ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 4, 2015-06-14 10:00

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: היום, כידוע לכם, זה לא יום של פעילות הכנסת.

אברהם נגוסה: למרות זאת החלטנו לעשות את הפגישה פה בשטח, כדי ללמוד ולראות את המציאות, איך נקלט הנוער העולה פה בירושלים.

אברהם נגוסה: זו הפגישה הראשונה שלנו בשטח; קיימנו כבר שתי פגישות בתוך הוועדה.

אברהם נגוסה: בגלל כל מיני בעיות אישיות חברי הוועדה לא יכלו להגיע היום – גם בגלל שזה לא יום הכנסת, גם כי אנחנו החלטנו כל כך מהר, והיו להם התחייבויות אישיות, ולכן לא הגיעו, אבל נדווח להם, ויהיה פרוטוקול, וכולם יקראו אותו.

אברהם נגוסה: מאוד נהנינו מהמקום הזה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לך ולצוות.

אברהם נגוסה: אנחנו התרשמנו, למדנו הרבה דברים, וזה מאוד חשוב לנו, לפעילות שלנו בוועדה, ובכלל בכנסת.

אברהם נגוסה: הנציגות עושות עבודה טובה בתוך הכנסת.

אברהם נגוסה: ישבו אתי לפני שקיבלתי את התפקיד.

אברהם נגוסה: כפרי הנוער קרוב ללבי באופן אישי.

אברהם נגוסה: אני מכיר את הפעילות, את היתרון, שהרבה ילדים שהלכו לאיבוד, כשהגיעו לכפרי נוער, ניצלו, והיום הם נמצאים במקום אחר.

אברהם נגוסה: מאוד חשוב וחיובי שכפרי הנוער יתחזקו, כי כפרי הנוער הם הפתרון לבעיות חברתיות-סוציאליות שיש לנו בכל עיר ועיר.

אברהם נגוסה: זה לא רק מי שמגיע כעולה חדש; גם ילידי הארץ, מכל מיני סיבות – משפחתיות, כלכליות – יש בעיות.

אברהם נגוסה: כמובן, הרוב רואים את זה בקרב העולים החדשים.

אברהם נגוסה: כמי שבא מהמגזר שהילדים חונכו במסגרת של פנימיות וכפרי הנוער, אני מכיר את היתרון של כפרי הנוער.

אברהם נגוסה: חשוב מאוד שנחזק את כפרי הנוער והפנימיות.

אברהם נגוסה: זה נותן פתרון.

אברהם נגוסה: נוכחים אתנו היום נציגי משרדים שונים.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם שבאתם.

אברהם נגוסה: כמובן, מר פיני כהן הדריך אותנו, ואנחנו מאוד מודים לך.

אברהם נגוסה: הגברת חווה ארנן, מנהלת בית הספר – תודה רבה לך, ונציגי משרדי החינוך והקליטה, מר ישעיהו יחיאלי, ראש מינהלת נעל"ה, אנחנו מאוד מודים לך שאתה פה, ונציגי משרד הקליטה, וחברי, שאני מכיר אותו הרבה שנים, ולדימיר, וגם שפרה, מנהלת מחוז הדרום וירושלים.

אברהם נגוסה: ולדימיר הוא מנהל אגף לקליטה בקהילה.

אברהם נגוסה: נעשה סבב מהיר, שכל אחד יציג את שמו ותפקידו.

אברהם נגוסה: בבקשה.

פיני כהן: עוד לפני שממשיכים, נושא שלא קשור ישירות אלינו, אבל בכל זאת הוא במרכזנו.

פיני כהן: אנחנו כבר הרבה שנים בשיתוף עיריית ירושלים ומשרד הקליטה מטפלים פה במה שהם קוראים אולפן או קייטנת קיץ לעולים חדשים שמגיעים עד 1 בירושלים.

פיני כהן: כבר כמה שנים טובות, רכזת האולפן שלנו מרכזת את האולפן הזה.

פיני כהן: בשנה האחרונה היו לנו למעלה מ-90 ילדים באולפן הזה.

פיני כהן: פה ושם גם קלטנו ילדים לחווה מתוך האולפן, שתוך כדי זה הם הכירו את החווה ונשארו ללמוד פה, אבל זו מין חוויה ראשונית, היכרות, מילים ראשונות בעברית שלומדים, בריכה, ספורט – קיטנה, אבל שמרכזה הוא לימוד השפה העברית.

פיני כהן: זה מתקיים פה מספר שנים, וגם בשנה הקרובה.

אברהם נגוסה: נציגי משרדי הממשלה, בבקשה.

ורדה שרגאי: אני מייצגת פה את המינהל לחינוך התיישבותי.

ורדה שרגאי: קודם כל, אני מברכת על הדברים ששמעתי מפיך, חבר הכנסת נגוסה, כי אני לא יודעת אם כמו שאתה מכיר את כפרי הנוער – אל"ף, הציבור הרחב, אבל גם אנשים שהם קובעי המדיניות מכירים את התרומה הגדולה של המינהל לחינוך התיישבותי – קודם כל נדבר על העולים, כי זה ועדת העלייה והקליטה, אבל בכלל, גם לתלמידים הישראליים, אני חושבת שמה שמייחד את המינהל ואת העשייה שלנו, שזו הזדמנות שנייה אמתית לילדים.

ורדה שרגאי: אני, כמי שממונה על אבחון הילדים, לפני שהם מגיעים אלינו, אני בוחנת אותם, ורואה מי הילדים שמגיעים, ואני לא אתעכב כרגע על הנושאים הסוציאליים; אדבר דווקא כמי שבאה מתוך משרד החינוך, אני יכולה להרשות לעצמי – יש הרבה מאוד ילדים בנשירה סמויה, בנשירה מבתי הספר, ואני חושבת שהמינהל זה הצלת נפשות, והזדמנות אמתית לילדים האלה.

ורדה שרגאי: חלק מהדברים, ראינו פה בחוות הנוער הציוני, אבל כפרי הנוער שלנו הם מאוד מגוונים.

ורדה שרגאי: אני חושבת שאם לא היו כפרי הנוער, היה צריך להמציא אותם, כי ההזדמנות השנייה שמקבלים בשעות אחר הצהריים, בית הספר ערב, היכולת לפתח כל אדם את הפוטנציאל שיש בו, אם זה בתחום האומנות, בתרבות, ואם זה בכלל להגיע לתעודת בגרות – זה לא מובן מאליו היום.

ורדה שרגאי: מגיעים אלינו ילדים, שכשאני נותנת להם את המבחנים שלנו, בקושי כותבים שורה אחת בלי שגיאות.

ורדה שרגאי: ואחר כך אנחנו מוצאים אותם כבוגרים עם תעודת בגרות, ובכיתות י"ג, י"ד, והולכים לאוניברסיטאות וכו'.

ורדה שרגאי: לגבי העליות השונות, אני חושבת שמה שמאפיין את המינהל – הגמישות הגדולה.

ורדה שרגאי: אנחנו נרתמים לכל עלייה שמגיעה, אם זה בעלייה יוצאת אתיופיה, ואם זה עכשיו עם הצרפתים ואוקראינים.

ורדה שרגאי: רק אומר את האקטיביות שלנו בנושא עלייה – רק לפני כמה ימים הייתי בערב הורים בנתניה של הורים צרפתיים, ולחשוף בפניהם את כפרי הנוער.

ורדה שרגאי: הם בירכו אותנו על המידע הזה, שעדיין לגבי הצרפתים רק עכשיו מתחילים לחלחל היתרונות הגדולים שבכל כפר נוער יש קודם כל אולפן, שהילדים יכולים לבוא, ולא ללכת לאיבוד.

ורדה שרגאי: יש להם האולפן במקום, שאחר כך משתלבים תוך כדי זה בלימודים.

ורדה שרגאי: יש לנו צוות דוברי השפה הצרפתית – לכל עלייה אנחנו מייד נערכים עם צוות.

ורדה שרגאי: כרגע אני מדברת על הצרפתים, אבל זה יכול להיות יוצאי חבר הכנסת, על כל עלייה שהיא.

ורדה שרגאי: יוצאי אתיופיה – אנחנו מחייבים את מקומות, החינוך, שיהיה מודלינג לנוער, שיידע לאן הגיע המדריך שלו, ושיהיה מודלינג, כך שההיערכות המהירה שלנו לכל עלייה, זה, אני חושבת, מה שמאפיין אותנו.

ורדה שרגאי: יושב פה יואל, שעובד אצלי באגף, וכבר נסע ארבע-חמש פעמים לצרפת.

ורדה שרגאי: אנחנו אקטיביים בנושא העליות, לא מחכים, ואחר כך ההורים פשוט מחפשים אותנו, כי עולה שמגיע לארץ, ההורים צריכים לדעת שהם מתאקלמים פה מבחינת שפה, מבחינת דיור, והילדים מקבלים את כל מה שהם צריכים במערכת.

ורדה שרגאי: נכון שילד צריך להתחנך בביתו, אבל היתרונות עולים על החיסרון הזה, מכיוון שאל"ף, יש אינטגרציה מהירה עם הנוער הישראלי; בי"ת, הם מקבלים את כל הכלים על מגש של כסף, והכול נמצא במקום אחד – גם התרבות, גם הלימודים, גם האינטגרציה.

ורדה שרגאי: אני לא יודעת איך אפשר לעשות יותר, שבאמת יכירו בכוחות והחוזקות של המינהל לחינוך התיישבותי של כפרי הנוער, לתת לעולים ולתלמידים הישראליים.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: בבקשה, שפרה.

שיפרה קירשנבאום: אין ספק שכל כך מרשימה ומרגשת הצלחת הילדים פה.

שיפרה קירשנבאום: היתה תקופה שהרבה עולים חדשים הופנו לפנימיות, ואחר כך היתה התנגדות מאוד גדולה.

שיפרה קירשנבאום: כיוונו יותר את הקליטה ברשות מאשר את הילדים למשפחות.

שיפרה קירשנבאום: מניסיוני בעבר – עבדתי בנתניה כמה שנים ועכשיו פה, וכל המדריכים, כל גיל ה-25, 30 היו בוגרי פנימיות.

שיפרה קירשנבאום: ממש חבר'ה לתפארת – משכילים, בוגרי צבא והכול, והם היו המודלים בתוך הרשות דרך כל מיני קבוצות.

שיפרה קירשנבאום: הרשויות לא תמיד הצליחו בקליטת הילדים.

שיפרה קירשנבאום: למשל, העולים מצרפת – כל הרצף של הדתיות של העולים מצרפת – נורא קשה, גם משרד החינוך יודע את הדבר הזה.

שיפרה קירשנבאום: לא כל בית ספר שהעולים רוצים, מוכן לקלוט אותם.

שיפרה קירשנבאום: אבל יוקרת הפנימיות, לפחות שאני מודעת לה, מאוד ירדה, ברמה הארצית, בשיח הציבורי; הילדים צריכים להישאר בבית, והקהילה צריכה לקלוט אותם.

אברהם נגוסה: אני מכיר את העניין.

אברהם נגוסה: יחיאל שילה ועמנואל מכירים את התנגדותי.

אברהם נגוסה: הפנימייה היא פתרון.

אברהם נגוסה: כמובן, לא עושים את זה בכפייה, והמשפחה צריכה להסכים, אבל אני חושב שהפנימייה טובה – זו היתה עמדתי וגם היום, אבל לפי רצון והסכמת המשפחה.

אברהם נגוסה: בנוסף, אני חושב – גם אז אמרתי וגם היום אני אומר – פנימייה לא צריכה להיות בכל מחיר.

אברהם נגוסה: כפרי הנוער צריכים להשתפר, וצריכים לקלוט אותם בפנימיות איכותיות.

אברהם נגוסה: אז עמדתי מול הדבר הזה, ואפילו הצלחתי עם חברי הכנסת, להשיג תקנים לישיבות ואולפנות, כי זה לא היה כל כך.

אברהם נגוסה: ב-98' או ב-99' האוצר פתח את האפשרות של לתת תקנים לחינוך ההתיישבותי, ואז נקלטו הרבה בישיבות ואולפנות.

אברהם נגוסה: היו כמה כפרי נוער, זה הוויכוח, שרמת החינוך שלהם היתה נמוכה, אבל הפנימייה היא פתרון להרבה משפחות – בעיקר לעולים חדשים, שנמצאים במרכזי קליטה, בחדר או בשני חדרים צפופים, וזה הפתרון גם מבחינת החינוך והאווירה החינוכית, והנוער מוגן בעיקר בכפרי הנוער בפנימיות.

אברהם נגוסה: לכן עמדתי לא השתנתה

ורדה שרגאי: אני מוכרחה עוד משפט אחד: לא רק לעולים שמגיעים ממרכזי קליטה, כי בסופו של דבר הילדים שמגיעים אלינו אחרי כישלונות חוזרים ונשנים בקהילה, לוקח לנו הרבה זמן לתקן את מה שנעשה.

ורדה שרגאי: אם היו יוצאים קודם, אני חושבת שהיו יכולים להשיג הישגים הרבה יותר טובים.

עליזה שרייר: שמי עליזה שרייר, אני מפקחת במינהל, בשלושה כובעים: מפקחת גם כוללת, גם אחראים על כל כיתות שח"מ, מב"ר ותוכנית נעל"ה.

עליזה שרייר: אני חושבת שאנחנו במינהל, מאחר שאנחנו יודעים שילדים מגיעים עם פערים, בחלק מהמקרים לכפרי הנוער, בנינו תוכניות לימוד ייחודיות לתלמידים הללו.

עליזה שרייר: אתן כדוגמה רק אחת, כי היריעה רחבה יותר: זיהינו שתלמידים מגיעים לכיתות ז', ח', ט' י' ללא ידידת קריאה בעברית, והם לא עולים חדשים; יכול שנולדו בארץ.

עליזה שרייר: בנינו תוכנית ייחודית, לשיפור הקריאה והכתיבה, ותוכנית טל, שנותנת מענה – אני מדברת לא על הבנת הנקרא אלא על קריאה פרופר.

עליזה שרייר: מגיע ילד לכיתה ט', שאיכשהו התגלגל בעשרה מוסדות, ובסוף אנחנו נותנים לו את המענה, ועושים את זה בצורה מאוד דיסקרטית, ולא מעליבים אותו, והוא אחד על אחד, שזה משאבים ושעות.

עליזה שרייר: אנחנו נותנים את המענה הייחודי הזה, כי זיהינו שבאמת תלמידים מגיעים עם פערים.

עליזה שרייר: זה נעשה בתוך כפרי הנוער אחד לאחד.

עליזה שרייר: ויש לנו עוד תוכניות ייחודיות לעניין הזה.

עליזה שרייר: דבר נוסף צריך לקחת בחשבון:

עליזה שרייר: בכל כפר נוער – ראינו פה כפר נוער לתפארת, ואני לא פעם ראשונה כאן – כמובן שאין כפר נוער דומה לכפר נוער, כי האוכלוסייה היא שונה וכו', אבל כל כפרי הנוער, אם ילד לא מוצא את עצמו בכפר אחד, הוא ימצא את עצמו במקום אחר.

עליזה שרייר: אנחנו נותנים מענה וחליפה אישית לכל תלמיד.

עליזה שרייר: באמת אצל ורדה בסוף שנה יש לנו מה שנקרא ישיבת העברות – אנחנו כמפקחים משתתפים, אז אם תלמיד לא הצליח בכפר א', הוא יתאים לכפר ב'.

עליזה שרייר: אנחנו לא פוסלים אותו.

עליזה שרייר: אנחנו לומדים לתפור לו את החליפה שמתאימה לו.

עליזה שרייר: זו הייחודיות שלנו.

עליזה שרייר: יש לנו גם כפרים בקצה הרצף.

עליזה שרייר: אני, למשל, מפקחת בקדמה, שזה קצה הרצף.

עליזה שרייר: גם שם נותנים מענה מאוד אישי.

אברהם נגוסה: בבקשה.

ישעיהו יחיאלי: יצא לי כבר לברך אותך בכתב ובעל-פה, אבל פעם ראשונה לפרוטוקול.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

ישעיהו יחיאלי: סדר צריך להיות, ואני מאוד שמח לראות אותך בתפקיד הזה.

ישעיהו יחיאלי: נפגשנו המון בוועדה הזאת מהצד האחר של השולחן, ואתה הלכת קדימה – אני נשארתי בצד הזה.

ישעיהו יחיאלי: ..

ישעיהו יחיאלי: מאחל לך הרבה הצלחה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אתה עושה עבודה יותר טובה.

ישעיהו יחיאלי: תודה.

ישעיהו יחיאלי: אני גם רוצה לברך את פיני ואת כל אנשי החווה.

ישעיהו יחיאלי: תמיד תענוג לבוא לכאן.

ישעיהו יחיאלי: ושלא נחשוב שזה המקום היחיד בארץ שעושה את העבודה הזאת; יש המון כפרים כאלה, אבל אחד הדברים שראינו כאן בצורה מאוד בולטת, וגם הילדים אמרו את זה – שאין להם רגע פנאי.

ישעיהו יחיאלי: הבטלה מביאה לידי שעמום, והשעמום מביא לידי חטא.

ישעיהו יחיאלי: לכן כאשר מדברים על בני נוער בגיל ההתבגרות בכלל, בני נוער בגיל ההתבגרות עולים עם ההורים שלהם, ולא תמיד הבית יכול לעזור להם, ו-וודאי ילדים שבאים הנה לבד, ברגע שהמסגרת לא נותנת תעסוקה של 24 שעות, למעט שעות שינה, עלולה להתפתח רמת התנהגות אחרת, שהגבולות שלה לא תמיד נצפים מראש.

ישעיהו יחיאלי: עצור, גבול לפניך – בדרך כלל, בארץ זה לפני הגבול, כי ברגע שעוברים את השלט, קשה מאוד לעצור אחר כך.

ישעיהו יחיאלי: אני גם רוצה לומר לענת – הגישה של פנימיות בדיעבד, כלומר רק אם אין ברירה, ורק זה ורק זה – אני אישית לא מקבל אותה; אני הלכתי לפנימייה מרצוני, נגד רצון הוריי – היו מאוד שמחים שאשאר בבית – עזבתי את הבית, וילדיי אותו דבר וגם נכדיי.

ישעיהו יחיאלי: אני חושב שבגיל ההתבגרות זה מקום קלאסי להתחנך בו.

ישעיהו יחיאלי: לא צריך להתנצל על זה.

ישעיהו יחיאלי: ברור שלתוכנית כמו נעל"ה אין קיום בלי מסגרות כמו כפרי הנוער והפנימיות.

ישעיהו יחיאלי: לאן נביא אותם?

ישעיהו יחיאלי: הלוואי שהעיריות והרשויות המקומיות היו נחרצות, לבנות את ילדי נעל"ה, אבל אין אחת כזאת בארץ, כולל עיריית ירושלים, שהיו מוכנים לקחת על עצמם אחריות כזו של 24 שעות על ילד.

ישעיהו יחיאלי: נעל"ה – תרצה- תקיים דיון נפרד, ונבוא, נציג ונעלה את השאלות.

ישעיהו יחיאלי: נדמה לי שזה היה בכנסת ה-17 או ה-18, שהיתה בוועדה הזאת ועדת משנה לעניין תלמידים עולים.

ישעיהו יחיאלי: בראש הוועדה עמד זאב אלקין.

ישעיהו יחיאלי: עלו שם סוגיות רציניות מאוד של מצב התלמידים העולים בתוך מערכת החינוך.

ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להסב את תשומת לבך לדבר שאמרתי למפקחת הארצית: בתוכנית נעל"ה מסיימים כל שנה מאות תלמידים כיתה י"ב.

ישעיהו יחיאלי: עשרות מהם לא מקבלים תעודת בגרות בגלל הבחינה בלשון.

ישעיהו יחיאלי: יש איזה באג מערכתי בבחינה הזאת, כולם יודעים את זה, ולא מצליחים לטפל בזה.

ישעיהו יחיאלי: אחר כך לך תחזיר אותו מהצבא ללמוד לשון – זה לא מתמטיקה.

ישעיהו יחיאלי: זה דבר מאוד מדויק.

ישעיהו יחיאלי: פשוט חבל.

ישעיהו יחיאלי: אני מחזיר את זה, כי פה אתם כוועדת עלייה יכולים לעשות מעשה, כמו בוועדת המשנה ההיא, שלקחה את כל הסוגיות, שמה אותן על השולחן יחד עם משרד החינוך, והגיעו להמון פתרונות חשובים לטובת התלמידים העולים.

ישעיהו יחיאלי: אני מעלה את זה כדוגמה לעשייה.

אברהם נגוסה: נשמח שאת ההצעה שלך תעלה על הכתב, ותעביר אלינו כדי שנדון בזה ונקבל החלטה בוועדה.

ישעיהו יחיאלי: את מה שעוד יש לי לומר, אומר בתחנה השנייה.

ישעיהו יחיאלי: ..

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה.

פיני כהן: רציתי רק להעיר – מה שאמר ישעיהו ונאמר פה עוד – כפר נוער מעצם היותו מרכז אורגני אחד, שמכיל גם בית ספר, גם פנימייה, גם משק חקלאי ברוב המקרים, יש בו הרבה גמישות כדי לטפל בצרכים משתנים.

פיני כהן: הגמישות הזאת צריכה לבוא לידי ביטוי לכלל האוכלוסייה, כלומר אם בכפר נוער יהיו גם ילדים מבתים נורמטיביים, יהיו לנו במקום הזה תנאים טובים יותר, לטפל גם בילדים עם קשיים.

פיני כהן: הקושי יכול להיות אובייקטיבי כמו עלייה, אבל יכול להיות עלייה שיש בצדה עוד בעיות במשפחה, שהמשפחה לא מסוגלת לתת תמיכה.

פיני כהן: ישבתי פה בפאנל לפני כמה זמן עם ילד צרפתי שלומד בבית ספר ישראלי דווקא.

פיני כהן: הוא דובר עברית טובה מאוד, ומספר לתורמים שהיו פה – אני צריך כל הזמן להשיג תרומות – אני לומד פיתוח קול, ואני לומד פה כלי מוזיקלי, ואני משחק כדורגל, ואני הולך למרכז למידה, ואני ואני, אז אומר לו אחד התורמים: אתה ילד כל כך מוצלח – למה אתה לא בבית?

פיני כהן: אומר לו ציון: אנחנו עשרה ילדים בבית.

פיני כהן: אתה חושב שאמא שלי היתה יכולה משהו אחד פה לממן לי?

פיני כהן: ואת כל זה אני מקבל בחינם – כל מרכז המוזיקה, כל מרכז הלמידה, כל הפעילות אני מקבל פה מה שלא אבקש אפילו מאמא שלי.

פיני כהן: זה סתם לתסכל אותה.

פיני כהן: כפר הנוער הוא כלי שיכול ליצור חברת שווים, ולתת הזדמנות למי שאין להם הזדמנות, וזה כוחו, וכוחו שתהיה אינטרקציה – ילדים ישראליים וילדים עולים ורוסים ואתיופים וצרפתים, והתמהיל הזה, שזה באמת ישראל, יכולים להביא את המקום לידי הצלחה.

פיני כהן: כמובן, צריך הובלה, ואני חושב שישעיהו העיר יפה – רוב הכפרים שאני מכיר הם כפרים נהדרים.

פיני כהן: ודאי שבעולם יש כפרים טובים יותר וטובים פחות, אבל אני מכיר כפרים שעושים עבודה יוצאת מן הכלל, והקולגות שלי, אני מכיר אותם – הם בלב ובנפש למען החינוך ולמען כפרי נוער.

חווה ארנן: אני רוצה להוסיף, לגבי בית הספר, קליטה של ילד שהוא עולה לתוך מקום שבו יש רק ישראליים, והוא אחד או שניים, היא הרבה יותר קשה מאשר מקום שיש בו הרבה עולים, גם מבחינת תוכניות הלימוד וגם מבחינת הפתיחות והקבלה לשונה.

אברהם נגוסה: תודה רבה למנהלת הפנימייה ולכל הצוות.