירן: במקום שהפרטה עובדת ומשרתת את המטרה שלשמה היא נעשתה, אני לא אומרת שבאופן גורף זה לא עובד, אבל אני חושבת שבתחום החינוך אנחנו רואים את זה שוב ושוב ושוב, שזה לא עובד.

מיכל בירן: ואתה מציג פה אפשרויות.

מיכל בירן: שוב, באמת אתה צודק, אתה פה, אחרים יותר גרועים, הכול נכון.

מיכל בירן: אל דאגה, נגיע גם אליהם, אני חושבת שאפשר להבטיח את זה אחד אחד, אבל זה לא פותר את הבעיה המרכזית.

מיכל בירן: דבר ראשון, זה לא סביר פה, מיקור החוץ.

מיכל בירן: אני אומרת, גם המיומנויות המקצועיות, אני לא קונה את זה שמשרד החינוך לא יכול לעשות את זה.

מיכל בירן: רשויות מקומיות, אני דווקא מסכימה אתך שהפערים יהיו מאוד גדולים.

מיכל בירן: אני חושבת שכמה שיותר צריך להיות כן מערכתי ובאחריות המדינה ולא להפריט.

מיכל בירן: גם לשלוח את זה לרשויות המקומיות גורם להבדלים ולפערים.

מיכל בירן: אבל, אין שום סיבה שהמורים יחיו בתחושות כאלה.

מיכל בירן: המדינה הזאת היא כמו מכונית שמילאו בה דלק פעם אחרונה לפני 30 שנה, ועכשיו מתניידת פשוט על שאריות ועל אדים.

מיכל בירן: וזה קורה, אני רואה את זה, עם המורים ועם העובדים הסוציאליים ועובדי משרד החוץ.

מיכל בירן: המדינה מנצלת ניצול ציני אנשים שאכפת להם מהעבודה שלהם, שהם לא יפקירו, לא את חזית ההסברה ולא ילדים במצוקה ולא כל אחד ואחד מהדברים המדהימים כי מדובר באנשים עם אתוס, שלא הלכו לתפקידים האלה כי הם חשבו שהם יעשו מזה ג'ובות ומשם המקפצה הבאה זה אל תשובה, אלא הם הגיעו למקצועות האלה כי הם מאמינים במה שהם עושים, אבל אי אפשר שלא לגבות אותם.

מיכל בירן: ויש פה עניין, כמה שתשתדל – ואני דווקא שמחתי לשמוע מה שאמרת שעשית בגלגולך הקודם.

מיכל בירן: אני לא מייחסת לך כוונות רעות, אבל זה העניין.

מיכל בירן: יש פה בעיה מערכתית, ובלי לפתור אותה מערכתית זה פשוט לא יעבוד.

מיכל בירן: מורים צריכים להיות מועסקים אך ורק בהעסקה ישירה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מרגיש פה החמצה.

יעקב מרגי: הנושא הוא סכסוך העבודה.

יעקב מרגי: עינת לא הצליחה – לא רצתה אולי גם – לגעת בזה.

יעקב מרגי: אני רוצה להיכנס למהות הסכסוך.

יעקב מרגי: האם יש מישהו מהמורים שמסוגל, או שנדלג על זה?

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני מבקש.

יעקב מרגי: לא פתחתי את זה לדיון.

יעקב מרגי: יש מישהו מהמורים שמסוגל לדבר על כך?

יוסי יונה: חבר הכנסת מרגי, אני רוצה לציין, ברשותכם.

יוסי יונה: אנחנו אמרנו בתחילת הדיון שיש עניין אחד שהוא סכסוך עבודה בינם לבין רשת עתיד, ואנחנו לא נוגעים בו במישרין.

יוסי יונה: אנחנו פה באנו לקיים את הדיון כדי להבטיח - - -

מסעוד גנאים: סוגיית מורי הקבלן.

יוסי יונה: מורי קבלן, שזה יעבור להעסקה ישירה.

יוסי יונה: ורק תרשה לי, נקודה אחת למנהל רשת עתיד.

יוסי יונה: הרי הבעיה האקוטית היא בדיוק זו.

יוסי יונה: כאשר נניח תארו לכם בחינוך הממלכתי ילדים לא באים לבית-הספר, שולחים את המורה הביתה?

יוסי יונה: יש לו ביטחון תעסוקתי.

יוסי יונה: פה, אם אין תלמידים, אומרים לו: שמע אדוני, מצטערים מאוד, המרכז נסגר, לך הביתה, תחפש מקום אחר.

יוסי יונה: ביטחון תעסוקתי אינו תלוי במספר תלמידים שמגיע היום או מחר לבית-הספר.

מיכל רוזין: הוא לעתים מגיע בספטמבר או באוקטובר.

יוסי יונה: וזה ההבדל המאוד מאוד משמעותי.

יוסי יונה: אתה מבין, אדוני היושב-ראש?

יעקב מרגי: אין לי בעיה לעזוב את הסכסוך כרגע, אבל אני צריך לדעת.

יעקב מרגי: אני מנהל דיון, אני לא רוצה להחמיץ אותו.

יעקב מרגי: אני בכוונה פתחתי את זה כי ראיתי שכולם הולכים עכשיו על האידיאולוגיה סביב הסיפור הזה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה, אני שם בצד את הסכסוך עם מורי היל"ה.

חנין זועבי: אבל אולי נשמע מהמורים.

חנין זועבי: אמירה נמצאת פה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אבל אני מבקש מכם.

יעקב מרגי: לא נוח לי להפסיק מישהו באמצע.

<אמירה אבו אחמד: אני אמירה, מורה בתוכנית היל"ה, נצרת.

יעקב מרגי: קחי את הבמה.

יעקב מרגי: יש לך שלוש דקות, אבל תצללי לזה.

<אמירה אבו אחמד: פשוט מאוד, אין לנו עתיד ב"עתיד" כי פשוט אין ביטחון תעסוקתי.

<אמירה אבו אחמד: נתקעים באחוז משרה מסוים, אין הגדלת משרה.

<אמירה אבו אחמד: התנאים, ההשתלמויות, לא עונים על הצרכים של התלמידים.

<אמירה אבו אחמד: יש השתלמויות אבל לדעתי הן לא עונות על הצרכים של התלמידים.

<אמירה אבו אחמד: אם מדובר אצלנו בנצרת למשל, תלמידי חינוך מיוחד, הם צריכים משאבים מיוחדים, אין לנו את הכלים, אין לנו את המשאבים.

<אמירה אבו אחמד: היו גניבות אצלנו פעמיים בחודש, המרכז נגנב פעמיים בחודש, אין מי שיטפל בזה.

יעקב מרגי: מה הכוונה נגנב?

יעקב מרגי: נפרץ.

<אמירה אבו אחמד: המחשבים, הכול.

<אמירה אבו אחמד: אני לא יודעת, אצלנו במגזר זה קצת שונה, ההתייחסות לתלמידי היל"ה.

<אמירה אבו אחמד: אני אדבר במיוחד על נצרת, שיש הזנחה.

<אמירה אבו אחמד: אנחנו קולטים במרכז את התלמידים שהם נשרו ממערכת החינוך, ואני חשה שבתוכנית הזו עכשיו התלמידים חוזרים לנשירה.

<אמירה אבו אחמד: פשוט, לא רואים שיש להם עתיד, לא רואים שיש להם בשביל מה לבוא ללמוד.

<אמירה אבו אחמד: אני אלך ואעשה כסף, זה יותר טוב.

<אמירה אבו אחמד: הם סובלים מבחינה חברתית, מבחינה הישגית, לימודית, כלכלית, ולא מקבלים את המענה הטוב ביותר.

יעקב מרגי: תודה.

מסעוד גנאים: אמירה.

מסעוד גנאים: רשת עתיד אמרו – לא בהצגה, לפחות במה ששלחו לנו – שתנאי ההעסקה שלכם השתפרו.

<אמירה אבו אחמד: לא.

מסעוד גנאים: אתם חשים שיפור?

מסעוד גנאים: אם זה בשכר, אם זה - - -

<אמירה אבו אחמד: פשוט מאוד, אני לא יכולה להתקיים כלכלית מהשכר של עתיד.

<אמירה אבו אחמד: לא יכולה להתקיים כלכלית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בקצרה, ואני רוצה לשמוע את משרד החינוך.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: בקצרה.

יעקב מרגי: לאחר מכן משרד החינוך, כדי שתתכוננו, שתבינו – אתם המתקצבים, אתם צריכים לבחון את עצמכם בסוף לתוצאה.

יעקב מרגי: לכן, אחרי חבר הכנסת גנאים אני מבקש ממשרד החינוך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תחילה אני רוצה לאחל לך הצלחה כיושב-ראש של הוועדה.

יעקב מרגי: תודה.

מסעוד גנאים: ואני מקווה שתחת פיקודך נגיע להצלחות.

מסעוד גנאים: אני קורא גם לחברי הכנסת – כמו שאנחנו קוראים תמיד בוועדת החינוך – שכולנו נהיה חזית חינוך, למרות שיש בינינו הבדלים אידיאולוגיים ופוליטיים, אבל פה כולנו צריכים להיות למען החינוך לפי דעתי.

מסעוד גנאים: שנית, אני רוצה להדגיש שאני אחד המציעים.

מסעוד גנאים: כאשר הייתה הצעה לסדר-היום במליאה בכנסת, אני עליתי ודיברתי על הנושא, אני אחד המציעים.

יעקב מרגי: תעיר למזכירות הכנסת.

מסעוד גנאים: הערתי להם, אבל מי שהתחיל בזה, ד"ר יוסף ג'בארין.

מסעוד גנאים: הוא נעדר מהישיבה, אני החלפתי אותו – אחרי שהסכימו במזכירות.

יעקב מרגי: זו הסיבה שזה נפל להם כנראה.

יוסף ג'בארין: גם מירב בן ארי.

יעקב מרגי: לפרוטוקול, הנה אני חוזר ואומר - חבר הכנסת מסעוד גנאים הוא אחד מהיוזמים.

מסעוד גנאים: בסדר גמור.

מסעוד גנאים: בקשר לנושא, תוכנית היל"ה, אני מכיר אותה מקרוב, מהעיר שלי סחנין.

מסעוד גנאים: אני יודע שהם עושים עבודה נפלאה וחשובה מאוד, במיוחד ביישובים שהם במעמד סוציו-אקונומי נמוך, שכבות חלשות, בחברה הערבית במיוחד.

מסעוד גנאים: אני חושב שזאת תוכנית שהיא חשובה מאוד, שצריך לתמוך בה.

מסעוד גנאים: אבל לפי דעתי העניין החשוב ביותר והעיקרי זה לא רק תנאי העסקתם של המורים, שזה חשוב מאוד, אלא גם כל העניין של מורי הקבלן בחינוך במיוחד.

מסעוד גנאים: חינוך ומורי קבלן לפי דעתי זו תופעה שצריכה לחלוף מהעולם.

מיכל רוזין: אוקסימורון.

מסעוד גנאים: הוא מורה לכל דבר, יש לו תעודת הוראה, יש לו B.A, יש לו את הכול.

מסעוד גנאים: למה לא מעסיקים אותו ישירות?

מסעוד גנאים: בקשר לרשויות, כולנו מכירים מה קורה שם.

מסעוד גנאים: הוא יכול לסגור תוכנית בגלל שלא הצליח להביא איזה מורה שהוא רוצה אותו שישתלב שם.

מסעוד גנאים: הוא מוכן לעשות את זה – ברשויות המקומיות אני מתכוון.

מסעוד גנאים: לכן, לפי דעתי, מוועדת החינוך צריכה לצאת קריאה למשרד החינוך – זהו, די במורי קבלן.

מסעוד גנאים: תעסיקו אותם בצורה ישירה, ויהיו מורים לכל דבר.

<לילי בן עמי: יש קריאה כזאת ב-2006 מוועדת החינוך.

מסעוד גנאים: נכון.

<לילי בן עמי: דבר לא נעשה.

יעקב מרגי: את יודעת, אמרת דבר חשוב.

יעקב מרגי: לא נכנס, לא יודעים מי את.

יעקב מרגי: לא קיבלת רשות דיבור, וחבל.

יעקב מרגי: תבקשי רשות דיבור, תוכלי לדבר לא בחטף, על השולחן.

יוסי יונה: הערת ביניים.

יעקב מרגי: בסדר, אבל הפרוטוקול לא מכיר.

חנין זועבי: הערה חשובה, לכן לא צריך להיות כהערת ביניים.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: ותקבלי את רשות הדיבור, תאמרי אותה בצורה מסודרת.

יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אכווין אתכם.

יעקב מרגי: תקשיבו, אנחנו מכירים את זה מהרבה תחומים שקשורים למשרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך מקצה משאבים.

יעקב מרגי: יש אמרת חז"ל שאומרת: "כל הרוצה לאבד ממונו ימנה פועלים ולא יפקח עליהם".

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את משרד החינוך, כל נושא החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: אני רוצה להכניס רגש לדיון, אני מרגיש שפה משהו לא זורם לי.

יעקב מרגי: אני ניהלתי דיונים – לא זורם לי, תסלחו לי.

יעקב מרגי: אתם יודעים מי הילדים האלה?

יעקב מרגי: אמרה המורה עינת, אלה ילדים שהמערכת כשלה בהם לא פעם אחת.

יעקב מרגי: ברצף.

יעקב מרגי: יש את הבעיות האובייקטיביות שלהם, והמערכת – אני אומר לכם, בכל נושא החינוך המיוחד – לא שהמדינה לא משקיעה.

יעקב מרגי: המדינה משקיעה, אבל היא משקיעה במה שקשור לממשלה עד למשרד, הרגולטור, עד לרשות, ואין מי שיפקח.

יעקב מרגי: תסלחו לי, שלא ינסו להתעמת אתי בנקודה הזאת.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם – משקיעים שעות, משקיעים משאבים והיסעים ומפקחים ומפקחות, ואף אחד לא בודק בסוף בסוף בסוף מה נעשה עם השעות האלה.

יעקב מרגי: ואני לא יורד למצבי הקיצון של היל"ה, אני כרגע נמצא רק בחינוך מיוחד המשולב בתוך מוסדות החינוך.

יעקב מרגי: כמה פעמים המפקחת המחוזית ירדה וישבה בבית-ספר בשנה, תאמרו לי.

<סער הראל: נגיד לך.

יעקב מרגי: אל תאמר לי, כי אני יודע.

יעקב מרגי: זאת שאלה רטורית.

יעקב מרגי: אל תאמר לי.

יעקב מרגי: כמה היא מספיקה?

יעקב מרגי: כמה יש לנו לעומת תלמיד?

יעקב מרגי: אני אומר את זה כביקורת, שהגיע הזמן.

<סער הראל: - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני אתן לך.

יעקב מרגי: אני לא מתעמר במוזמנים שלי.

יעקב מרגי: אני אתן לך את הבמה.

יעקב מרגי: אני אומר את זה בדם ליבי ואני אומר לך כי אני יודע לומר לך.

יעקב מרגי: מערכת היחסים הטובה בין מחלקות החינוך למפקחת המחוזית והמפקחת על החינוך המיוחד היא טובה, היא בריאה, אבל זה לא אומר שצריך לסמוך.

יעקב מרגי: שתיקח פעם אחת מפקחת כזו תלמיד, תאמר לו: נגמרה חצי שנה, בוא תגיד לי מה קיבלת – אם זה בשילוב, אם זה בכיתת חינוך מיוחד, או שאנחנו לוקחים את כיתת החינוך המיוחד, מעמיסים עליה את כל הצרות של כל השכונה.

יעקב מרגי: כל שכן, שפה אלה כבר קיבלו תעודה, הם מחוץ למערכת.

יעקב מרגי: מחוץ למערכת וקיבלו גם דירוג נוסף – מעבר לזה שהם מחוץ למערכת – בהסתבכויות כאלה ובעיות מאופיינות.

יעקב מרגי: ואנחנו יודעים, זה מדע מדויק, מדע מדויק, ידוע.

יעקב מרגי: הנשמות האלה, אתה לא לוקח אותן בידיים, אין להן דמות שיוכלו לתת בה אמון כי כל הזמן זה מה שחסר להן.

יעקב מרגי: אם הדמות החינוכית, התלמיד הזה שאנחנו מנסים לדחוף אותו, להחזיר אותו למסלול, לא יאמין במערכת, לא יאמין במורה הזה, מה אתה מצפה ממורה שהוא בקושי עובד כמה שעות, כולו דאגות, כמה שהוא ייתן, כמה שהוא ינסה לתת.

יעקב מרגי: לראיה – אני אומר לך, אני מכיר את התחום הזה – בתוך בתי הסוהר לנוער.

ענת ברקו: נכון.

יעקב מרגי: שם, שהאוכלוסייה היא הכי קשה, יש הצלחות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי זו מערכת סגורה, יש מי שמפקח, יש מי שבודק.

<סער הראל: זה תוכנית היל"ה, דרך אגב.

יעקב מרגי: סליחה, בגלל זה אני אומר את זה.

יעקב מרגי: זה לא משהו חדש שצריך להעתיק אותו.

יעקב מרגי: זה קיים.

יעקב מרגי: צריך לבדוק למה שם זה מצליח.

ענת ברקו: יש כמה הבדלים.

יעקב מרגי: רבותי, נגענו כאן, נגעו כמה.

יעקב מרגי: זה סמוך על שולחנן של הרשויות המקומיות, יש אינטרסים נוספים.

יעקב מרגי: הבעיה שלי – אני אומר לך כמשרד החינוך – אם לא תיקחו את זה לידיים ולא תפקחו ולא תרדו ותבחנו את זה במדדי תפוקה, אז עשינו עוד פרויקט היל"ה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<סער הראל: שלום.

<סער הראל: ד"ר סער הראל, מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.

<סער הראל: זה בעצם אגף חדש מהשנה האחרונה, שמאחד בתוכו את כל המסגרות, את כל המענים ואת כל הצרכים שנוגעים באוכלוסייה שאנחנו מגדירים אותה באופן מובהק אוכלוסייה בסיכון, על כל המכלולים.

<סער הראל: כולל בתוכו את קידום נוער והיל"ה, ועד העבודה שלנו בתוך בתי-הספר במניעת נשירה, בטיפול באוכלוסיות בסיכון, ובכלל – גם ברצף הקהילתי, גם בתוך המוסדות עצמם אבל גם ברצף היום, גם בהיבטים הבלתי פורמליים ובהיבטים הפורמליים.

<סער הראל: כל מה שאתם מכירים מרווחה חינוכית, וכן הלאה.

<סער הראל: היו כאן הרבה מאוד מושגים על השולחן.

<סער הראל: קודם כול, אני רוצה לעשות הבחנה ברורה כי דיברת פה על החינוך המיוחד.

<סער הראל: אנחנו לא מדברים פה על החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: נתתי לך את הדברים הקלים, שתגיע לנוער בסיכון.

<סער הראל: רק ככה שנדייק.

<סער הראל: יש ילדים שהם מוגדרים כחינוך מיוחד והם בסיכון.

יעקב מרגי: ברור.

<סער הראל: לעניין עצמו, יש כמה נקודות מרכזיות שעלו כאן.

<סער הראל: חשוב לי להגיד בהבהרה כללית.

<סער הראל: כל עובדי החינוך, מורים, שנמצאים בחטיבות העליונות, הם עובדים שלא עובדים בהעסקה ישירה של המדינה.

<סער הראל: כולם עובדים או בבעלויות, או ברשתות – רשת אורט, אמי"ת, ברנקו, וכן הלאה וכן הלאה.

<סער הראל: יש במקרה של היל"ה ספציפית צורך לייצר הסכם קיבוצי שונה.

<סער הראל: הם נמצאים בהסכם קיבוצי.

<סער הראל: למה צורך לייצר הסכם קיבוצי שונה?

<סער הראל: מכיוון שאנחנו צריכים מורים שהרבה פעמים עובדים בשעות אחר הצהרים, והמורים האלה עושים עבודה נפלאה.

<סער הראל: אני, לפני שבאתי לכאן הייתי בשטח.

<סער הראל: באתי, ניהלתי בית-ספר.

<סער הראל: אני ילד כזה, באתי מתוך המקום הזה, אני עשרה חודשים במטה.

<סער הראל: המורים האלה עושים עבודה נפלאה, נפלאה, אין בכלל ספק.

<סער הראל: אנחנו, כדי לעבוד עם ילדים מנותקים ונושרים, צריכים לייצר משהו אחר, מענה אחר.

<סער הראל: אנחנו לא יכולים לעשות more of the same.

<סער הראל: אי אפשר יהיה ללמד אותם עוד פעם בשעות הבוקר, באותה מסגרת פורמלית כמו בבית-ספר כי הם פשוט מאוד לא יבואו ללמוד.

<סער הראל: ולכן, אנחנו צריכים לייצר הסכם קיבוצי שיאפשר לנו גמישות כזאת שיכולה ללמד אותם אחר הצהרים, ויכולה ללמד אותם בקבוצות קטנות מאוד, ויכולה לייצר גמישות על המקצועות, ויכולה להבנות מערכת כזאת שהיא דינמית ושאנחנו נוכל להגיע בסוף לילדים האלה ולגעת להם בראש.

<סער הראל: אנחנו נמצאים בתהליך שמעמיק את זה, אנחנו רוצים להגיע ליותר ויותר ילדים.

<סער הראל: בישראל יש 20,900 ילדים נושרים בברוטו, יש כ-14,000 בנטו, אני אסביר מה ההבדל בין הברוטו לנטו.

<סער הראל: הברוטו הוא מה שאנחנו יודעים לזהות כילדים שאין להם סמלי מוסד, שלא נמצאים במסגרת, מא' עד י"ב.

<סער הראל: הנטו הוא תלמידים שאנחנו יודעים שלא רק שאין להם סמלי מוסד רשמיים של משרד החינוך, הם גם ילדים שלא נמצאים במסגרת חינוכית מוכרת - לא בתמ"ת, לא בהיל"ה, לא ברווחה ולא בשום מקום אחר.

יעקב מרגי: יש לך עוד פן שלא חשבת עליו.

יעקב מרגי: יש כאלה שיש להם סמל מוסד, נמצאים כביכול, והם בסיכון, לא פחות.

<סער הראל: שנייה.

<סער הראל: אני עושה הבחנה, זה מושג אחר.

<סער הראל: יש שני מושגים גדולים של נשירה – נשירה גלויה, היא ברורה, ונשירה סמויה.

<סער הראל: נשירה סמויה זה מושג מורכב, אם תרצו אני יכול להתעמק בו בשתי מלים אבל חבל על הדיון.

יעקב מרגי: לא.

<סער הראל: אנחנו מדברים כרגע על הנשירה הגלויה, אלה התלמידים שמגיעים להיל"ה.

<סער הראל: אלה תלמידים שיצאו, נפלטו ממסגרות בתי-הספר, מהרבה סיבות מגוונות, ילדים בסיכון.

<סער הראל: חלקם בסיכון גבוה מאוד, חלקם דרי רחוב ומנותקים, וחלקם ילדים שאנחנו מצליחים להגיע אליהם וללמד אותם.

<סער הראל: היל"ה, קידום נוער קודם כול, מטפל בסדר גודל של 10,000 ילדים.

<סער הראל: בהיל"ה לומדים כ-5,700.

<סער הראל: ההבדל הוא שמתוך ה-10,000 האלה יש בערך 6,000 ילדים שאנחנו לא מצליחים ללמד אותם, אבל אנחנו מצליחים לגעת בהם – להגיע אליהם ברמה אולי טיפולית, הכנה לתעסוקה, מנסים ללוות אותם, לפגוש אותם, לראות אותם – זה תלמידים שאנחנו לא מצליחים להביא אותם למצב של למידה, יש כאלה.

<סער הראל: הפניוּת, המקום, הזמן, אבל אנחנו איתם ונוגעים בהם.

<סער הראל: מתוך ה-10,000 האלה, 5,700 לומדים בהיל"ה במערכת ייחודית, ייחודית, שמחייבת גמישות, מחייבת מקצועיות, מחייבת עבודה של מורים באופן שהוא לא דומה להסכם הקיבוצי הרגיל.

יוסי יונה: אבל אתה חושב שההסדר הקיים הוא אכן עונה על הדרישות?

יוסי יונה: סער, זו השאלה.

<סער הראל: אני אענה על זה.

<סער הראל: ההסדר הקיים, שנבנה על-ידי רשת עתיד, נתן מענה של הסכם קיבוצי ראוי.

<סער הראל: תמיד אפשר להגיד שרוצים לשפר ואפשר לתת, אבל אני חושב שההסדר הקיבוצי הזה הוא ראוי במסגרת האפשרויות שיש לנו.

<סער הראל: מה אני מתכוון ראוי?

<סער הראל: אני אתן דוגמה פשוטה, ותקן אותי אם אני טועה.

ענת ברקו: אם נוכל להגיב.

יעקב מרגי: אף אחד לא מתערב.

יעקב מרגי: בקשו רשות דיבור ממנהלת הוועדה.

<סער הראל: למשל, כשנסגר מרכז, לצערנו נסגרים מרכזים.

<סער הראל: דרך אגב, קידום נוער עובד בתוך הרשויות, אנחנו עושים מצ'ינג, אנחנו מפקחים ומבקרים את זה עמוקות.

<סער הראל: עמוקות.

מיכל רוזין: מה קורה עם עיריות, רשויות שלא יכולות?

<סער הראל: תיכף אני אגע גם בזה.

<סער הראל: תנו לי להתמקד ואני אענה על כל השאלות.

<סער הראל: אנחנו מבקרים ומפקחים ברמת נתונים, אני יודע להגיד פר ילד, פר ילד.

יעקב מרגי: מי משתתף, מי לא משתתף, תוצאות.

<סער הראל: מה עשינו אתו, מי משתתף, באיזה שעה, און-ליין עכשיו.

<סער הראל: תוצאות, הכול, מנוטר, מבוקר ומושם פר ילד – כמה שעות, מה הציונים שלו, מה אנחנו רוצים לעשות אתו בהיבטים של חינוך וטיפול – ואנחנו מבקרים את זה ברמה מקצועית מאוד מאוד גבוהה.

<סער הראל: מאוד גבוהה.

<סער הראל: צריך להכיר את המערכת ברמה של לגעת לכל ילד בראש, כל ילד שלומד בהיל"ה.

יעקב מרגי: אז איך קורה שרשויות מקומיות - - -

<סער הראל: אני אסביר משהו על הרשויות.

<סער הראל: אנחנו עובדים במצ'ינג עם הרשויות.

<סער הראל: לצערי – ואני אומר לצערי, אנחנו נאבקים על זה קשה, אנחנו רוצים כמה שיותר מרכזים – אבל לפעמים רשות מקומית לא מצליחה להתגייס ולהפעיל.

<סער הראל: זה מתחיל מאופן של מבנה ודרך כוח-אדם.

<סער הראל: אני יכול להציג פה לגבי כל שמונה הרשויות למה הן סגרו.

<סער הראל: זה לפעמים מבנה וכוח-אדם, לפעמים - - -

מיכל רוזין: אתה יכול לפרט איזה רשויות?

<סער הראל: כן, אני תיכף אתן לך את הרשימה.

<סער הראל: לפעמים זה חוסר היכולת שלהן ושלנו גם – יש לנו אחריות בעניין הזה – לאתר את הנושרים, לגייס אותם, להביא אותם לתוך המרכז.

<סער הראל: יש סיבות שהן כאלה.

<סער הראל: רוב המרכזים האלה נסגרים או מהיעדר יכולת – אני לא אומר שאין שם מנותקים – או מהיעדר היכולת להגיע אליהם, ואז אנחנו היינו צריכים לעשות פה דיון על ההיבט של הקב"סות, של הביקור הסדיר – זה עוד דיון מעניין מאוד ששווה לפתוח אותו אם תרצו – או מהמקום הזה, או מאי היכולת של הרשות עצמה להפעיל.

<סער הראל: להפעיל.

מסעוד גנאים: הכוונה שהיא לא עומדת בתנאים של המצ'ינג?

<סער הראל: כן, תנאים.

<סער הראל: תנאים בסיסיים, כוח-אדם ודברים כאלה.

<סער הראל: זאת סוגיה באמת לפתחנו.

<סער הראל: אנחנו צריכים להיאבק בה כדי שנעמיד לילדים האלה את התנאים הטובים ביותר בדרישה שלנו מהרשויות.

<סער הראל: זה בהקשר הזה.

<סער הראל: עכשיו אני רוצה להגיד, כל מרכז שנסגר, אנחנו עושים מאמץ גדול – לא אנחנו; הזכיין, הרשת – עושה מאמץ גדול לייצר השמה מחודשת לאותו מורה.

יוסי יונה: ואם זה לא קורה, אז הוא לא מקבל שכר?

יוסי יונה: עד שהוא נניח עובר למרכז אחר, הוא לא מקבל?

<סער הראל: לא, לא.

<סער הראל: אנחנו מנסים למצוא כמה שיותר מהר.

<סער הראל: דרך אגב, גם אם היה מחר נסגר בית-ספר תיכון.

יוסי יונה: סער, עוד לפני כן.

יוסי יונה: היה ועכשיו נסגר המרכז והמורה הזו, היא לא יכולה להיות מועסקת שם כי הוא נסגר, עברו שבועיים, ועשית את המאמץ הכי טוב כדי לשבץ אותה במרכז אחר - -

<סער הראל: אנחנו מוצאים חלופות.

יוסי יונה: - - מה קורה בשבועיים האלה?

מיכל רוזין: ואם אתה לא מוצא.

<סער הראל: עמיעד יכול להעיר על זה, אבל אני יכול להגיד ככה.

<סער הראל: אני אגיד ברמה העקרונית.

<סער הראל: הזכיין עושה מאמץ גדול למצוא חלופות.

יוסי יונה: אבל מה קורה בפער?

יוסי יונה: אני שואל אותך, אתה לא עונה לי על הפער.

<סער הראל: בפועל, בפועל.

<סער הראל: נסגר מרכז ומציעים לאותו מורה מרכז ליד, לעבוד במרכז ליד, להיות מועסק במרכז ליד.

<סער הראל: לפעמים זה לא מתאים לאותו מורה, וכן הלאה וכן הלאה.

<סער הראל: אני אומר, ברמה העקרונית.

<סער הראל: יש כאן מתח קבוע – צריך להתוודות עליו.

<סער הראל: תיכף אולי רשת עתיד תפרט בדיוק מה היא עשתה בהסכם הקיבוצי, הוא שלה דרך אגב, מול המורים, אנחנו לא המעסיק.

<סער הראל: אבל יש כאן מתח קבוע בין הרצון לייצר משהו - - -

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: יש לי רגישות, היא סלקטיבית לפעמים.

יעקב מרגי: אני לא מקבל את העמדה הזו שהסכם קיבוצי שחתם מפעיל שלך – וזה העבדות המודרנית הסמויה - - -

ענת ברקו: היא לא סמויה כל כך.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אין דבר כזה שאתה הריבון, הוצאת את המכרז, יש לך מפעיל שלך, וההסכם הקיבוצי בינו לבין המורים שלו לא מעניין אותך.

<סער הראל: לא, לא אמרתי שלא מעניין אותי.

<סער הראל: לא אמרתי שלא מעניין אותי.

יעקב מרגי: לי אין ספק שאם יש פגמים בהסכם הקיבוצי, הוא - - -

<סער הראל: אבל אני לא אמרתי שלא מעניין אותי.

<סער הראל: בוא נתחיל מזה.

יעקב מרגי: אז תבהיר מה שאמרת.

<סער הראל: ההסכם הקיבוצי נעשה בין הרשת לבין המורים.

יעקב מרגי: ואתה לא מכיר אותו.

<סער הראל: לא אמרתי שאני לא מכיר אותו.

<סער הראל: אני לא אמרתי גם שהוא לא מעניין אותי.

<סער הראל: אני מכיר אותו והוא מעניין אותי.

<סער הראל: אני גם אומר באופן מאוד ברור.

<סער הראל: אם אנחנו רוצים לרדת לרמה הפרקטית, יש פה מתח קבוע של הרצון לייצר פתרון אמיתי לילדים המנותקים והנושרים האלה, שמחייב מאתנו גמישות, הפעלה ייחודית, הסכם קיבוצי מאוד ייחודי שגם בונה משרות אבל גם מייצר גמישות, הפעלה של המשרה, כי מחר יש שם שלושה ילדים בקבוצה שלומדים היסטוריה ובמחזור הבא אין שם את אותם ילדים.

יעקב מרגי: סער, סער.

<סער הראל: אני רק אסביר את הכול.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: משפט, סליחה.

יעקב מרגי: אתה מרביץ בי את התורה, ולכאורה היא בסדר – איך מטפלים בנוער.

<סער הראל: יש לנו הרבה מה לשפר, דרך אגב.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: ואתה אומר, אנחנו צריכים לתפור הסכם קיבוצי ייחודי, זאת אומרת שאתה מכיר את הפרמטרים שיביאו את התוצאה המיטבית לאותם ילדים.

יעקב מרגי: נכון?

<סער הראל: נכון.

יעקב מרגי: למה אתה לא שם את זה בתנאי המכרז שלך?

<סער הראל: מה זאת אומרת זה לא בתנאי המכרז?

<סער הראל: בטח זה בתנאי המכרז.

יעקב מרגי: למה אני צריך לחכות להסכם קיבוצי?

<קריאות: - - -

מסעוד גנאים: אבל אין תנאים במכרז, אין תנאים כדי להבטיח את העסקתם?

יעקב מרגי: אני מבקש, אף אחד לא מפריע לי.

<סער הראל: זה בתנאי המכרז.

<סער הראל: זה בתנאי המכרז שלנו מול הרשת המפעילה, מול הזכיין.

<סער הראל: זה בתנאי המכרז.

<סער הראל: אם אנחנו רוצים להתלהם, אז לא נגיע לשום דבר.

<סער הראל: אם אנחנו רוצים לדעת מה הפרקטיקה המורכבת - - -

יוסי יונה: אתה מתלהם, אדוני היושב-ראש.

<סער הראל: לא.

<סער הראל: אני, אני המתלהם.

יעקב מרגי: אמרתי לך.

יעקב מרגי: אני, יש לי רגישות סלקטיבית.

יעקב מרגי: מה שקשור בי.

מיכל רוזין: סער, אולי תעזור לי.

<סער הראל: אבל מה הפרקטיקה הנדרשת פה.

מיכל רוזין: שנייה, סער, לחברי כנסת מותר להפריע.

מיכל רוזין: אנחנו מכירים את זה כבר, מי שהיה חבר כנסת בעבר ומי שהיה פה גם לא כחבר כנסת.

מיכל רוזין: באים גורמי השלטון, וזה בסדר שאתם רוצים להגן על המערכת ולהגיד לנו כמה הכול נפלא ונהדר - -

<סער הראל: לא אמרתי את זה.

מיכל רוזין: - - והתוכנית נהדרת.

מיכל רוזין: אז במקום להציג לנו מה נפלא ונהדר, בוא תציג לנו את האתגרים.

מיכל רוזין: בוא תגיד, אנחנו לפני תקציב מדינה.

<סער הראל: אין בעיה, אני אגיד.

מיכל רוזין: בוא תגיד, אני צריך א', ב', ג', ד', ה'.

מיכל רוזין: לא הוא אשם, לא זה אשם, לא אני אשם – אם זה יהיה, התוכנית תהיה מיטבית, במקום לשכנע אותנו כמה הכול נעשה נהדר.

ענת ברקו: אני רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: רבותי, תנו לו להתמודד.

יעקב מרגי: ענת, אני אתן לכם.

<סער הראל: תנו לי, אני אתמודד בכבוד.

יעקב מרגי: יש חברי כנסת שנרשמו לדיון, והם ממושמעים, אני לא רוצה שהם יקופחו.

יעקב מרגי: בוא תתמקד, תתמרכז לסיכום.

<סער הראל: אני חייב להגיד – קודם כול, אני לא חושב שאנחנו אומרים שהכול נפלא, אני האחרון שאגיד שהכול נפלא.

מיכל רוזין: אני רושמת, תן לי את האתגרים, מה אני דורשת מהאוצר מחר בבוקר.

<סער הראל: אני רק אגיד לך שזה קשה מאוד לעשות פריים על תוכנית אחת ולא לראות תמונה כוללת של האגף, כי באגף יש הרבה מאוד נושאים שאנחנו זקוקים - - -

יעקב מרגי: לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: כרגע אני בפרויקט היל"ה.

<סער הראל: אבל אתה חייב לראות את המכלול.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: סער, לא, סליחה, בוא נעשה סדר בדיון הזה.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע בפרויקט היל"ה.

<סער הראל: אז תן לי להסביר מה אני מתכוון.

יעקב מרגי: לא, אז אני אסביר לך מה אני מתכוון.

<סער הראל: אבל היל"ה מחוברת לביקור סדיר.

יעקב מרגי: סער, אני ברשות דיבור, אני מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: אני כרגע בתוכנית היל"ה.

יעקב מרגי: נכון, זה טוב לדבר, יש עוד הרבה מה לתקן, וטוב שכך, אבל כרגע אנחנו בתוכנית היל"ה.

יעקב מרגי: תתמקד כרגע בהיל"ה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: יש בעיה.

יעקב מרגי: למה מרכזים נסגרים?

יעקב מרגי: גם אם זה שמונה מתוך 180, לא מעניין אותי.

יעקב מרגי: אפילו אחד.

<סער הראל: אמרתי למה.

יעקב מרגי: בי"ת, תתמקד בקשיים שלך לאתר.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להיות רגועים, בטוחים, שהילדים האלה מקבלים את המקסימום מהמערכת, והמערכת עושה את המקסימום כדי להצליח, ובודקת שאכן זה כך.

יעקב מרגי: אלה הפרמטרים שאנחנו רוצים להתמקד בהם.

יעקב מרגי: כרגע אני מבקש ממך, תתמקד לסיכום בקטע הזה מה אתה מצפה.

יעקב מרגי: יש סכסוך, נכון?

יעקב מרגי: יש תוכנית.

יעקב מרגי: מה חולה בתוכנית?

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי מה חולה בתוכנית?

חנין זועבי: אולי נשמע את המורים גם?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: ניסיתי לשמוע את המורים.

יעקב מרגי: אני אומנם מושבניק, אבל לא רפתן, לא יודע לחלוב.

יעקב מרגי: תאמר לי מה חולה בתוכנית.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הם כנראה, אי אפשר לחלוב אותם.

חנין זועבי: יש עוד כמה ניסיונות.

יעקב מרגי: אני אנסה בפעם הבאה.

<סער הראל: אל"ף, לא הייתי מגדיר חולה, אבל אני מוכן להגיד מה הבעיות.

יעקב מרגי: מה טעון שיפור.

יעקב מרגי: סמנטיקה.

מיכל רוזין: מה התחלואים.

<סער הראל: אני אגיד לכם מה אני חושב.

<סער הראל: תמיד המקור הבסיסי לעניין הוא כמובן משאב כספי, זה ברור.

מיכל רוזין: כספי למה?

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: תגיד למה חסר.

יעקב מרגי: לא, לא, מיכל.

יעקב מרגי: סער, אני מבקש.

יעקב מרגי: אנחנו מאבדים זמן, וחבל.

יעקב מרגי: הנושא חשוב.

<סער הראל: תגידו לי, אני אגיד לכם.

יעקב מרגי: אני אומר לך.

יעקב מרגי: לא עבירה לומר משאב כספי.

יעקב מרגי: לו יצויר שעכשיו יושב אתך שר האוצר.

יעקב מרגי: קח כמה נקודות טלגרפית, תאמר לי מה טעון שיפור במערכת.

<סער הראל: אני אגיד לכם בקצרה, טלגרפית.

<סער הראל: אל"ף, משאב כספי כמובן.

<סער הראל: התוכנית צריכה להישען על משאב כספי גדול יותר כדי שנייצר עומק הרבה יותר משמעותי של עבודה, למידה והוראה עם ילדים מנותקים.

<סער הראל: זה דבר ראשון.

<סער הראל: דבר שני, כוח-אדם ברשויות.

מיכל רוזין: אשכרה, לא אומר כלום.

יעקב מרגי: מיכל.

יעקב מרגי: לא, הוא אמר.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: זה משפט סתום.

מיכל רוזין: כל דבר צריך יותר כסף.

מיכל רוזין: תגיד למה יותר כסף.

מיכל רוזין: ליותר מורים?

מיכל רוזין: ליותר כיתות?

מיכל רוזין: ליותר מה?

מיכל רוזין: מה כסף?

יעקב מרגי: אני פעם ראשונה אקרא לסדר את חברתי.

<סער הראל: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: לא, אתה לא מסביר לה.

יעקב מרגי: אתה מסביר לי, נקודה.

יעקב מרגי: כרגע אתה שותק רגע, ואני אומר לכם.

יעקב מרגי: תקשיבו, אין התפרצות.

יעקב מרגי: תנו לו.

יעקב מרגי: דווקא לי הוא אמר.

יעקב מרגי: אני הבנתי מה הפועל היוצא.

יעקב מרגי: אם הוא רוצה יותר משאבים, אנחנו נכוון אותו.

יעקב מרגי: יותר כסף.

יעקב מרגי: הלאה.

<סער הראל: אני אגיד למה הכסף כי היא רצתה לשמוע למה הכסף.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: תאמר.

<סער הראל: אז אמרתי.

<סער הראל: כוח-אדם ברשויות.

<סער הראל: כוח-אדם ברשויות שהוא חסר לנו בהקשר של עבודה עם ילדים מנותקים, מדריכי נוער מלווים בהקשר שחסר לנו בתוך הרשויות; שדרוג, שיפור ועבודה עמוקה יותר בתחום של הביקור הסדיר עם הקב"סים, זה בממשק לתוכנית היל"ה.

<סער הראל: אם אתה שואל אותי, אלה ארבעת הדברים, ועוד נקודה אחת – שדרוג משמעותי של התשתיות, של המבנים של הנושא הזה.

<סער הראל: אם את רוצה למקד לגמרי - - -

מיכל רוזין: הוא רוצה.

<סער הראל: אתה רוצה למקד לגמרי בנושא של הכסף.

יעקב מרגי: לא, לא.

<סער הראל: אלה חמשת הפרמטרים המרכזיים.

יעקב מרגי: אני אחזור אליך עם הפרמטרים האלה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני חושב שזו גם התחושה של כולנו כאן, שרק לקשור בין ילדים בסיכון לבין אפילו המונח הזה של בעלי הזיכיון, זה קצת, נכון, מוציא אותנו - - -

יוסי יונה: משלוותנו.

יוסף ג'בארין: משלוותנו בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: אני לא מצליח להבין – והייתה פה אמירת אגב שהייתה החלטה על כך אפילו ב-2006 – מדוע דווקא בנושא הכי רגיש, וכפי שאתה התרשמת מכבוד יושב-ראש הוועדה, הנושא גם מרגש אותו, הוא מרגש אותנו.

יוסף ג'בארין: דווקא בנושא הכי רגיש החלטתם שזה יישאר עם כל - - -

יוסי יונה: מרגש זה לא המילה.

יוסי יונה: מקומם.

יוסף ג'בארין: זה הנושא של הילדים בסיכון, הילדים המנותקים, הילדים שצריך את שיא הדאגה להם, דווקא שם בחרתם שזה לא יהיה באחריות ישירה.

<סער הראל: אם אני עבדתי עד עכשיו ברשת אורט, לא עבדתי תחת מפעיל?

<סער הראל: זה בדיוק אותו דבר.

יעקב מרגי: הראל, סליחה.

יעקב מרגי: אל תיקח אותי ברמה האישית, ובדיון פה אין התפרצויות.

יעקב מרגי: הגנתי עליך, אני אגן גם על חברי הכנסת, ודאי על חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: לא רק כך.

יוסף ג'בארין: אתה קוממת אותי כמה פעמים, ואני רק הקשבתי.

יעקב מרגי: אתה לא חייב לענות לו.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: אחר כך אנחנו נבקש את התשובות.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני לא מבין מדוע הנושא – מבחינתנו הכי רגיש, זו פשוט האוכלוסייה הכי חלשה שאנחנו מכירים במערכת החינוך – דווקא האוכלוסייה הזו צריכה להיות מחוץ להעסקה הישירה של משרד החינוך, וככה אתם מאבדים חוליה מאוד חשובה בפיקוח על הילדים הכי מוחלשים במערכת החינוך.

יוסף ג'בארין: זה נושא ראשון.

יוסף ג'בארין: ולכן, מכאן באה הדרישה הראשונה והקושי הראשון שאנחנו העלינו, שזה נראה נושא שלא צריך להיות דרך העסקה קבלנית אלא זה נושא שצריך להיות באחריות ישירה של משרד החינוך, וככה גם כל הקשר עם המורים ועם המורות של המערכת יכול להיות קשר ממוסד שישמר את הזכויות שלהם כי בלי הזכויות שלהם, אבדו גם הזכויות של הילדים שלנו.

יוסף ג'בארין: איך אנחנו נוכל להבטיח שהילדים שלנו זוכים ליחס הראוי של המורים, כשהמורים עצמם לא נהנים מיחס ראוי?

יוסף ג'בארין: זה לא עניין אישי של עתיד.

יוסף ג'בארין: לא משנה אם זה עתיד או אורט או כל רשת אחרת.

יוסף ג'בארין: אנחנו פשוט אומרים, זה לא זה, זה לא מסגרת ההעסקה הראויה, במיוחד לקבוצת האוכלוסייה הזו, כשאנחנו מדברים על נושא שהוא בלב ליבו של החינוך.

יוסף ג'בארין: זה הנושא הראשון שרציתי לדבר עליו.

יוסף ג'בארין: הנושא השני שמפריע לי בדיון הזה – דווקא כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות ואנחנו מעלים את השאלה למה נסגרו המקומות הללו, שבעה מקומות, ואני לא רוצה עכשיו לעשות דרמטיזציה – אומנם אנחנו שואלים מה עתידה של המורה או של שתי המורות, אבל מה עתידם של עשרות או מאות הילדים.

יוסף ג'בארין: פתאום, מה התשובות שאנחנו מקבלים?

יוסף ג'בארין: לא ברור, כשל ברשות המקומית, חוסר תיאומים, תשתיות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אנחנו מקבלים תשובות כאלה על מאות ילדים שנזרקים בעצם, אין מי שיטפל בהם, ואנחנו מדברים בדיוק על היישובים הכי מוחלשים.

יוסף ג'בארין: שמעתי, זה היה בוענה-נוג'ידאת וג'יסר א-זרקא, אמרתם?

<קריאה: לא.

יוסף ג'בארין: איזה עוד יישובים?

יוסף ג'בארין: סער.

<סער הראל: בחדרה, בבית שמש, בוא לא נשים את זה רק במגזר אחד.

מסעוד גנאים: בדרך כלל.

מסעוד גנאים: אנחנו מדברים איפה נסגר.

<קריאה: בשומרון, ביתר עילית.

חנין זועבי: לא, תשים את זה רק במגזר אחד.

יוסף ג'בארין: מעניין שאתה לוקח את זה לשם.

<סער הראל: כי אתה אמרת בוענה, אז אמרתי – גם בוענה.

יוסף ג'בארין: זה השם שצלצל.

<סער הראל: גם ברהט.

יוסף ג'בארין: לכן, אלה המקומות.

יוסף ג'בארין: תודה שאמרת גם את רהט.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים פשוט על האשכול הכי נמוך, ודווקא שם הדברים האלה נסגרים, אני פשוט לא מצליח להבין את זה.

יוסף ג'בארין: כי דווקא שם הבעיה מתעצמת והולכת וגוברת, ואנחנו כאילו חסרי אונים אל מול המצב הזה.

יוסף ג'בארין: יוסי, אם התחלנו עם העסקה ישירה, אנחנו מסיימים לדעתי עם שערורייה יותר גדולה.

יוסף ג'בארין: המורים נזרקים, אבל הילדים, אף אחד לא יודע מה קורה אתם.

יוסף ג'בארין: הנקודה השלישית והאחרונה, מה שלא רצית שנתעסק בו, אז אני אתעסק בה.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים לפי הנתונים, בעיקר של המועצה לשלום הילד – כמעט מחצית, 45% מבני נוער בסיכון, הם מהאוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: אולי 40%, לא משנה עכשיו האחוז.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: יש מחקר אחרון שמראה דווקא צמצום באוכלוסייה הערבית.

<סער הראל: נכון.

יוסף ג'בארין: בסדר, צמצום ל-35%.

<סער הראל: אפילו צמצום משמעותי.

<סער הראל: וזה לא נכון שזה 40%.

אורלי לוי אבקסיס: ונוער בסיכון באוכלוסייה היהודית דווקא הולך וגדל.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו אומרים פה משהו לפרוטוקול כדאי שנהיה מדויקים.

יעקב מרגי: אורלי, כמציעה אני מייד אתן לך את רשות הדיבור.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי ועדת כספים.

יעקב מרגי: ענת ברקו ומייד לאחר מכן אתן לך.

יוסף ג'בארין: אורלי, זאת לא הנקודה.

יוסף ג'בארין: תאמיני לי, כולם בסיכון וכולם יקרים ללבנו, לא משנה אם זה יהודים או ערבים.

יעקב מרגי: רבותי, לא אכפת לי להאריך את הדיון בעוד עשר דקות, כי הדיון הסתיים.

יעקב מרגי: אני אאריך כי חברי הכנסת מגלים עניין, יש לנו נקודות לסיכום חשובות.

יעקב מרגי: לכן, אבקש להיות ממוקדים.

יוסף ג'בארין: נקודה אחרונה בעניין הזה – מי שנפגע דווקא אלה המגזרים הכי מוחלשים בחברות, זה גם המגזר הערבי, אני כמעט בטוח גם בקרב העדה האתיופית, וגם בפריפריה.

יוסף ג'בארין: אמרת רהט, אמרת בית שאן, אנחנו יודעים על מה מדברים ואנחנו יודעים מה המצב של היישובים הללו.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד היושב-ראש, אני רוצה לקוות שאנחנו לא נסיים את הדיון הזה ותהיה לנו עוד אופציה לחזור לנושא, גם בהיבטים שהעלינו היום.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסי יונה: לא רק דיון, להביא למסקנות.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה שנבין.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כולנו מגויסים, כולל משרד החינוך.

יעקב מרגי: כרגע אף אחד שלא ירגיש שהוא שק חבטות כי בסוף-בסוף מי שחוטף את החבטות זה הילדים האלה, שלא מקבלים את המגיע להם, לא מקבלים את ההזדמנות – אני כבר לא אומר לצאת אל החיים בהזדמנות שווה, זה כבר לא יהיה – אבל לפחות לתת להם כלים כדי להתחיל את החיים שלהם בצורה נאותה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: אני רוצה להתייחס, הייתה כאן איזושהי הערת ביניים שבכלא, תוכנית היל"ה עובדת מצוין.

יעקב מרגי: זאת לא הערה.

יעקב מרגי: הייתה אמירה חד-משמעית.

ענת ברקו: אמירה.

ענת ברקו: אז אנחנו בעצם רוצים לתת להם את מקצה השיפורים בכלא?

יעקב מרגי: לא.

ענת ברקו: אנחנו מדברים על זה שזאת תוכנית שגם קיימת במרכזי הערים, והערים החזקות.

ענת ברקו: גם שם יש נוער שוליים, והם זקוקים לטיפול הזה.

ענת ברקו: מעבר לזה, לא דיברנו על איכות המורים.

ענת ברקו: מורים שאין להם ביטחון תעסוקתי, עובדים לפי שעות.

ענת ברקו: מי יבוא לעשות את העבודה הזאת עם הילדים שמאתגרים את המערכת בצורה כזאת?

<קריאות: זה לא נכון.

ענת ברקו: שהם ילדים שזקוקים לתשומת לב מיוחדת, ילדים שבדרך כלל אנחנו לא נגיד – בהרבה מאוד מקרים יש איזושהי רמה של שוליות, לא נורמטיביים, נטייה לעבריינות לפעמים, לפעמים גם הפרעות אחרות.

מיכל רוזין: מה הכוונה בלא נורמטיביים?

ענת ברקו: מבחינה זאת שיכולה להיות התנהגות של נשירה ממוסדות, אי קבלת סמכות.

ענת ברקו: זה הכוונה בלא נורמטיביים.

ענת ברקו: אני מניחה שהבנת את מה שהתכוונתי.

ענת ברקו: זה אולי הנונקונפורמיסטים או דברים כאלה.

ענת ברקו: בכל אופן, אני חושבת שהאמירה שמדובר בעצם על מורים לחיים, זה לא רק מורים.

ענת ברקו: זה לא רק חומר שאנחנו מעבירים אותו, אלא זה מורים שצריכים להיות מיטב המורים, המורים הכי טובים צריכים לעבוד עם הילדים הללו.

ענת ברקו: ולכן, כדי שתביאו את המורים הכי טובים אתם צריכים לתת להם את התנאים הכי טובים: הסכם קיבוצי מסודר - -

<קריאה: העסקה ישירה.

ענת ברקו: - - עם העסקה ישירה, עם ביטחון, כשהביטחון הוא גם חינוך נאות לילדים.

ענת ברקו: אנחנו לא יכולים לדבר כל הזמן רק על ביטחון פיזי .

ענת ברקו: ביטחון זה גם חינוך, וחינוך הוא דבר מאוד חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, ממש בקצרה כי אנחנו רוצים לתת למציעה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לאחר מכן את הסיכום, ואת אורלי קשה להשתיק.

יעקב מרגי: כנסו לכוננות, כל הנוגעים בדבר.

יוסי יונה: וטוב שכך.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שזה נאמר בצורה חיובית, ולא איזה פטפטנית כזאת.

יעקב מרגי: מה הייתה הנימה?

יעקב מרגי: רק חיובית.

יעקב מרגי: אני רוצה לגייס אותך.

יעקב מרגי: אמרתי, אני מגייס אותך לסיכום.

מרדכי יוגב: בלי בדיחות ובלי להוסיף, על סמך מה שאמרו פה גם חברי, נדמה לי שמכיוון שאנחנו מדברים בחינוך ואנחנו מדברים על הילדים שזקוקים ליותר, לכן הפער בין אלה שזקוקים כפי שהצבעת, היושב-ראש, בין אלה שזקוקים ליותר לאלה שמוריהם הם לא בהעסקה ישירה, על-ידי קבלן, והם בחוסר ביטחון תעסוקתי.

מרדכי יוגב: אז אמרה פה כבר קודמתי, חברת הכנסת ענת ברקו, ואני רוצה להוסיף דבר אחד.

מרדכי יוגב: שיכול להיות שאנחנו צריכים לחשוב במסגרת המשך הישיבות, שבנושא הזה של חינוך לא יקוים המצ'ינג הידוע של 70%-30%, אלא בנושא הזה – אם בחקיקה או אם בתקנה – נביא - - -

יעקב מרגי: זה החלום - - -

אורלי לוי אבקסיס: 75%-25%.

מרדכי יוגב: אז אני אשלים רק את דברייך.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: סליחה שאני קופץ, קצת האגו לפעמים עובד.

יעקב מרגי: אני זכיתי להיות השר הראשון שיישם את אמות המידה לתקצוב - -

אורלי לוי אבקסיס: דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: - - סכום תוצאה אפס בדתות, שרשויות חזקות מתקצבות יותר ורשויות חלשות מתקצבות פחות.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם שמאז אתם לא שומעים פתאום על הלנות שכר במועצות הדתיות ואין גירעונות.

יעקב מרגי: מסתבר שכל הבעיה הייתה אותן רשויות חלשות, ואני אידיאולוגית חושב שהרשויות החזקות, הן לא חזקות רק בזכות הניהול הטוב שלהן, אלא בזכות המדינה – יש שם משאבים של המדינה.

יעקב מרגי: ניקח את גוש דן, ארנונה היא של המדינה, אזור התעשייה של המדינה, וראוי הוא – ואני יודע שאני הולך להיכנס למאבק קשה בנושא הזה עם 15 הרשויות הגדולות – אבל אני חושב שחלק גדול מהמזור לתחלואים של מה שזורק השלטון המרכזי לשלטון המקומי תלוי בתיקון העוולה הזו.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לקבוע גם בחינוך את אמות המידה לתקצוב דיפרנציאלי.

מרדכי יוגב: כיוונתי לדעת גדולים, ונגיד גם בשמות – או אתה לא רוצה אז לא נגיד בשמות – אז אמרת.

מרדכי יוגב: עיריות שיכולות לעשות את כל הפרויקט גם ב-50%-50% או גם ב-70%-30%, הפוך - -

יעקב מרגי: הפוך.

מרדכי יוגב: - - ואילו רשויות מסוימות, שזה יהיה 100% ו-90% ו-80% תקצוב על מנת שהילד, שבסוף גדל שם, לא ייפגע, לעומת ילד אחר שגדל במקום אחר, שהרשות בהחלט תוכל לתת מעצמה הרבה יותר, אפילו תחת אותו תקציב.

מרדכי יוגב: אני חושב שצריך להגדיל במעט לאלה שצריכים יותר, אבל לקחת גם את זה בחשבון לעבודה שלנו ולהצעה הקונקרטית, אם של תקנה, ותקציב 2016–2017.

יעקב מרגי: תודה.

יוסי יונה: הערה לסדר, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: המורים כמעט ולא דיברו בכלל.

יעקב מרגי: תקשיב מה לא טוב.

יעקב מרגי: אורלי, הם היו פה.

יוסי יונה: גם אורלי.

יעקב מרגי: אורלי, את יודעת שאני מתחילת הדיון ניסיתי – אני משיב לדברים שלך, שתביני, אני מכיר את הרגישות שלך.

יעקב מרגי: ניסיתי לחלוב את המורים, מה כואב להם.

<עינת אברהמי: זה ממש מעליב.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: מעליב, לא מעליב, זו המציאות.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: אני מתנצל.

יעקב מרגי: אני חוזר בי.

מרדכי יוגב: הוא לא התכוון להעליב, הוא התכוון לטוב.

יעקב מרגי: חשוב שייאמר, אף אחד לא יסתום לי את הפה.

יעקב מרגי: חשוב שייאמר שניסיתי להוציא מהמורים מה כואב להם ומה לא טוב במערכת.

<מיכל פישר: - - -

יעקב מרגי: אני מקווה, לאחר דבריה של חברת הכנסת אורלי לוי, תאמינו לי שהיא תסייע בידיכם.

יעקב מרגי: היא תסייע בידיכם, כמו שאתם יודעים לסייע בידי התלמידים שלכם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי לוי.

<קריאה: יש כמה נתונים שצריך לדעת.

<קריאה: יש כמה נתונים שצריך לדעת, לא רק מבחינת תחושות.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אדוני, קיבלת רשות דיבור?

<קריאה: סליחה.

יעקב מרגי: כשניסיתי לתת לך, לא הלך לי, אז עכשיו לא קיבלת, אל תפריע לי.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אני לא אמנע מכם אבל חשוב לציין שנתתי לכם, ולא הצלחתם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מקווה שיהיה לכם יותר קל אחרי דבריה של חברת הכנסת אורלי לוי.

יעקב מרגי: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, אני באמת רוצה לאחל לך בהצלחה גדולה כיושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שמילא את מקומי לא מעט בוועדה לזכויות הילד, הנושאים האלה נדונו גם שם, ובלא מעט מהמקרים גם אתה ניהלת חלק מהדיונים, ואחד מהחברים הכי פעילים בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן, זה לא זר, ותאמינו לי, אתם צריכים לברך על כך שמרגי יושב באמת בראש הוועדה.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: המון בהצלחה.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחה שלך היא של כולנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה נקודות, שבעיני מראות איפה אנחנו חיים ועל מה אנחנו מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית, שיבינו עתיד, המפעילים, אין לנו ולו אמירה כלפיכם.

אורלי לוי אבקסיס: זה די מזכיר לי מה שהיה עם אחיות בריאות הציבור – לא עניין אותי לא נטלי וכלום – אנחנו מדברים על השיטה.

אורלי לוי אבקסיס: הרי כשה

אורלי לוי אבקסיס: פריטו שם כדי לחסוך בכמה שקלים, הסתבר היה שהם היו צריכים להוציא עוד שקלים כדי להתקשר בהתקשרויות למקרי חירום וכדומה, יצא שכרו בהפסדו, נשארנו עם מינימום שירות, עם הרבה יותר כסף, ועם מקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: כי מה שהולך להיות פה עכשיו – אתה לא יכול בתנאים, שאין להם באמת אופק תעסוקתי אמיתי כי זכיינים גם יכולים להתחלף, ואם עתיד אומרים אנחנו טובים, זה נכון, ואולי זה נכון או לא, לא בדקתי לעומק.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שאתם כמפעיל, כזכיין היום עושים עבודה נהדרת.

אורלי לוי אבקסיס: מחר-מחרתיים יכול להיכנס לנעליים שלכם על-פי חוק זכיין שהוא בכלל איזה עובד עפר.

<קריאה: זה קרה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה קרה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, הוויכוח הוא לא אתכם, הוא בכלל עם המערכת.

אורלי לוי אבקסיס: איך ייתכן, אדוני היושב-ראש, שאנחנו פה בשיח חירשים אילמים, או לא יודעת מה.

אורלי לוי אבקסיס: אין לנו נתונים, לא לגבי מספר הילדים הנמצאים בסיכון - - -

<סער הראל: יש לנו.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: אין לכם נתונים אמיתיים כי כל הזמן נושרים ויש סכנה לנשירה, ויש נשירה סמויה.

אורלי לוי אבקסיס: אל תגיד לי, אצלי בוועדה - - -

יעקב מרגי: סער, זה מתאים למה שאמרת.

יעקב מרגי: היא לא אמרה משהו אחר ממה שאמרת.

יעקב מרגי: אל תפריע לה בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אצלי בוועדה גילינו שיש נשירה סמויה שאי אפשר לכמת אותה.

<סער הראל: זה נכון.

יעקב מרגי: סער, אתה לא מפריע.

יעקב מרגי: סליחה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אחר כך תגיד לי כן נכון או לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, אתה לא נערך במקביל, ואם אנחנו מדברים על קידום נוער, בלא מעט פעמים בכלל לא הולכים להציע תוכנית מאחר שיודעים שלא תהיה מכסה או לא יהיה כסף או לא יהיו מספיק מורים.

אורלי לוי אבקסיס: והמערכת נמצאת באיזשהו מצב שלפעמים לבתי-הספר נוח שיש נשירה סמויה כי הם מתוקצבים על אותו ילד שהם לא מדווחים עליו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו יותר גרוע.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, משרד החינוך לא יודע כמה מורי קבלן הוא מעסיק?

אורלי לוי אבקסיס: זה פשע.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת מצטערת, אבל איך ייתכן דבר כזה?

אורלי לוי אבקסיס: אסור בכלל לאשר שום התקשרות של משרד החינוך לפני שייתנו לנו את הנתונים האמיתיים.

אורלי לוי אבקסיס: והמקצוע הזה הופך להיות מקצוע במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: ולא נוכל לנהל מסגרת שכזו בזמנים ובשעות לא פורמליות כי לא יהיו לנו מורים להעסיק.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם היום למשל, מה שקורה בבריאות התלמיד, אומרים לך כבר במשרדים הרלוונטיים ואחיות בריאות הציבור שלא נצליח לגייס גם אם נרצה ונצטרך, לא נשארו אחיות כי הן עשו הסבה מקצועית, זה מה שיקרה פה.

אורלי לוי אבקסיס: ולא ייתכן שיש מעמדות בתוך מערכת החינוך ובתוך חדר המורים, בחסות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: ואחר כך אנחנו מדברים למה אנחנו לא מצליחים לצמצם פערים.

אורלי לוי אבקסיס: איזה כוח איכותי – ובלי לפגוע לרגע, תסלחו לי – תוכל למשוך לתוך המערכת הזאת כשפה אתה צריך את האנשים הכי טובים?

אורלי לוי אבקסיס: לא הטובים לטיס; הטובים לחינוך.

אורלי לוי אבקסיס: כי ילד שפספסת אותו, ההוצאות אחר כך הן מטורפות, חוץ מהטרגדיה האישית.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משהו, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: לדעתי, אולי כדאי שבדיונים על תקציב, בפרקים של החינוך, תפנה למשרד החינוך ולשר החינוך ותאמר לו שעד שלא נקבל פה נתונים לפחות שנדע מול מי אנחנו מתעסקים ומול מה אנחנו עובדים – הרי הנתונים שם, הם צריכים בסך הכול לאסוף אותם – מה, הם לא יודעים למי הם משלמים?

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך למה, אדוני היושב-ראש, אתה רוצה לדעת למה?

אורלי לוי אבקסיס: ותסלח לי, מוטי.

אורלי לוי אבקסיס: כי יש העברות תקציביות בתוך משרד החינוך, בתוך בתי-הספר, לכל מיני גורמים וגרעינים תורניים למיניהם, כביכול מורי קבלן, כי אם בסופו של דבר, מי שנותן לי שיעור על הלכה או על צניעות, או על משהו אחר, גובה ממערכת החינוך כסף כאילו היה מורה מקצועי, בגלל זה אין להם את הנתונים האמיתיים.

אורלי לוי אבקסיס: כי בתלוש לא כתוב אם אותו מורה הוא מורה היל"ה או אם הוא כביכול מתנדב של גרעין כזה או אחר, או בא להכשיר לבבות או בכלל לשווק לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת אותך, אדוני חבר הכנסת מרגי, בבית שאן, שיש בה למעלה מ-100 בתי כנסת, באמת התלמידים בבית-ספר צריכים להבין מה זה יהדות, מעבר לשיעורים הפורמליים?

אורלי לוי אבקסיס: מישהו מתוך – ותסלח לי שוב, מוטי – בני עקיבא או הגרעינים התורניים צריך ללמד בבית שאן הלכות?

מרדכי יוגב: את קושרת - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני לא קושרת.

מרדכי יוגב: אנחנו פה נוגעים כרגע בחינוכם של הילדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: והסיבה שאנחנו לא יודעים בכמה מורי קבלן מדובר, כי זה נוח למערכת לעשות מניפולציות בתוך התקציב.

יעקב מרגי: אנחנו נדרוש את הנתונים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נדרוש את הנתונים, ואני מציעה לך, ואני מאוד אעריך את זה – זה הזמן היחידי שלוועדות יש שיניים, כמעט הזמן היחידי, בדיוני תקציב – ולא נאשר פה תשלומי הורים ולא נאשר פה תשלומים אחרים, עד שלא ייתנו לפחות תשובה מה סדר הגודל שאתו אנחנו מתמודדים, מי רשום כמורה ואיך נרשמים מורי קבלן, ואיך כספים יוצאים מתוך המערכת.

אורלי לוי אבקסיס: תאמינו לי, אני יודעת, ראיתי כמה תלושי משכורת לאותם כאלה שכביכול באים להעצים ערכים מסוימים, ומקבלים תלושים כאילו הם מורים, אז כאילו הם מורי קבלן.

אורלי לוי אבקסיס: אולי יש אינטרס למניפולציות מסוימות כשאין את הידע האמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: זו חובתנו, ואני חושבת שאנחנו נעשה פה באמת לא רק למה שקורה, בעיקר לילדים בסיכון שהתקציבים יגיעו אליהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משהו בכל מה שקשור למעונות הסגורים.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט ואין שם הכשרה.

אורלי לוי אבקסיס: ביטלו את השעות, יש מאבק בין משרד הכלכלה למשרד החינוך מי אמור להעביר, מי לא.

אורלי לוי אבקסיס: אלה אומרים אנחנו מוכנים לקבל, אלה אומרים להם קחו את זה מאתנו, משרד הכלכלה אומרים קחו מאתנו.

אורלי לוי אבקסיס: משרד החינוך אומר תעבירו את התקציבים, ומה שקורה בסופו של דבר, תמיד זה על הגב של הילדים הכי חלשים, שבדרך כלל הם גם ילדים להורים חלשים, כי מי שלא יודע לעמוד על הזכויות שלו גם לא ימצא - - -

יעקב מרגי: אוזן קשבת.

אורלי לוי אבקסיס: אלה בדרך כלל האוכלוסיות החלשות.

יעקב מרגי: ברור.

אורלי לוי אבקסיס: לא סתם ולא בכדי אמרה נציגת הביטוח הלאומי בוועדת אלאלוף, שנשארים מיליארדי שקלים, של מי?

יעקב מרגי: של אלה שלא יודעים לתבוע את הזכויות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: של אלה שלא יודעים למצות את הזכויות שלהם, וזו האוכלוסייה החלשה ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: זה אותו דבר גם כאן.

אורלי לוי אבקסיס: נתונים מדויקים, רק ככה אפשר יהיה להתקדם.

יעקב מרגי: חברת הכנסת לוי, קודם כול זו סיבה לנזוף בך שלא באת בהתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, ועדת הכספים - - -

יעקב מרגי: עד שלא באת, הדיון היה, אבל היה צריך מישהו שיעיר את המורים, ונראה לי שהצלחת, בואו נראה.

יעקב מרגי: יש לכם מקצה שיפורים אחרון, הזדמנות אחרונה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עמית רמון: עמית רמון, מהוועד של מורי היל"ה.

<עמית רמון: אני מורה לשעבר, מהשנה כבר לא.

<עמית רמון: מדברים פה הרבה על העסקה ישירה או לא העסקה ישירה, האם עתיד היא חברת קבלן או לא חברת קבלן.

<עמית רמון: אני חושב שאם אנחנו רוצים, אפשר ללכת לבדוק במילון מה אומרים כל הדברים האלה, אבל מה שחשוב זה להסתכל על המהות.

<עמית רמון: והמהות, היא נובעת – אני חייב להגיד – מהמסגרת שמשרד החינוך קובע.

<עמית רמון: לא הזכירו פה כל כך את הנושא של שעות אפקטיביות.

<עמית רמון: אם אתם יודעים, עד המכרז האחרון של 2012 כל השעות בתוכנית היל"ה היו אפקטיביות.

<עמית רמון: מה זה אומר שעות אפקטיביות?

<עמית רמון: מורה קיבל פר שעה.

<עמית רמון: עבדת – קיבלת שכר.

<עמית רמון: תלמיד שלך לא הגיע – לא קיבלת שכר.

<עמית רמון: ב-2012 משרד החינוך – אולי בעקבות המחאה החברתית של 2011, בעקבות המאבק שלנו – הכניס בפעם הראשונה העסקה במשרה, אבל הוא לא הפך את כל המורים למורים במשרה.

<עמית רמון: משרד החינוך קבע סייג.

<עמית רמון: משרד החינוך אמר: למרות שיש העסקה במשרה, לפחות 30% משעות ההוראה הכלליות בתוכנית, לפחות 30% חייבות להיות אפקטיביות.

<עמית רמון: זאת אומרת שאפילו אם עמיעד רוצה להעביר את כל המורים שלו היום להעסקה משרתית, הוא פשוט לא יכול, משרד החינוך מונע ממנו.

<עמית רמון: למה משרד החינוך מונע ממנו?

<עמית רמון: כי כמו שיצא פה קודם המרצע מהשק, משרד החינוך מדבר על גמישות, המושג היפה הזה של גמישות.

<עמית רמון: אני אצטט לכם פה משהו, זה מסמך של משרד החינוך, תשובות לשאלות בעקבות המכרז שיצא.

אורלי לוי אבקסיס: זה מכרז חדש?

<עמית רמון: מכרז שמסביר את השאלות שמגישי ההצעות העלו למכרז.

<יהודית גידלי: מאיזו שנה זה?

יעקב מרגי: ממתי המסמך הזה?

<עמית רמון: מ-2012.

<עמית רמון: זה המסמך שתחתיו עובד המכרז הנוכחי.

אורלי לוי אבקסיס: לכמה שנים המכרז?

<אתי אלוני: חמש שנים.

<עמית רמון: נשאל את משרד החינוך.

<אתי אלוני: המכרז הוא לחמש שנים.

<עמית רמון: כך משרד החינוך מגן על העסקה של מורים.

<עמית רמון: " "העסקה לפי שעה אפקטיבית", נעשה במטרה לשמור על מירב הגמישות, כאשר זו משמשת הן את המעסיק והן את העובד, שניהם אינם מחויבים, והעבודה נעשית ככל שמועד הביצוע מתאים.

<עמית רמון: "

יעקב מרגי: איך זה משרת העובד אני לא יודע, אבל לא משנה.

אורלי לוי אבקסיס: למה זה משרת את העובד?

<עמית רמון: זה מה שמשרד החינוך אומר.

<עמית רמון: דבר נוסף, ככל שהמורה נדרש רק בעת קריאה, על בסיס שעות אפקטיביות, ואזי לא יזכה לביטחון תעסוקתי, והמשרד לא יוכל לכבול אותו למחויבות כלשהי - יופי, אף אחד לא מחויב.

<עמית רמון: משרד החינוך לא מחויב למורים.

<עמית רמון: מצד שני - -

אורלי לוי אבקסיס: מי חתום על המסמך?

<קריאה: משרד החינוך.

<עמית רמון: - - אם החברות שלי פה יקומו בבוקר ויגידו, לא בא לי היום ללכת לעבוד כי אני עובדת בשעות אפקטיביות ומשרד החינוך לא מחייב אותי, אז הן לא ילכו לעבודה.

<עמית רמון: איזה מין דבר זה במערכת חינוך שרוצים לשמור על גמישות, ולא סתם על גמישות.

<עמית רמון: אני לא מדבר פה על שוליים של 5%, שאולי צריך אותם בשביל תגבורים ואפשר להבין.

<עמית רמון: אני מדבר פה על 30% מינימום, שמשרד החינוך דוחף שזה יהיה יותר ויותר, ויותר מ-30%.

<עמית רמון: אז את הדברים האלה צריך פה לשנות.

<עמית רמון: כל עוד אנחנו לא נשנה את המהות הזאת של שעות אפקטיביות וכל עוד משרד החינוך לא יהיה מוכן להתחייב לתנאי העסקה של המורים, הוא לא יהיה מסוגל גם להתחייב לתת את השירות הטוב לתלמידים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לילי, בקצרה.

<לילי בן עמי: לילי בן עמי, מהקואליציה הארצית להעסקה ישירה בחינוך.

יעקב מרגי: איך כמעט פספסתי אותך?

<לילי בן עמי: חבר הכנסת מרגי, אתה שותף ותיק שלנו בקואליציה להעסקה ישירה, וגם בשנה שעברה "כתף אל כתף", ותודה רבה.

<לילי בן עמי: באופן אישי, המומחיות שלי זה מורי קבלן.

<לילי בן עמי: אני הועסקתי כמורת קבלן בעצמי בירושלים.

<לילי בן עמי: בישראל יש שני מעמדות בחדרי המורות והמורים – יש מורות בהעסקה ישירה ויש מורות קבלן.

<לילי בן עמי: דוח מבקר המדינה ממאי האחרון, לפני חודש, הקדיש פרק שלם לנושא של מורי קבלן, והוא כותב את זה שחור על גבי לבן, הוא מצטט את המלים שלנו.

יעקב מרגי: אנחנו נקריא אותו.

<לילי בן עמי: אני מ-2006 פה, עם יושבי-ראש ועדות, וכל פעם כולם כמוך אומרים: נכון, אתם צודקים, זה לא ייתכן.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו עזרנו להעביר את החוק בקריאה הטרומית.

<לילי בן עמי: בשנה שעברה חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושמעון אוחיון הצליחו להעביר הצעת חוק להעסקה ישירה של כל מורי הקבלן במערכת החינוך.

<לילי בן עמי: ההצעה עברה ועדת שרים, ולצערי היא לא המשיכה בגלל שהממשלה נפלה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אמר לנו האוצר: אנחנו לא יודעים בכמה מדובר, אנחנו לא יכולים לתמחר את זה.

אורלי לוי אבקסיס: נוח להם לא לדעת בכמה מדובר כי אז הם לא צריכים לפעול.

<לילי בן עמי: כל מורה שמינית בישראל היא מורת קבלן.

<לילי בן עמי: התופעה הזאת רק מתרחבת.

<לילי בן עמי: מורי היל"ה זה הסיפור הכי קלסי כי זה מאה אחוז כספי משרד החינוך.

<לילי בן עמי: אין כספי הורים, אין כספי רשות מקומית, זה מאה אחוז משרד החינוך, כלומר זה קלסי שמשרד החינוך יעסיק את המורים הללו.

<לילי בן עמי: המורים שיושבים פה הם חברים שלי, שותפים שלי.

<לילי בן עמי: אנחנו שותפים שנים במאבק, והם אומרים לך, אנחנו רוצים להיות מועסקים ישירות.

<לילי בן עמי: הם עוד באליטה של האליטה כי הם הצליחו להשיג הסכם קיבוצי אצל הקבלן, אצל רשת עתיד.

<לילי בן עמי: ואגב, לפני כן זה היה החברה למתנ"סים והיה גם אורט, והם עוברים מיד ליד.

<לילי בן עמי: כלומר, זאת העסקה שאין לה – מה, אני אחתום כל פעם הסכם קיבוצי עם אותו מעסיק?

<לילי בן עמי: הנה, אני אספר לך.

<לילי בן עמי: מורי קרן קרב, 3,000 מורים מדן עד אילת שמלמדים בבתי-הספר היסודיים ובגנים, זה תוכנית של הרשות המקומית ומשרד החינוך.

<לילי בן עמי: העבירו אותם מיד ליד, הם היו אצל "מרמנת" עד לפני שנתיים ועכשיו הם אצל החברה למתנ"סים.

<לילי בן עמי: הם גילו עכשיו בתלוש השכר שאיפסו להם את הוותק ואת ימי ההבראה – שזה דבר לא חוקי.

<לילי בן עמי: אותם מורי קבלן צריכים לפנות ל"מרמנת".

<לילי בן עמי: השיטה הזאת לא עובדת, ודיברה חברת הכנסת אורלי לוי על נתונים.

<לילי בן עמי: אין נתונים.

<לילי בן עמי: היה פה יובל וורגן מהממ"מ, שעשה שני דוחות על מורי הקבלן.

<לילי בן עמי: יובל וורגן ממרכז המחקר והמידע כותב שחור על גבי לבן: פניתי למשרד החינוך, אין נתונים.

<לילי בן עמי: דוח מבקר המדינה כותב בעצמו, למשרד החינוך אין נתונים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לו נתונים.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מעלים אותם.

<לילי בן עמי: לי יש נתונים יותר טובים ממשרד החינוך.

<לילי בן עמי: דוח מבקר המדינה בעצמו עשה מדגם וגילה שיש לפחות 19,000 מורי קבלן בישראל.

<לילי בן עמי: הדבר הזה זועק.

<לילי בן עמי: יש הצעות חוק על השולחן מקיר לקיר – ימין, שמאל, חרדים, חילונים, ערבים, יהודים – כולם מסכימים ואף אחד לא עושה את המעשה לשים סוף להעסקה קבלנית של מורות ומורים.

<לילי בן עמי: כל מורה שנכנס לבית-ספר, שעובד בשירות מערכת החינוך, צריך להיות בהעסקה ישירה.

<לילי בן עמי: העסקה באמצעות גופים מתווכים, עמותות, אגודות עירונית למיניהן, זה דבר שלא עובד.

<לילי בן עמי: אין פיקוח.

<לילי בן עמי: מדברים איתי על פיקוח.

<לילי בן עמי: את הפיקוח הם הפריטו.

<לילי בן עמי: ידעת שאת הפיקוח הם גם מוציאים למכרז?

<לילי בן עמי: יום חינוך ארוך, הרפורמה היפה שבאה בעקבות המחאה החברתית, להכניס מורים לסוף היום ביסודי ובגנים – הפריטו את זה, וגם את הפיקוח על זה הם הפריטו.

<לילי בן עמי: אני מדברת עם המורים בשטח.

<לילי בן עמי: כל יום פונים אלי מורי קבלן, אני אשמח להפגיש אותך, וחבר הכנסת מרגי, זה ברכה שאתה עומד בראש הוועדה הזאת כי הגיע הזמן שמישהו כמוך, שרוצה את השורה התחתונה, יעשה את זה.

<לילי בן עמי: כולנו אתך, וזו השעה.

<לילי בן עמי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני מסכם.

<אורה חכם: אפשר מילה לנציג ציבור?

יעקב מרגי: מילה, את לא יכולה לעמוד בזה.

יעקב מרגי: קחי משפט.

<אורה חכם: תודה.

<אורה חכם: שמי אורה חכם, יושבת-ראש ועדת החינוך של מפלגת העבודה.

<אורה חכם: נשאלת השאלה – ואני שואלת אותך – איך אנחנו יכולים לוודא שאם גוף פרטי מעסיק אנשים ואם משרד החינוך מעסיק אנשים, העבודה תהיה טובה.

<אורה חכם: לי זה לא כל כך ברור ומובן מאליו שאם הוא עובד במשרד החינוך, משרד החינוך הוא הכול יכול והוא יודע לנהל את זה נכון ולתת את השירות הטוב, ולפעמים לא.

<אורה חכם: אני לא מביעה עמדה שאני בעד העסקה לא ישירה.

יעקב מרגי: רצית מילה.

יעקב מרגי: עכשיו את נותנת לי הרצאה.

<אורה חכם: אני שואלת שאלה יותר חשובה: איך אנחנו מוודאים שגוף מסוים – אם זה משרד ממשלתי או מקום פרטי – ינהל את העבודה כמו שצריך ולא יפספס, לא בידע ולא בביקורת ולא בשום דבר?

יעקב מרגי: תודה.

<אורה חכם: אני מציעה שתקיים על זה דיון רציני כי זה לא מובן מאליו - -

יעקב מרגי: אני מבין שעכשיו הדיון לא היה רציני.

<אורה חכם: - - שמשרד החינוך יעשה את זה טוב.

<אורה חכם: לי זה לא מובן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, משפט אחרון.

<לילי הלפרין: לילי הלפרין, ממכון אמ"ת למניעת אלימות וגזענות.

<לילי הלפרין: קודם כול, אני נורא שמחה לראות גם את אורלי.

יעקב מרגי: אין זמן לברכות ולפרגונים.

יעקב מרגי: קדימה.

<לילי הלפרין: בעבודה שלי, שאני נתקבלת עם מורי היל"ה, אני רואה את הכעס לפעמים ואת האכזבה שלהם מתנאי העבודה, ובאופן עקיף זה גם משפיע על הצורה של העבודה.

<לילי הלפרין: אין מה לעשות, אדם שבא ממורמר או מרגיש שזכויותיו נפגעו - -

יעקב מרגי: ידוע.

<לילי הלפרין: - - דווקא עם הנוער הרגיש הזה, שלהם צריך לתת באמת את כל האמפתיה, ההכלה והאהבה, כשמורה מגיע כל כך נסער, קשה לעשות את זה.

<לילי הלפרין: צריך לפתור את זה גם במובן הזה.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: רק כדי שייאמר - דוח מבקר המדינה שפורסם לאחרונה מאשש כי ישנם כ-19,000 – לא יודע למה הוא נקט בלשון נקבה רק – מורות קבלן במערכת החינוך, שהעסקתן מתאפיינת - -

אורלי לוי אבקסיס: כי הרוב הן נשים.

יעקב מרגי: - - בתנאי שכר נמוכים וחוסר ביטחון תעסוקתי ובפגיעה באיכות השירות שניתן.

יעקב מרגי: יחד עם זאת, מציין דוח המבקר, כי בידי משרד החינוך אין מידע מקיף ואמין על אודות מורי הקבלן, הסמכתם והתאמתם, כי המשרד אינו מפקח על כישוריהם, איכות ההוראה ותנאי ההעסקה של המועסקים על-ידי הגופים המתווכים.

יעקב מרגי: זה באמירה כללית לגבי עובדי קבלן.

יעקב מרגי: עכשיו לגבי פרויקט היל"ה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל את רשימת הרשויות המקומיות שלא משתפות פעולה, שנסגרו שם תוכניות ולא משתפות פעולה.

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל תשובה, לבחון עם השר או עם הנהלת המשרד, להתלות – יש מעבר לתקציב בחוק גם תמיכה של המשרד, ויש לכם סעיפי תמיכה כאלה ואחרים – להתלות זכאות להשתתף בתקציבי תמיכות ברמת הטיפול בנוער בסיכון באותה רשות.

יעקב מרגי: שיהיה פרמטר.

יעקב מרגי: אני מבקש את זה, אם לא, אני אחוקק את זה.

<סער הראל: בסדר, אני רק אומר - - -

יעקב מרגי: לא, אל תעשה לי פרצופים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא יהיו לכם תשלומי הורים לשנה הבאה.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

<סער הראל: - - -

יעקב מרגי: הראל, לא, אתה עוצר.

יעקב מרגי: אני לא מקשיב לך.

יעקב מרגי: אני כרגע בסיכום, ואני מבקש לבחון את זה.

יעקב מרגי: תבחן את זה ותבדוק את זה עם הנהלת המשרד, להכניס בפרמטרים של מבחני התמיכה, ואני חוזר על זה כי אני אומר לך, זו תהיה הצעת החוק הראשונה שלי בעקבות הדיון בוועדה – להתלות.

יעקב מרגי: רשויות מקומיות לא יכולות ליהנות מתקציבי עתק של משרד החינוך, כשבסוגיות האלה, שזה המראה של החברה הישראלית, הן לא אוהבות להתעסק.

יעקב מרגי: לכן, רשויות, יהיה במבחן התמיכה של משרד החינוך לגבי כלל סעיפי התמיכות פרמטר – רמת הטיפול בנוער בסיכון.

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל תשובות בנושא הזה.

יעקב מרגי: אני מבקש, הוועדה תבקש ממרכז המחקר והמידע דוח ממצה על הסוגיה של פרויקט היל"ה.

אורלי לוי אבקסיס: בפריסה ארצית.

יעקב מרגי: בפריסה ארצית, בכל ההיבטים – גם רמת ההצלחה, ההישגים, יציאה, ברמה של תפוקות גם כן, לפחות בשנים האחרונות.

<קריאה: תנאי העסקה.

אורלי לוי אבקסיס: ומספר.

יעקב מרגי: כמויות, כמותית, הכול.

אורלי לוי אבקסיס: כמה אנשים מועסקים?

יעקב מרגי: כמה נערים מוגדרים?

אורלי לוי אבקסיס: תעשו שיעורי בית.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מוסרים תלושים, תבדקו.

<קריאה: על התלמידים ועל המורים.

יעקב מרגי: גם על התלמידים, גם המורים וגם תפוקות.

יעקב מרגי: ורבותי – הראל, זה חשוב שתשמע – אני מבקש ממך, תוך חודש, 30 יום, להכין לי מסמך על פרויקט היל"ה שלך.

יעקב מרגי: אנחנו נקבע לפי זה ישיבת עבודה ויהיה דיון המשך לדיון הזה.

יעקב מרגי: זה לא נגמר.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת לוי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, יש לי עוד הצעה - אני חושבת שבסופו של דבר, אם כבר, הרי זה חלק משיח הרבה יותר כולל בכלל על המצב של מורי הקבלן – לדרוש ממשרד החינוך להתחיל באיגום של בדיקה, שכל בית-ספר שנמצא תחת - - -

יעקב מרגי: אורלי, זה אם כל חטאת.

יעקב מרגי: אני רוצה למקד אותו.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך, יהיה דיון נוסף על כל נושא ההעסקה של מורים בכל הפרויקטים.

יעקב מרגי: אני כרגע ממוקד היל"ה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה שאנחנו נבקש - כל בית-ספר יכול להעביר כמה מורים מועסקים בהעסקה ישירה וכמה לא.

אורלי לוי אבקסיס: פעם אחת ולתמיד - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לפתור.

יעקב מרגי: אורלי, הבטחתי לך, יהיה דיון על נושא העסקת מורים ומורות, אבל פה היל"ה.

אורלי לוי אבקסיס: רק הבטחה – אין העברת תשלומי הורים בלי שמביאים לנו תשובות.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.