ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 3, 2015-04-16 10:30

ניסן סלומינסקי: רבותיי, בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לקדם בברכה את חבריי חברי הכנסת, את נציגי חברת הדואר, נציגי אגף התקציבים, נציגי החשכ"לית ואחרון חביב את נציג בית-המשפט, את אייל יקירנו שהפעם הוא נמצא כאן כנציג בית-המשפט או מטעם בית-המשפט, וכמובן את הייעוץ המשפטי שלנו, את מנהל הוועדה, את כל העובדים.

ניסן סלומינסקי: הסיטואציה היא מאוד מעניינת כי אף אחד מאיתנו כרגע לא יודע אם הוא בקואליציה או באופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: יש בזה גם פלוס.

יעקב ליצמן: אני אופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: לא, בממשלה אני מתכוון.

ניסן סלומינסקי: עוד לא יודעים.

חמד עמאר: אתה עוד לא יודע.

חמד עמאר: תגיד: אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: הוא גם לא יודע.

ניסן סלומינסקי: מאיפה הוא יודע?

ניסן סלומינסקי: יכול להיות מהפך שלם כרגע.

ניסן סלומינסקי: אם הוא באופוזיציה אז גם ביבי באופוזיציה כי הם צמודים עכשיו.

מיקי לוי: זה שאתה באופוזיציה זה לא אומר שאתה צריך להצביע אוטומטית נגד, ניסן.

ניסן סלומינסקי: זה המשפט הבא שאני רוצה להגיד.

ניסן סלומינסקי: יש בזה פלוס - - -

יעקב ליצמן: מיקי, עד שנכנסים להסכמים אנחנו עוד מה שהיה.

יעקב ליצמן: לכן, אני מצביע נגד, אתה בעד.

מיקי לוי: אם הממשלה תעשה צעדים נורמליים - - -

ניסן סלומינסקי: מיקי, מיקי.

ניסן סלומינסקי: רבותי, בואו ניכנס למסגרת.

ניסן סלומינסקי: לכן, יש בסיטואציה הזו פלוס מסוים כי אנחנו באמת יכולים עכשיו לדון לגופו של עניין.

ניסן סלומינסקי: לא לפי קואליציה ואופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: אתם יודעים שלפעמים קורה שאתה נגד משהו, אבל בגלל שאתה בקואליציה אתה צריך להצביע בעד, או לפעמים הפוך.

ניסן סלומינסקי: אבל הפעם אנחנו משוחררים מכל הכבלים האלו ואנחנו דנים לגופו של עניין, ולכן גם הכינוס הזה מתקיים כי הכינוס הזה כדי שהוא יתקיים נדרש להסכמה של הוועדה המסדרת, הכוונה של הקואליציה והאופוזיציה וניתנה הסכמה.

ניסן סלומינסקי: פירושו של דבר, שכולם באמת רואים את הנושא הזה כנושא שהוא לא - - -

יעקב ליצמן: אולי תסביר מה בוער כי אני עוד לא רואה מה בוער.

ניסן סלומינסקי: נסביר את הכול.

ניסן סלומינסקי: כלומר, ההסכמה הזאת אומרת שבאמת רואים את הנושא הזה כנושא שלא קשור לא לקואליציה, לא לאופוזיציה, לא לימין, לא לשמאל, לא לדתי, לא לחילוני, לא לחרדים – נושא שקשור למדינה עצמה, ולכן נתנו את ההסכמה ולכן אנחנו מתכנסים.

ניסן סלומינסקי: יהיו לנו כמה שאלות.

ניסן סלומינסקי: אפתח בשאלה הראשונה שגם ידידי ליצמן שואל והיא מה הדחיפות?

ניסן סלומינסקי: למה צריך לעשות את זה עכשיו כוועדה זמנית ולא לחכות שעד הכול יורכב וכו'?

ניסן סלומינסקי: לאחר שנקבל את ההסבר הזה אבקש שיציגו את כל המתווה.

ניסן סלומינסקי: אחרי שיוצג המתווה ואני אבקש מחבריי לתת לדוברים שיציגו את המתווה לסיים כדי שנבין, ואז יהיה סבב של שאלות או הבעת עמדות.

ניסן סלומינסקי: אחר כך ננסה לראות אם אנחנו יכולים להתכנס.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, צריך להזכיר שב-11:00 - - -

ניסן סלומינסקי: עמדתי להגיד את זה.

ניסן סלומינסקי: צריכים לקחת בחשבון שב-11:00 מתחיל הטקס בכנסת.

ניסן סלומינסקי: אם לא נסיים את זה עד 11:00 כנראה שנעשה הפסקה ונמשיך את זה לאחר הטקס.

ניסן סלומינסקי: הנושא הזה יהיה תלוי גם בנו קצת.

ניסן סלומינסקי: כדי לנסות להסביר את הדחיפות אפנה לחיים מנכ"ל החברה.

ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת ליצמן, גם לשאלתך אבקש ממנכ"ל החברה להסביר למה הדחיפות וימשיך אותו אולי אחר כך אייל, נציג בית-המשפט, אם הוא ירגיש שיש צורך להוסיף דברים.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, שכחתי להזכיר את נציג רשות החברות - סליחה.

ניסן סלומינסקי: אני מתנצל, שכחתי.

ניסן סלומינסקי: גם רשות החברות נמצאת פה ואם הנציג שלהם ירצה הוא יסביר את זה.

<חיים אלמוזנינו: בוקר טוב, חברת הדואר נקלעה למשבר כספי עמוק שהביא אותה על סף פשיטת רגל.

<חיים אלמוזנינו: ההתקרבות לפשיטת הרגל הביאה את מחזיקי האג"ח, להם החברה היתה חייבת כסף, בפנייה לבית-המשפט ואיילץ במקביל את החברה להתכנס על מנת לגבש תוכנית הבראה כוללת.

<חיים אלמוזנינו: תוכנית ההבראה דרשה מכל אחד מהגורמים איזושהי התגייסות ונתנה לכל אחד מהגורמים גם פתרון למצוקותיו.

<חיים אלמוזנינו: נתחיל בעובדים.

<חיים אלמוזנינו: מצד אחד, נדרשה התייעלות משמעותית בחברה - קיצוץ של 1,200 משרות.

<חיים אלמוזנינו: מקוצצות 1,200 משרות מהחברה כשלפורשים יש תנאים הולמים.

<חיים אלמוזנינו: זה הסכם שמקובל על הפורשים, מקובל על העובדים.

<חיים אלמוזנינו: החברה קיבלה מהצד של העובדים מהלך של התייעלות.

<חיים אלמוזנינו: בנוסף לזה, נדרשו שינויים רגולטורים שגם הם, מצד אחד, מקלים החברה, מתקנים תעריפים.

<חיים אלמוזנינו: מצד שני, משפרים את השירות באופן משמעותי לאזרח שזה כולל בתוכו שיעורי מסירה הרבה יותר גבוהים של הדואר, זה כולל בתוכו פתיחה עד שעות מאוחרות, זה כולל בתוכו שיפורים נוספים.

<חיים אלמוזנינו: מחזיקי האג"ח הגיעו להסדר עם החברה שבגינם הם נותנים הפחתה בריבית ומקבלים בטוחות.

<חיים אלמוזנינו: התהליך הזה לקח סדר גודל של עבודה מאוד מאוד אינטנסיבית של משהו כמו שנה וחצי שהתכנסה לנקודה קריטית מבחינתנו שהיא הנקודה שאנחנו יושבים בה כרגע שבה מצד אחד, אנחנו נמצאים תחת חסות בית-המשפט.

<חיים אלמוזנינו: מצד שני, קופת המזומנים של החברה מאופסת, אבל יש כרגע הסכמים מלאים.

<חיים אלמוזנינו: יש רגולציה חדשה, יש תקנות חדשות, יש הסכם קיבוצי חדש עם העובדים שהוא גם משפר וגם משנה לחלוטין את מערכת יחסי העבודה בחברה, גם מאפשר את פרישתם של העובדים, ויש הסכם מימון עם המדינה שהתחייבה כבר פחות או יותר מהרגע הראשון ואמרה: בהנחה שנקבל את כל מה שאנחנו רוצים - קרי, בצד של התייעלות, מתווה של הפרטה, הסכם קיבוצי חדש - אנחנו נשלם ונממן את כל מה שיחסר לצורך העסקת העובדים.

<חיים אלמוזנינו: עד לנקודה הנוכחית החברה התגלגלה וחיה על השקלים האחרונים שלה והיא הגיעה לקצה גבול היכולת שלה, מצד אחד.

<חיים אלמוזנינו: מצד שני, היא סיימה את הפרק של להגיע לכל ההסכמים שנדרשו.

<חיים אלמוזנינו: משרד התקשורת נרתם לעניין, משרד האוצר עשה מעל ומעבר, ובוודאי עשה את העניין.

<חיים אלמוזנינו: העובדים עשו כברת דרך מאוד מאוד גדולה – העובדים, נציגיהם, ההסתדרות, וכמובן החברה עצמה.

<חיים אלמוזנינו: בעצם גמרנו פרק מאוד מאוד משמעותי שבעצם החלק האחרון שלו הוא לאשר את אותו סכום שמיועד כולו - אפילו לא רובו, כולו - לצורך פרישת העובדים.

<חיים אלמוזנינו: פרישת העובדים מאפשרת את ההתייעלות ואת הקיצוץ בהוצאה ויאפשר את קיום החברה כבר בשבועות הקרובים.

<חיים אלמוזנינו: ההסכם הזה בעצם סוגר את המעגל.

<חיים אלמוזנינו: אני מקווה ומאמין שהוא יקבל את אישורו של בית-המשפט.

<חיים אלמוזנינו: ההסכם הוא הסכם הבראה לארבע שנים.

<חיים אלמוזנינו: המימון הוא תוצאה של הסכם ההבראה ונגזרת שמממנת אותו, ולכן אנחנו נמצאים בנקודה הנוכחית שאפשר לברך עליה כשמבחינתנו החברה יצאה לדרך חדשה שממנה כולם נהנים: הציבור, המדינה, החברה, העובדים - זאת התוצאה.

ניסן סלומינסקי: תדגיש איך הכסף שמיועד לפרישה של העובדים יאפשר לך לשלם משכורת כבר בחודש הזה ובלי זה אתה לא יכול לשלם משכורת?

ניסן סלומינסקי: תחדד את הנקודה הזו.

<חיים אלמוזנינו: אני אסביר.

<חיים אלמוזנינו: מאות עובדים, רובם, אגב, על-פי בקשתם, כשהם פורשים מהחברה מקטינים באופן משמעותי את ההוצאות, את השכר.

<חיים אלמוזנינו: אני לא מממן יותר את משכורתם החל מהראשון בחודש הקרוב.

<חיים אלמוזנינו: היום אין לי כספים לחלוטין, אני לא מסוגל לשלם משכורת מלאה לעובדים כבר בחודש הקרוב.

<חיים אלמוזנינו: אין, אי-אפשר.

<חיים אלמוזנינו: אין יכולת כזו.

<חיים אלמוזנינו: לא במקרה - מי שיקרא את הפרוטוקולים גם של ועדת הכלכלה, גם של הדיונים של בית-המשפט, התאריך הזה שמדבר על אפריל 2015 הוא תאריך שהיה ידוע מראש כבר לפני שנה וחצי.

<חיים אלמוזנינו: ידענו שזו הנקודה.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו ניהלנו את הדברים שלנו באחריות מלאה ומדויקת.

<חיים אלמוזנינו: ידענו איפה נגמרים הכספים, וזה קרה, וזה נכון, ואנחנו תכננו את כל התהליך.

<חיים אלמוזנינו: לצערי הרב, היינו שמחים שזה ייגמר לפני חודש, אבל גם בית-המשפט קבע את הדיונים שלו, גם הסכם המימון הסתיים די בלחצו של בית-המשפט לפני סדר גודל של גם קרוב לחודש.

<חיים אלמוזנינו: ליתר דיוק, ב-18 בפברואר.

<חיים אלמוזנינו: כולנו התכנסנו לעשות את זה באמת בדקות האחרונות, אבל עבדנו מהדקות הראשונות.

<חיים אלמוזנינו: אני מאוד שמח שהגענו לנקודה הזו.

<חיים אלמוזנינו: רק לצערי הרב, היא הנקודה האחרונה.

ניסן סלומינסקי: אייל, אתה רוצה להוסיף משהו לנקודה הזו כשהשאלה היא הדחיפות?

<אייל גבאי: אני יכול לתת רק כמה משפטים קצרים.

<אייל גבאי: אני אסביר.

יעקב ליצמן: אני אחדד את השאלה.

יעקב ליצמן: אם הוא היה שולח את ההזמנות לישיבה היום בדואר זה היה מגיע בין כך בעוד חודש, ולכן מה בוער לישיבה?

יעקב ליצמן: יש לי הערות לעניין.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה אחר כך.

<אייל גבאי: אני אסביר לרב ליצמן ואני אתחיל מהסוף שאני אדיש לתוצאה.

<אייל גבאי: ברשותכם, תנו לי שלוש דקות באופן מסודר.

<אייל גבאי: דבר ראשון, אני מלווה את הדואר מטעם בית-המשפט, מאוקטובר 2014 משקיף בדירקטוריון הדואר נוכח, מלווה באופן אקטיבי את גיבוש תוכנית ההבראה של הדואר כשנסיבותיה תוארו על-ידי המנכ"ל.

<אייל גבאי: הערת פתיחה שנייה - אני כמובן לא מייצג את בית-המשפט, אני ממליץ לבית-המשפט.

<אייל גבאי: הוא מחליט וסוברני להחליט.

<אייל גבאי: אני יכול לתאר מה תהיה ההמלצה, או מה ההערכות לגבי ההחלטות שלו, אני בוודאי לא מייצג אותו.

<אייל גבאי: הערה שלישית - כאשר אני מסתכל פה, ואני בכוונה לא חוזר לתפקידי הקודם, מבחינתנו יש מדינה אחת.

<אייל גבאי: זה שהיא מופרדת לרשויות: משרד התקשורת, משרד האוצר, הכנסת שצריכה לאשר בנסיבות העניין, זה לא משנה.

<אייל גבאי: יש מדינה אחת - מדינת ישראל.

<אייל גבאי: היא כרגע הבעלים של החברה, רשומה ברשם החברות כמי שמחזיקה ב-100% ממניות החברה.

<אייל גבאי: מחזיקי הדואר פנו כבר ביולי שנה שעברה לבית-המשפט בטענה שהדואר עתיד לא לפרוע את חובותיו.

<אייל גבאי: התכנס בית-המשפט, קיים מספר דיונים, בחן את העניין, ואכן הגיע למסקנה, בין היתר, על בסיס דוחות שהגשנו לו שבחנו את מצבו של הדואר ואת תזרים המזומנים, שבאפריל הדואר עלול לא לפרוע את חובותיו.

<אייל גבאי: כדי שהדואר יוכל לפרוע את חובותיו, מצד אחד, ומצד שני, לא כדי שיהיה לו כל הזמן אינפוזיה, אם אני משתמש במושגים ממשרד הבריאות, נדרש גיבוש תוכנית הבראה, ואכן תוכנית הבראה כזו גובשה בהשתתפות ובאמת בתרומה של כל המעורבים בעניין מצד המדינה.

<אייל גבאי: המרכיב האחרון הוא לא שונה מכל מרכיב אחר.

<אייל גבאי: אני כאן אומר מראש, המדינה לא שונה מכל טייקון אחר שיש לו חברה שנקלעת לחדלות פירעון.

אראל מרגלית: כשאתה אומר "חובות" אז החובות האלה הם למי?

אראל מרגלית: לאיזה סוגי גופים?

<אייל גבאי: זה חובות לעובדים, חובות לספקים וחובות למחזיקי האג"ח.

אראל מרגלית: משכורות.

<אייל גבאי: הכול.

אראל מרגלית: תן לנו את החלוקה הזו.

<אייל גבאי: סמנכ"לית הכספים נמצאת פה.

<אייל גבאי: היא תוכל לתת לך פילוח יותר מדויק ממני.

<אייל גבאי: החובות לאג"חים זה נדמה לי בערך 300 מיליון שקל.

<אייל גבאי: מה תשלום המשכורות החודשי שלכם?

<חיים אלמוזנינו: מאה וקצת.

<אייל גבאי: מאה ומשהו מיליון שקל משכורות כל חודש, וכו'.

אראל מרגלית: וספקים?

<טלי הובר: - - -

ניסן סלומינסקי: שימי לך את הרמקול.

אראל מרגלית: אז זה מאה 100 חודשית של עובדים, בערך 50-60 ספקים ברמה חודשית, כן?

אראל מרגלית: ובערך כמה אמרתם - - -?

<אייל גבאי: 300 מיליון שקל כולל.

<אייל גבאי: אני מגיע לעניין הדחיפות.

<אייל גבאי: ככל שהדואר לא יוכל בתזרים המזומנים שלו לשרת את חובותיו בימים הקרובים הוא ייקלע לחדלות פירעון.

<אייל גבאי: התוצאה, שאני אדיש אליה, אגב, זה שמה שעלול לקרות זה מה שקורה בחברות אחרות שנקלעות לחדלות פירעון.

<אייל גבאי: הן עוברות לניהולו של בית-המשפט, נעשית תוכנית הבראה כפויה שיכולה להיות, לדוגמה, הפחתת רמת השירות, פיטורי עובדים ללא פיצויים מוגדלים, ללא רשת ביטחון וכד', ונטילת המניות מידי המדינה, מכירה שלהן למשקיע שיזרים את הכסף פנימה.

<אייל גבאי: אגב, זה מהלך לגיטימי.

<אייל גבאי: המדינה עשתה את זה באגרקסקו.

אראל מרגלית: כלומר, החברה תהפוך להיות בידיים של בעלי האג"ח בהליך מסוים.

<אייל גבאי: כן, אבל דה-פקטו מה שקורה אחר כך זה שמביאים משקיע.

<אייל גבאי: יש לי ניסיון ב-IDB.

<אייל גבאי: בעלי האג"ח קיבלו.

<אייל גבאי: מצאנו משקיע, הזרים כסף.

<אייל גבאי: אותו הדבר יכול להיות פה, יכול להיות שזה מסלול.

<אייל גבאי: המדינה עשתה את זה כבר בחברה אחת, באגרקסקו.

<אייל גבאי: לא בלתי אפשרי שזה יקרה גם פה.

<אייל גבאי: אני חושב שזה גם ישליך על רמת השירות שיקבלו אזרחי מדינת ישראל, לפחות בטווח הקצר.

איוב קרא: אין מה להשוות.

<אייל גבאי: אם אני צריך לחזור קצת לראייה הממלכתית, אני חושב שתוכנית ההבראה שגובשה, גם בהינתן תוכניות הבראה אחרות, היא תוכנית הבראה ראויה.

<אייל גבאי: היא סבירה בהיבטים של המאמצים שנדרשים מהעובדים, היא סבירה מבחינת האיזון בין רמת השירותים בדואר.

<אייל גבאי: אפשר לדבר הרבה על זה שהשוק של הדואר זז ומה קרה למכתבים של פעם ולאי-מיילים של היום.

<אייל גבאי: לא נרחיב על זה, כל אחד יש לו את ההשקפה של.

<אייל גבאי: היא סבירה ברמה הזו והיא סבירה גם ברמה של תרומת הבעלים כפי שאנחנו קוראים לה בעגה של חדלות פירעון שבמקרה הזה זה המדינה.

<אייל גבאי: אבל כאמור, אם ועדת הכספים, הממשלה, מבחינתי, זה גורם אחד - המדינה, תחליט לא להזרים את הכסף אז החברה הזו תיקלע להליכי חדלות פירעון כמו כל חברה אחרת.

<אייל גבאי: היא לא תקבל הנחות ולא יתעללו בה כי היא בבעלות המדינה.

ניסן סלומינסקי: ההסכם או המתווה הזה מוסכם על ההסתדרות?

<אייל גבאי: הסכם המימון – ההסתדרות היא לא צד לו.

<אייל גבאי: אבל הוא סוגר את המעגל מול הסכם ההבראה, ההסכם הקיבוצי לפרישת עובדים שנחתם עם ההסתדרות.

<אייל גבאי: לכן, בלעדי ההסכם הזה אי-אפשר לקיים את ההסכם ההוא ובלעדי ההסכם ההוא לא ניתן היה להגיע להסכם הזה.

<אייל גבאי: אגב, הם שלובים גם עם הרגולציה החדשה שקובעת את התנאים שבהם יפעל הדואר בעתיד.

<אייל גבאי: לכן, התשובה שלי היא כן.

<אייל גבאי: הוא לא מוסכם ברמה של חתימה, לטעמי, אני לא רוצה לייצג את ההסתדרות, אבל הוא כן מוסכם כמקשה אחת של תוכנית ההבראה.

אלי כהן: אייל, דיברת בהרחבה על נושא של אגרות החוב ואני מסכים - - -

<אייל גבאי: אני נזהרתי, אני לא דיברתי דווקא על אגרות החוב.

<אייל גבאי: יש שורה של נושים.

<אייל גבאי: זה שאגרות החוב פנו לבית-המשפט זה לא אומר שמחר נושה של עשרה שקלים שנעצרים לו על זה יצטרף ל - - -

מיקי לוי: זה המרכיב המרכזי.

ניסן סלומינסקי: מיקי ואלי, בואו נעשה את זה מסודר.

ניסן סלומינסקי: שמענו את הדחיפות ותוך כדי זה שמענו גם חלקים של המתווה.

ניסן סלומינסקי: האם מישהו יכול לתת לנו את המתווה בשלמות?

ניסן סלומינסקי: מאיר, בבקשה.

<מאיר שמרה: מאיר שמרה, המשנה למנכ"ל רשות חברות הממשלתיות.

<מאיר שמרה: חיים ואייל דיברו על המשבר בדואר שהוא תוצאה של רווחיות נמוכה ותזרים מזומנים על גבול השלילי.

אראל מרגלית: כלומר, אחרי הזרמת הכסף האם החברה בתזרים המזומנים שלה היא רווחית?

אראל מרגלית: היא break- even מהי?

<מאיר שמרה: אגיע לזה מיד.

<מאיר שמרה: תוכנית ההבראה יש בה למעשה שלושה עוגנים מרכזיים כשאחד מהם זה שינויים רגולטורים, השני הוא חתימת הסכם קיבוצי והתייעלות בחברה, והשלישי מימון בעלים שמאפשר לתמוך בחברה ולבצע את כל המהלכים האלה.

<מאיר שמרה: כל גורמי המדינה ביחד עם הנהלת החברה ניגשו למלאכה בלוח זמנים בחסות בית-משפט עקב היותה של החברה בהליך של 350, וכל הדברים האלה למעשה קרו: אחד, נושא של רגולציה בהתאם לוועדת רייך, תיקון הרישיון וכל מה שקשור בזה בוצע בינואר, הסכם קיבוצי נחתם וכרגע הנדבך המרכזי זה לאשר את ה-447 מיליון שקל שהם מימון המדינה להתייעלות של החברה, סדר גודל של 730 עובדים קבועים ועוד עובדים ארעיים.

<מאיר שמרה: מבחינת הדברים לא אחזור על הדחיפות ברמה של הטווח הבינוני וכו' מבחינת בית-המשפט ומחזיקי אג"ח.

<מאיר שמרה: כרגע בטווח הקצר כמו שנאמר על ידי חיים יש איום על יכולת החברה לשלם כבר באפריל משכורות לעובדים.

<מאיר שמרה: כל דחייה של חודש גורם לנזק של 11 מיליון שקל מבחינת הפסד של החברה, מבחינת תשלום משכורות וכו'.

<מאיר שמרה: לכן, זה אקוטי דווקא לימים האלה, מעבר לזה שאנחנו נמצאים בסד של לוחות זמנים מבחינת בית-משפט והחשש שאנחנו נדרדר פה להסלמה.

<מאיר שמרה: מכיוון שממילא הדברים קרו, כל הנדבכים האלה התבצעו, הסכם הקיבוצי, לשאלתך, מבחינת מול העובדים.

<מאיר שמרה: מבחינת העובדים – הם צריכים לראות שאנחנו יודעים, שהחברה יודעת, לקיים את ההסכם הקיבוצי.

<מאיר שמרה: החברה לא יודעת לעשות את זה ללא מימון וגיבוי של המדינה.

<מאיר שמרה: כולם ידעו את זה, ידעו את זה מלכתחילה.

<מאיר שמרה: לכן, היינו בתוך העניין.

<מאיר שמרה: כרגע אנחנו מבקשים לאשר את ההסכם בגלל הלו"ז ולוחות הזמנים הבוערים.

<מאיר שמרה: כמובן שאם היינו יכולים לחכות אז לא היינו עושים את כל המהומה הזאת עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להוסיף שאני פניתי גם לחשכ"לית כי מאחר ואין תקציב ונדמה לי ועדת הכספים לא יכולה לאשר העברות כספיות והגוף שכן מאשר את זה ועדת החריגים אצל החשכ"לית.

ניסן סלומינסקי: ואכן היא הודיעה לי שהם אישרו את זה ויש לי כאן גם את האישור.

סתיו שפיר: אפשר לקבל אותו, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: כן, ניתן לה את זה ואם ירצו נצלם.

ניסן סלומינסקי: אולי שיצלמו.

ניסן סלומינסקי: הם אישרו את זה, את כל המתווה.

ניסן סלומינסקי: תוך כדי שיחה היא גם הסבירה לי את הדחיפות של העניין שאם הוועדה לא תאשר אז גם אין סיכוי שבית-המשפט יאשר ואז זה בהחלט יכול להיכנס לכינוס או כמו שאמרו להעברה לבעלי האג"חים או לפשיטת רגל – לא יודע, כל הגדרה אחרת שתהיה.

ניסן סלומינסקי: לכן, היא גם כן חושבת שזה חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: יש כאן מישהו מהחשבות?

<אלי ביתן: כן.

<אלי ביתן: אלי ביתן, חשב מטה החשב הכללי.

<אלי ביתן: כמו שאמרת ועדת חריגים אישרה את ההעברה.

<אלי ביתן: ההעברה אושרה בוועדת חריגים.

<אלי ביתן: במקביל גם מכסת המימון לטובת אותו עניין הוקצתה לחודש זה, חודש אפריל.

<אלי ביתן: אחרי שהוועדה תאשר את המימון, את התקציב, ואם בית-משפט יאשר את ההעברה אנחנו נבצע את זה במהלך החודש הקרוב.

ניסן סלומינסקי: תודה.

<שגית אפיק: שאלה לנציג של החשכ"לית.

<שגית אפיק: איך אתם מאשרים 2016 עד 2018?

<אלי ביתן: כי זה הסכם שרץ עד 2018.

<שגית אפיק: אבל לחשכ"לית יש היום סמכות של 1 ל-12 מכוח סעיף 3 לחוק - - - רק לגבי תקציב 2015.

<אלי ביתן: מה שהיא מאשרת נחלק לכמה חלקים.

<אלי ביתן: יש את ההרשאה להתחייב שזה המסגרת הכוללת שהיא 477 ויש את המנה שנעביר ב-15' שזה 236.

<אלי ביתן: זה עונה לשאלתך?

<אלי ביתן: המימון הוא 236 השנה ואחרי זה יש כמה פריסות עד 2018 - 16', 17' 18'.

<שגית אפיק: אבל תקציב 2016 יצטרך לבוא לכאן.

<שגית אפיק: זאת אומרת, הוא לא בסמכות החשכ"לית כרגע לתת אישור מקדמי לגביו.

ניסן סלומינסקי: יצטרך לבוא.

ניסן סלומינסקי: בוודאי שבכל שלב ושלב ועדת הכספים שתהיה תדון ותקבל דיווח על מה שהיה ותאשר או לא תאשר את השלב הבא.

סתיו שפיר: יש הבדל בין לקבל דיווח לבין תדון.

ניסן סלומינסקי: אז אמרתי, תקבל דיווח ותצטרך לאשר או לא לאשר את השלב הבא.

סתיו שפיר: איך זה עובד שהחשכ"לית מאשרת עכשיו תקציב לעוד שלוש שנים קדימה?

סתיו שפיר: אפשר כך גם לאשר את כל תקציב המדינה.

<אלי ביתן: היא לא מאשרת.

<אלי ביתן: היא אישרה 236 תקציב מזומן לשנה זו.

<אלי ביתן: הוועדה – כדי שההסכם הזה ייכנס לתוקף, כל התחולה של ההסכם הזה זה 477 שפרוסים על פני ארבע שנים: 15', 16', 17', 18'.

<אלי ביתן: שנה הבאה נבוא לוועדה שוב הפעם לקבל מכסת מזומן של 60, ואחרי זה ב-17' של 55, ו-18' של 126.

אראל מרגלית: כלומר, אתה מבקש מאיתנו לאשר את המתווה.

ניסן סלומינסקי: את המתווה.

ניסן סלומינסקי: את הסכום הראשון לא צריכים לאשר כי היא אישרה.

סתיו שפיר: בסדר, אבל המשמעות של ועדת חריגים זה לאשר בזמן כשאין תקציב מדינה שיהיה אפשר לאשר הוצאות דחופות.

סתיו שפיר: אז בסדר גמור, אפשר לאשר הוצאות דחופות עד למועד העברת תקציב המדינה.

סתיו שפיר: בתוקף איזה כוח אתם יכולים לאשר דברים קדימה?

<אלי ביתן: נכון, אז הבקשה היא 236.

<אלי ביתן: 236 מזומן והרשאה להתחייב על כל המסגרת של ההסכם הזה כי חתמנו עליו והוא כפוף לאישורכם.

סתיו שפיר: יש הבדל בין הרשאה להתחייב לבין לאשר - - -

יעקב ליצמן: כמה אתה צריך בראשון לחודש?

<קריאות: 236.

ניסן סלומינסקי: רק את זה אנחנו מאשרים.

<קריאה: את ה-236 הוא צריך להשנה.

ניסן סלומינסקי: את המתווה, בכפוף לזה, אחרת בית-המשפט לא יקבל את זה.

ניסן סלומינסקי: אם אין לו את המתווה הוא לא יאשר כלום.

ניסן סלומינסקי: גם בעלי האג"חים לא יסכימו לשום דבר אם הם לא רואים את המתווה.

יעקב ליצמן: אם הוא רואה בראשון לחודש הוא מקבל 236 ובית-המשפט יאשר את התחילה.

יעקב ליצמן: הוא אומר: תבואו אחר כך, נראה אחר כך.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: מה שהיא הסבירה לי שהוא לא יאשר את זה.

<אייל גבאי: הרב ליצמן, הנושא עלה בדיון ביום - - - האחרון בבית-המשפט.

<אייל גבאי: שוב, אני לא יודע ואני לא מייצג.

<אייל גבאי: בית-המשפט ייתן את החלטתו וכמו שהוא אמר אגב בדיון: אין רשות נוגעת בחברתה.

<אייל גבאי: כל אחד יעשה מה שהוא מה שהוא חושב.

<אייל גבאי: זה בית-משפט מחוזי וזה הכנסת.

<אייל גבאי: אבל עלתה השאלה האם אפשר לבצע את המתווה לשיעורין או מה יקרה אם רק יועבר הסכום הראשון.

<אייל גבאי: מה שאני אמרתי לבית-המשפט אני אגיד גם לכם.

<אייל גבאי: תוכנית ההבראה היא מקשה אחת וגם פיטורי העובדים הם מקשה אחת.

<אייל גבאי: כמובן אם המדינה רוצה עכשיו להודיע שהיא תזרים כל חודש או כל חצי שנה לחברה כספים, עשו את זה בתע"ש הרבה מאוד שנים - - -

יעקב ליצמן: אייל, אנחנו מדברים על שנתי.

יעקב ליצמן: שנתי אומר שאנחנו כרגע נאשר את 2015, אם זה מה שנקרא 2015, כשהסכום הוא 236.

יעקב ליצמן: 2016 – 2017 יבואו לדיון ונדון על זה אחרי שיהיה התקציב.

<אייל גבאי: אני יכול לומר לך מנקודת הראות של מה שאומר בבית-המשפט, אין הסכם מימון.

יעקב ליצמן: בין כך אתה צריך להביא את זה לוועדה אחר כך עוד פעם כי אין תוקף כרגע של אישורנו.

ניסן סלומינסקי: לא, אבל רואים את המתווה.

יעקב ליצמן: מה "מתווה"?

יעקב ליצמן: אם אנחנו נאשר את המתווה ובעוד חודש אנחנו נגיד שאנחנו לא מאשרים את זה, רק את ה-236, זה ללא תוקף.

סתיו שפיר: אנחנו כבר לא נוכל לעשות את זה.

סתיו שפיר: ניסן, אני רוצה להבין דבר אחד.

סתיו שפיר: האם יש עוד דברים שאשרתם ככה בהרשאות להתחייב, הסכמים בנוסף להסכם הזה, דרך ועדת החריגים לשנים קדימה?

<אלי ביתן: לא שאני - - -, ועדת החריגים לא אישרה.

<אלי ביתן: ועדת חריגים אישרה את ההסכם, אבל כרגע הבקשה כדי שנוכל לממש אותו לכל ההרשאה להתחייב.

<אלי ביתן: ועדת חריגים לא מאשרת הרשאה להתחייב, היא מאשרת תקציב מזומן.

סתיו שפיר: מה שאמרת עכשיו זה שאושרה הרשאה להתחייב.

<אלי ביתן: עכשיו זה 236 במזומן – זה הבקשה.

סתיו שפיר: 236 זה דבר אחד, אבל אתם אישרתם פה את הסכומים גם קדימה.

ניסן סלומינסקי: לא, את המתווה.

ניסן סלומינסקי: הם לא יכולים לאשר את הסכום.

<אלי ביתן: - - - אנחנו נבוא כל שנה לקבל את המזומן.

סתיו שפיר: אפשר לקבל את הפרוטוקול של קבלת ההחלטה הזו.

<אלי ביתן: מה שיש אצלך.

סתיו שפיר: לא, לא.

סתיו שפיר: זה לא פרוטוקול, זה סיכום.

סתיו שפיר: זה טבלה שיש בה ארבע שורות – פרוטוקול מהישיבה שבה התקבלה ההחלטה.

<אלי ביתן: אני אבקש.

יעקב ליצמן: ניסן, המכתב של החשבת - כתוב שהאישור זה 477.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא הסביר את מה שהיא אמרה.

יעקב ליצמן: זה מה שכתוב.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל הוא הסביר מה שהיא אמרה.

ניסן סלומינסקי: זה מכתב פנימי.

ניסן סלומינסקי: הוא הסביר מה שהיא אמרה וזה גם נרשם גם בפרוטוקול.

<מאיר שמרה: יש הבדל בין תזרים מזומנים שהחשב פה הוא המומחה לזה שאתם מאשרים עכשיו ומאשרים כל פעם את המנה כפי שאני מבין, לבין אישור המסגרת מבחינת אישור ההסכם שוועדת הכספים אומרת: אנחנו מאשרים אותו.

<מאיר שמרה: המשמעות של אי אישור ההסכם - אני בוודאי לא מייצג את מחזיקי האג"ח ואת בית-המשפט, אני כרגע מייצג את הפן של תוכנית ההבראה וההסכם הקיבוצי שאנחנו באמת רוצים לבצע אותה כי זה טוב לעם ישראל וגם לחברת הדואר וגם לכולנו – המשמעות של לפרום את התפר הזה היא מבחינת העובדים.

<מאיר שמרה: העובדים אותה עסקת חבילה בכללותה.

<מאיר שמרה: הם לא הסכימו שיוציאו 50 עובדים.

<מאיר שמרה: יש עובדים שהעובדים רוצים להוציא ויש עובדים שההנהלה רצתה להוציא.

<מאיר שמרה: עסקת החבילה בסוף הגיעה ל-700 עובדים כמדומני ועכשיו להגיד שאנחנו מאשרים רק את המנה הראשונה גם אם ברמת התזרים זה מסתדר, מבחינת התמונה כולה זה למעשה מפזר אותה.

יעקב ליצמן: זה אוטומטי כי לא יכול להיות אחרת חוקית.

יעקב ליצמן: אנחנו לא יכולים לאשר - - -

אראל מרגלית: ליצמן, יש הבדל בין לאשר מתווה ובין לאשר - - -

ניסן סלומינסקי: ליצמן, יש לך את רשות הדיבור.

יעקב ליצמן: אתה לא עונה לי.

<מאיר שמרה: המשמעות של אי-אישור המסגרת, ואני לא מדבר כרגע על התזרים אלא המסגרת, להגיד שוועדת הכספים תומכת בהסכם בכללותו, הוא מפיל את כל העניין חד-משמעית.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, בבקשה קצר.

יעקב ליצמן: קצר מאוד.

יעקב ליצמן: אדוני, אני מפנה את תשומת הלב של חברי הוועדה לסעיף 5 של המכתב של שגית אפיק שבדיוק כותבת את מה שאנחנו אומרים כאן כל הזמן.

יעקב ליצמן: זה מונח לפניכם.

יעקב ליצמן: כאן כתובים אותם הדברים כל הזמן, רק לאשר 236.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: איך שהוא הסביר את זה גם מקובל עליה, אני חושב.

ניסן סלומינסקי: היא תגיד את זה.

יעקב ליצמן: היא תגיד.

יעקב ליצמן: אבל בינתיים היא כתבה מכתב שזה לא מקובל עליה.

יעקב ליצמן: שנית, אני רוצה לברך על הייעול בדואר.

יעקב ליצמן: על אף שאמרתי כאן בדיחה, אבל יותר מהבדיחה התכוונתי לזה ברצינות.

יעקב ליצמן: לצערי, לאחרונה המכתבים מגיעים אחרי שלושה שבועות ואני לא צוחק כרגע.

יצחק כהן: אם הם מגיעים בכלל.

יעקב ליצמן: מעבר לכך, תסביר לי אדוני, מנכ"ל הדואר.

יעקב ליצמן: אתה פותח סניפים עד שמונה בערב, וזה מבורך.

אלי אלאלוף: אני חושב שאנחנו מזלזלים בטקס מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: בואו נכבד, יש טקס.

אלי אלאלוף: אני מצטער להגיד.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים, זה מה שרציתי להגיד.

יעקב ליצמן: אני מחיתי אתמול שבכלל מקיימים דיון היום.

ניסן סלומינסקי: לא היתה לי ברירה.

ניסן סלומינסקי: זה ארבעה ימים שנתנו לי.

ניסן סלומינסקי: יש שתי אפשרויות: האפשרות האחת היא לעצור ולחזור בשעה 12:30 לפה.

ניסן סלומינסקי: אפשרות שנייה: אם אנשים מרגישים שהם יכולים לקבל החלטה אז אפשר.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: לעצור, לעצור ולחזור ב-12:30.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: הפסקה עד 12:30.

ניסן סלומינסקי: ב-12:30 בול אנחנו ממשיכים.

יעקב ליצמן: אני באמצע רשות הדיבור.

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים, אנחנו מחדשים את הדיון של ועדת הכספים.

ניסן סלומינסקי: שמענו לפני שעשינו את ההפסקה את נציגי רשות החברות, שמענו את דבריו של אייל, שמענו את האוצר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו הגיע התור של חברי הכנסת לדבר.

ניסן סלומינסקי: ליצמן היה באמצע רשות הדיבור כשאחריו איוב ואחר כך אראל, אלי וחמד.

ניסן סלומינסקי: שוב, ננסה לעשות את זה קצר.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

יעקב ליצמן: ראשית, הפניתי את תשומת ליבה של הוועדה לסעיף 5 במכתבה של שגית היועצת המשפטית וצריך לקחת את זה בחשבון.

יעקב ליצמן: לדעתי, אם נאשר את ה-236, את מה שהיא כתבה שם, אז זה לא יעשה שום נזק.

יעקב ליצמן: לדעתי, הביקורת של ועדת הכספים צריכה להימשך.

יעקב ליצמן: שנית, התחלתי לברך את הדואר ואני מברך אותם על זה שהם פותחים עד שמונה וחצי בלילה את הדואר וזה טוב וזה מצוין.

יעקב ליצמן: הם צריכים הרבה תיקונים, זה נכון.

יעקב ליצמן: עם זאת, הם פתחו את הדואר עד שמונה וחצי במקומות שלאו דווקא צריכים את זה.

יעקב ליצמן: למשל, בבני ברק שאין להם אינטרנט ואין להם אס.

יעקב ליצמן: אם.

יעקב ליצמן: אסים ואין להם את כל השטויות לא פתחו עד שמונה וחצי.

יעקב ליצמן: שם משתמשים אך ורק בדואר ושם לא פתחו עד שמונה וחצי.

יעקב ליצמן: בהזדמנות זו אני אומר שגם אם עושים פיילוט וגם אם עושים דברים ב-10 או 12 מקומות שהם עשו שם, בכל זאת צריך לבדוק את המקומות שהכי זקוקים לשירות הזה.

יעקב ליצמן: לגבי המחירים - המחירים עלו לאחרונה והפער דווקא די גדול והיתה קפיצה אחת גדולה.

יעקב ליצמן: אם הממשלה מתערבת ואם היא נותנת ערבות ומשקיעה כסף אז יש מקום גם לשקול להוריד את המחירים כך שהם לא יהיו כל כך גבוהים כי מדובר בעיקר במשהו שהוא חברתי לאנשים שאין להם כסף.

ניסן סלומינסקי: נקים חברה נוספת ואז תהיה תחרות ביניהן.

יעקב ליצמן: על אף שיש ביקורת אני רוצה לשמור על הדואר.

יעקב ליצמן: אני לא בא לקטול אותם.

יעקב ליצמן: זה כמו תחבורה ציבורית.

יעקב ליצמן: מי שהשקיע בתחבורה ציבורית מקום המדינה ועד היום היה מרוויח המון כסף.

יעקב ליצמן: היום זה קפץ ואני לא יודע למה.

יעקב ליצמן: משתמשים בתחבורה הציבורית רק החלשים.

יעקב ליצמן: לכן, אני מציע לאשר את ה-236.

יעקב ליצמן: בין כך שום אישור אחר לא חוקי כי אין תקציב ואין שום דבר.

יעקב ליצמן: רוצים מילים יפות להגיד שבודקים את התוכנית שלהם – בסדר גמור.

יעקב ליצמן: עכשיו זה ה-236.

ניסן סלומינסקי: מאחר ונכנסת לפרטים אני רק רוצה להגיד לכם שאתמול קיבלתי בדואר הזמנה לחתונה של הרב לאו.

ניסן סלומינסקי: החתונה היתה ב-16.03 ואני קיבלתי את זה אתמול.

אלי אלאלוף: איזה שנה?

ניסן סלומינסקי: כשהסתכלתי על החותמת, החותמת היא מה-24.02.

ניסן סלומינסקי: היא נשלחה בזמן לקראת ה-16.03. אני קיבלתי את זה בדואר אתמול.

ניסן סלומינסקי: כמובן שאני מתבזה שלא יכולתי להגיד מזל טוב ובטח שלא להגיע למרות שאני מתכוון כן להגיע.

ניסן סלומינסקי: זה לא הראשון, קרו לי כך כמה אירועים, אפילו אירוע אחד שהייתי צריך לדבר בו וקיבלתי את ההזמנה שבועיים או שלושה אחרי כן.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מניח שבעקבות השינויים גם זה ישתפר.

ניסן סלומינסקי: איוב, בבקשה קצר.

ניסן סלומינסקי: אני בינתיים לא שם את השעון.

איוב קרא: בהמשך למה שאמרת, אני חושב שצריכים להיות איזשהם שיפורים.

איוב קרא: אני מקווה שבעקבות התוכנית הזו יהיו שיפורים בעניין החלוקה שלכל הדעות ומבחינתי זה קטסטרופה.

איוב קרא: ניסן, זה לא קורה לי פעם אחת אלא זה קורה לי כל הזמן כי אין לי זמן ללכת כל יום לפתוח את תיבת הדואר וללכת אחר כך לדואר.

איוב קרא: אלו שתי פעולות: ללכת לתיבת הדואר ואחר כך ללכת לדואר לקחת את זה.

איוב קרא: אתה לא יכול לשלוח ילד, אתה צריך בוגר וכו' וכל המגבלות הללו.

איוב קרא: לדעתי, צריך למצוא בעניין הזה סידור ולחפש איך אנחנו יכולים לייעל ולשפר את השירות בעניין הזה.

איוב קרא: המצב הנוכחי הוא אל-חזור.

איוב קרא: זאת אומרת, מבחינת כל המערכת, כולל בית-המשפט, זה מחייב שאנחנו ניתן את האפשרות ואת הכיוון הנכון והתמיכה לכיוון הרשות וההתייעלות שמכתיבים ואני מציע שנקבל את זה.

איוב קרא: אין משהו אחר.

איוב קרא: זאת אומרת, לא יהיה משהו אחר גם אם תדחה את זה.

איוב קרא: לכן, אני בעד שנקבל את זה, מותנה שזו תהיה פעם אחרונה.

איוב קרא: אני נגד כל החברות המונופוליסטיות, ואני לא נכנס לשמות, שכל פעם באות לממשלה כדי לתקן ולעשות.

איוב קרא: אני מאמין שהם לא אשמים כי זה בעיה שהיא לאורך שנים.

יעקב ליצמן: גם אני לא האשמתי.

איוב קרא: אבל אם כולם אמרו כבר את דברם, כולל בית-המשפט וכו', אני מציע לקבל את זה, מותנה בזה שאסור לבוא בכך וכך שנים.

איוב קרא: בואו נסכם על זה שלא יחזרו לכאן לבקש עוד פעם הנחות.

ניסן סלומינסקי: אראל, בבקשה.

אראל מרגלית: קודם כל, אני חייב לומר שכשקיבלנו את הזימון לוועדה אני קצת נרעשתי כי הסתכלתי על הסכום שזה 477 מיליון שזה קצת יותר מחלק מתקציבים של משרדים ממשלתיים.

יעקב ליצמן: על התאריך גם כן?

אראל מרגלית: חשבתי שהדרך לדון בזה היא לא בדיון חירום.

אראל מרגלית: חשבתי שתהיה לנו רק חצי שעה בגלל הטקס וכו'.

אראל מרגלית: בהתחלה התנגדתי לדיון, לא למתווה.

אראל מרגלית: אבל בסופו של דבר, התקשרו אליי והסבירו לי שיש את הדחיפות של בית-המשפט וכו' שהמצב הוא מצב חירום.

אראל מרגלית: לכן, אתמול נכנסתי לכמה שעות של בדיקה של הנושא כי אם אני הולך להסיר את ההתנגדות לדיון אני רוצה לדעת על מה מדובר.

אראל מרגלית: אחד מהדברים שאני שמתי להם על השולחן, אני פחדתי ואני גם שם לכם ותגיבו, זה שלא יקרה לנו מה שקרה עם תע"ש.

אראל מרגלית: בעצם המדינה הגיעה הרבה מאוד פעמים לוועדת כספים לאורך השנים לגבי המתווה של תע"ש בהסדרים שהם חצאי הסדרים.

אראל מרגלית: ואז כל פעם זה חזר וכולנו רצינו לתמוך בעובדים.

אראל מרגלית: לא רצינו שאנשים לא יקבלו את היחס, אבל רצינו בסופו של דבר שאנחנו כמדינה נשמור על הנכס שלנו ונקבל תמורה בשביל ההשקעה.

אראל מרגלית: כשאתה נותן הלוואת גישור, אתה לא יכול לבנות גשר לתוך הים.

אראל מרגלית: צריך לבנות אותו לצד השני של היבשה.

אראל מרגלית: בתע"ש, עם כל הרצון הטוב, ואני חושב שניסן, לך מגיע דווקא בעניין הזה מחמאה כי אתה שמת יחד איתנו איזשהו דד-ליין למדינה ובסופו של דבר הגענו לפתרון.

אראל מרגלית: לגבי הסוגיה – אני נדרשתי לזה.

אראל מרגלית: אני חייב לומר שאני שמעתי את הפרטים ונחה דעתי שזה רציני ושזה לא טלאי על טלאי.

אראל מרגלית: אנחנו לא מאשרים את ה-477, אנחנו מאשרים את ה-236, ואת המתווה של ה-60.

אראל מרגלית: זה ב-2015, כך אני מבין.

אראל מרגלית: מתווה של 60 ב-2016, 55 ב-2017, 26 ב-2018.

אראל מרגלית: סך הכול, 477, ואנחנו נצטרך לאשר את זה מחדש בוועדת הכספים עצמה.

אראל מרגלית: לגבי העניין עצמו, יש מנכ"ל חדש – שיהיה לך הרבה בהצלחה.

<חיים אלמוזנינו: אני הפורש.

אראל מרגלית: סליחה.

אראל מרגלית: חיים הוא הפורש.

אראל מרגלית: אני מבין שבחרו מנכ"ל חדש, הדירקטוריון בחר אותו.

<חיים אלמוזנינו: הוא עדיין לא נכנס לתפקיד.

אראל מרגלית: הוא היה המנכ"ל של מכון התקנים וכו'.

אראל מרגלית: קודם הוא היה בחברת הנדסה כזו או אחרת – דני גולדשטיין.

אראל מרגלית: זה כמו הבחור שמנהל את חברת התוכנה, אבל לא.

אראל מרגלית: אני מקווה, היינו רוצים לתת לו גיבוי כי היינו רוצים לראות שזה הבראה.

אלי אלאלוף: רק שלא יביא את הבעיות של מכון התקנים לדואר.

אראל מרגלית: כן.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד משהו לגבי איך אני רואה את הדברים.

אראל מרגלית: זה נכס של המדינה.

אראל מרגלית: אני מבין שמכניסים משקיע עד 20% בשנת 2015 ושיש אופציה להכניס משקיע של עוד 20% שזה יגיע עד 40% ב-2016 – הנפקה לציבור.

אראל מרגלית: זה משקיע אסטרטגי עם מניות בכורה שיהיה לוsay בכמה דברים.

ניסן סלומינסקי: כשהדרישה היא דווקא של ההסתדרות, אבל גם של העובדים וכולם, שהמדינה מתחייבת שלפחות לעשר השנים הקרובות היא תישאר ב-60%, בבעלות של המדינה.

אראל מרגלית: אני חייב לומר שבעניין הזה אני רוצה שהמדינה תישאר כי זה נראה לי כמו שירות לציבור שאנחנו נותנים שהוא מחויב להישאר בידי הציבור ברמה מסוימת.

אראל מרגלית: מה שאני הייתי רוצה לראות, כי חלק מאיתנו נהיה פה בוועדת הכספים בתקופה הקרובה, אני הייתי רוצה שכחלק מהמתווה שאנחנו מפתחים, נניח ואנחנו מתקדמים בתהליך ההבראה כרגע, מאשרים את התוכנית, שהדואר יחזור לבנות את הרעיונות של השירותים הפיננסיים.

אראל מרגלית: דובר בבנק כזה או אחר.

אראל מרגלית: יש היום צורך כי אנחנו גם רוצים לתת לאלה שנשארים, לעובדים שנשארים.

אראל מרגלית: אנחנו אומרים לו להתייעל.

אראל מרגלית: אבל אנחנו צריכים להבין, גם לחברת חשמל מחר, וגם לדואר היום – זה שזה חברה ממשלתית זה לא אומר שאנחנו לא רוצים שהיא תצמח.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לתת לה אופק חדש לצמיחה.

אראל מרגלית: לכן, הייתי מצפה לעבוד יחד איתכם על איזשהו מתווה של שירותים פיננסיים כמו בנק.

אראל מרגלית: אני יודע שבעניין הזה לוועדת הריכוזיות שאנחנו עמדנו בראשה יש בעיה עם זה בגלל הבעיה של שירותים פיננסיים ואחזקות פיננסיות וריאליות.

אראל מרגלית: אבל היינו רוצים לבוא ולפתור את זה כי מבחינתנו זה קריטי.

אראל מרגלית: יש היום חלל מאוד גדול של שירותים בנקאים בסיסיים בקוסט פלוס שאנחנו חושבים שהמשק נדרש להם.

אראל מרגלית: את דיברת על שירותים כאלה ואחרים של הפצה של מוצרי אשראי בתחומי הפנסיה ובתחומיים אחרים.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לעודד את זה.

אראל מרגלית: אני חייב להגיד עוד פעם, מבחינת הפרוצדורה בואו להבא נעשה פרוצדורה שונה.

אראל מרגלית: תנו לנו זמן, תבואו לכאן לכמה שעות ותנו לנו אפשרות לתשאל אתכם לקראת הדיון.

אראל מרגלית: מבחינת המהות, אני שמח שהמדינה יחד עם ההסתדרות הגיעה לאיזשהו מתווה שהוא נראה כמו מתווה אמיתי, יחד עם ההנהלה, שייתן אפשרות לדואר לפעול כמו חברה דינמית.

אראל מרגלית: תעברו לרווחיות.

ניסן סלומינסקי: תודה, אלי.

אלי כהן: ראשית, אני ראיתי ש-477 מיליון מתייחסים בעיקר לתוכנית הפרישה של העובדים.

אלי כהן: איפה אתם מעריכים שיהיה את התשלום למקורות החובות הפיננסיים של החברה?

אלי כהן: ה-477 מיליון שקל מתייחסים לפעימות לטובת תוכנית הפרישה.

אלי כהן: לחברה יש חובות נוספים, בין היתר, חובות פיננסים גם למחזיקי האג"ח.

אלי כהן: האם הסכום הזה לוקח בחשבון שאנחנו לא ניפגש כאן עוד חצי שנה ועוד שנה להזרמה לכספים נוספים?

<חיים אלמוזנינו: אנחנו לא ניפגש פה ולא בעוד שנה, ובהנחה שההסכם יאושר גם לא בעוד ארבע ובעוד חמש שנים.

<חיים אלמוזנינו: המתווה של החברה הוא מתווה של חברה שהופכת להיות בשנה הקרובה חברה מאוזנת ובסוף 2016 ו-17' לחברה רווחית.

<חיים אלמוזנינו: זה לוקח בחשבון גם את הפיתוח של השירותים הנוספים, גם את ההתייעלות המאוד משמעותית שנגזרת מפרישת העובדים.

<חיים אלמוזנינו: אני מתנצל, להבדיל ממקרה תע"ש שנזקקו לעזרה בהזרמה של משכורות, הכסף הזה הולך כולו לפרישת עובדים שמדובר בהתייעלות נטו.

אלי כהן: חיים, כלומר, התשובה הפשוטה היא שלצורך העניין יש לכם מקורות, להערכתך, לשלם גם את החובות הפיננסים של החברה.

<חיים אלמוזנינו: הפעילות השוטפת שלנו מכסה גם את הפירעון של החובות השוטפים שלנו, לרבות מחזיקי אג"ח.

אלי כהן: אנחנו נמצאים ב-2015 והנתונים שאתם מציגים מתייחסים רק עד 2013, בדוחות שצירפו לנו, לחברי הוועדה.

אלי כהן: אני חושב שמן הראוי היה להביא לפחות חלק מהנתונים והתוצאות ל-2014.

אלי כהן: אם אתה יכול להגיד במשפט האם ההרעה שהיתה במהלך 2009 עד 2013 נמשכה ב-2014 או שהיה שיפור?

<חיים אלמוזנינו: לצערי הרב, התחזית שאנחנו הנחנו על השולחן ב-2011, ושוב מחדש ב-2013, הצדיקה את עצמה באופן מדויק.

<חיים אלמוזנינו: זאת אומרת, אנחנו יודעים וידענו לאורך כל הדרך שבמצבת העובדים הנוכחית של החברה ובפעילויות ובחובות הרגולטורים שחלות על החברה, בהגדרה היא מייצרת יותר הוצאות מהכנסות.

<חיים אלמוזנינו: המתווה שהיה צפוי ב-2011 התממש במדויק ב-2012, 13' ו-14', וממשיך עד עצם היום הזה שבעצם שוחק את יתרות המזומנים שהיו בקופה עד לאפס, וזה מה שקרה.

<חיים אלמוזנינו: לא קרה משהו נורא, לא קרה משהו רע.

<חיים אלמוזנינו: קרה מה שצפינו שיקרה, לצערי הרב.

<חיים אלמוזנינו: לצורך זה גיבשנו תוכנית הבראה מספיק בזמן, הראשונה ב-2011, השנייה ב-2013, שמטפלת בדיוק בבעיה הזו.

<חיים אלמוזנינו: בין היתר, אני רוצה לנצל את ההזדמנות להגיד שתוכנית ההבראה מתייחסת גם למימוש תיקון 11 לחוק הדואר שמדבר על בנק הדואר, המוצרים הפיננסיים בבנק הדואר, הפצת מוצרי אשראי.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו במקור רצינו קצת יותר מזה.

<חיים אלמוזנינו: בזמנו הממשלה לא אישרה.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו חושבים שכן יכולנו לעשות דברים וצריכים לעשות דברים מינוריים אבל משמעותיים לציבור הרחב כמו פיקדונות וריבית על פיקדונות ותוכניות חיסכון בטח בשלב הראשון.

<חיים אלמוזנינו: חשבנו שזה נכון.

<חיים אלמוזנינו: זה לא אושר במסגרת תיקון 11, אבל אני חושב שזה יקרה בעתיד הלא כל כך רחוק וזה יעזור לצמיחת הבנק.

<חיים אלמוזנינו: גם בלי זה המערכת תהיה מאוזנת ורווחית בשנים הבאות.

אלי כהן: חיים, בכל שנה יש סעיף של בין 50 ל-100 מיליון שקל הוצאות אחרות.

אלי כהן: אין לנו פירוט.

אלי כהן: למה זה מתייחס?

<חיים אלמוזנינו: זה ההוצאות האחרות השוטפות.

אלי כהן: 100 מיליון שקל?

אלי כהן: בשנת 2012 – 74 מיליון, בשנת 2013 - - -

<חיים אלמוזנינו: לא, לא.

<חיים אלמוזנינו: זה הכנסות.

אלי כהן: הכנסות - במינוס זה רשום.

<חיים אלמוזנינו: זה הכנסות.

<חיים אלמוזנינו: אסביר, זה עניין חשבונאי נטו.

<חיים אלמוזנינו: אין שם הוצאת כספים, אבל לצערי גם אין הכנסת כספים.

<חיים אלמוזנינו: בזמנו, בשנת 2006 זה התחיל.

<חיים אלמוזנינו: החברה נאלצה מטעמים חשבונאיים ומשמרנות לבצע הפרשה בגין הפרשות או חשש לאיזשהן תביעות מסוימות.

יצחק כהן: מצד מי?

<חיים אלמוזנינו: מצדם של עובדים לשעבר.

<חיים אלמוזנינו: מדובר בהפרשה חשבונאית, לא בכסף שמישהו הוציא.

<חיים אלמוזנינו: נעשתה הפרשה בספרים.

<חיים אלמוזנינו: ההפרשה הזו בדיעבד לא היתה לה הצדקה.

<חיים אלמוזנינו: היא נמחקת לאורך זמן כתוצאה מהתיישנות ולכן ההכנסה היא הכנסה חשבונאית.

<חיים אלמוזנינו: אין שם כסף.

<חיים אלמוזנינו: לא הוצאה ולא הכנסה מזומן.

אלי כהן: כחלק מהרשמים שאני קיבלתי, חלק גדול מתוכנית התייעלות מבוצע בדרג הזוטר.

אלי כהן: האם זה נכון?

<חיים אלמוזנינו: לא, ממש לא.

אלי כהן: האם כך המצב וזכויות העובדים נשמרות?

<חיים אלמוזנינו: תוכנית ההתייעלות היא לכל שדרת הניהול.

<חיים אלמוזנינו: אני רק אציין שמסגרת העובדים הבכירים צומצמה רק בתקופה האחרונה, בשנים האחרונות, בסדר גודל של למעלה משליש, ובהחלט יש בכל השדרות של מנהלים בכירים מנהלים זוטרים ועובדים.

<חיים אלמוזנינו: חלק מהקיצוץ המאוד משמעותי והמאוד מצער אבל בלית ברירה, הוא קיצוץ בסקטור שהוא סקטור של דוורים.

<חיים אלמוזנינו: אני מניח שברור לכולנו למה יש קיצוץ בסקטור הזה.

<חיים אלמוזנינו: כמויות הדואר מ-2006 להיום ירדו בלמעלה מ-40%.

<חיים אלמוזנינו: כל הדואר כולו ביחד ירד בסך הכול - - -.

<חיים אלמוזנינו: הסקטור הזה יחסית שילם את המחיר ברמה הפרסונלית היותר יקר.

<חיים אלמוזנינו: אחד הדברים שאני רוצה להגיד לזכות כל הגורמים - גם העובדים, גם המדינה - אחד הנושאים שלא עלו לדיון זה נושא התנאים שבהם יפרשו העובדים.

<חיים אלמוזנינו: העובדים הגישו בקשה, דרישה מסוימת, שכל העובדים שיפרשו יפרשו בתנאים מאוד מסוימים.

<חיים אלמוזנינו: לקחו את ההסכם שהיה בזמנו, תקופת המעבר מרשות לחברה בשנת 2006, וביקשו לאמץ אותו, ואכן המשא-ומתן בנושא הזה לקח דקות ספורות.

<חיים אלמוזנינו: המדינה אישרה את המתווה של הסכם 2006.

<חיים אלמוזנינו: בעניין הספציפי הזה העובדים יצאו וכל תאוותם בידם.

<חיים אלמוזנינו: המדינה קיבלה הסכם מצוין, ההנהלה בוודאי מרוצה מההסכם.

<חיים אלמוזנינו: בסך הכול היה שם הסדר שמי שפורש פורש בתנאים ראויים.

אלי אלאלוף: אולי נקבל קצת נתונים על 1,200 עובדים.

ניסן סלומינסקי: אלי, אתן לך עוד מעט.

אלי כהן: אסיים בשלוש התייחסויות אחרונות: ראשית, אני חושב כפי שנאמר גם בעלי עסקים פרטיים, מכיוון שהמדינה כאן היא בעלת המניות אז מה שנקרא: נאה דורש, נאה מקיים.

אלי כהן: כמו שבוועדת אנדורן דורשים מבעלי העסקים במגזר הפרטי לעמוד מאחורי ההתחייבויות שלהם, אני חושב שגם המדינה צריכה לעמוד מאחורי החברות שלה.

אלי כהן: אני חושב שצריך להיות כאן מסר אחד שהוא מאוד ברור.

אלי כהן: הנושא השני מתייחס לנושא של ההפרטה.

אלי כהן: אני חושב שהפרטה של 40% היא לא באמת הפרטה.

אלי כהן: אם בסוף היום המדינה נשארת בעלת השליטה המשמעות היא שבמקרה רע באים לבעל השליטה.

אלי כהן: אף אחד לא בא לבעל מנויות המיעוט.

אלי כהן: לכן, אני כאן קורא גם לך, מאיר, לבוא ולחשוב ולשיקול את הדברים.

אלי כהן: לעשות חצי בהיריון זה באמת לא תהליך רצוי.

ניסן סלומינסקי: הדרישה גם של ההסתדרות וגם של העובדים ושל כולם זה שהמדינה תמשיך להיות אחראית לפחות לעשר שנים ושהיא לא עוזבת אותם בידי איזה משקיע או משהו, אלא המדינה היא גוף רציני.

אלי כהן: אם אתה עושה מצב שבו יש רק 40% אז מה שנקרא: רק עולה עמו, ולא יורד עמו.

אלי כהן: המשמעות היא שאם המניות יעלו אלה שרכשו הרוויחו.

אלי כהן: אבל אם תהיה בעיה ואתה בעל השליטה זה יחזור לפתחנו.

אלי כהן: כלומר, אין כאן משוואה דו-צדדית אמיתית.

אלי כהן: לכן, אם הולכים למהלך, הולכים למהלך הפרטה עד הסוף.

אלי כהן: אז אולי עוד עשר שנים, אבל ללכת.

אלי כהן: אני חושב שזה לא נכון ללכת על מהלכים חלקיים.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר.

אראל מרגלית: אני לא בטוח שכולם רוצים ללכת להפרטה עד הסוף.

אראל מרגלית: כלומר, זה שירות בסיסי שניתן לאזרח.

אלי כהן: אז למה?

אלי כהן: אז מה ייתן ה-20%?

ניסן סלומינסקי: לחלק הזה של עוד עשר שנים יש לנו עוד זמן.

אראל מרגלית: כמו שאני מבין את זה, ה-20% של המשקיע האסטרטגי ייתן איזשהו ראש יותר עסקי ומחודד וכו' בתהליך שעכשיו יהיה, וה-20% הנוספים זה לא הפרטה.

אראל מרגלית: זה הנפקה לציבור.

<אייל גבאי: החלטה על הפרטה לא התקבלה, תגיע פה לדיון.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שיש עוד זמן לנושא.

אלי כהן: מאיר, בנושא של רשות החברות אני חושב שצריך להיות זהירים עם הנפקות אג"ח של חברות ממשלתיות.

<מאיר שמרה: - - -לא הונפקה בבורסה, זה אג"ח פרטי.

אלי כהן: אג"ח פרטי הוא גם למוסדיים, זה אותו דבר.

אלי כהן: אם הוא שכיר או אם הוא לא שכיר, אם יש בעיה זה מגיע לפתחה של המדינה כיוון שאנחנו בעלי המניות.

<מאיר שמרה: לא, גם הלוואה רגילה יכולה להגיע לסעיף 350 לבית-משפט גם אם היא לא - - -

אלי כהן: זה אקט של מסחר.

אלי כהן: אבל מה שקורה בסוף, זה יתגלגל לפתחנו.

אלי כהן: לכן, צריך להיות זהירים ולא לרוץ למכשיר הזה, אלא רק במקומות - - -

אראל מרגלית: אבל מה ההבדל בין זה לבין הבנק?

אלי כהן: אראל, הוכח שעודף כסף מביא בחלק גדול מהמקרים לפשיטת רגל.

אלי כהן: אגב, קרו לא מעט חברות כאלה.

<מאיר שמרה: לא, - - - היא מימון של המדינה - - -, גם ברמת האוביליגו השוטף.

אלי כהן: נכון, ולכן צריכים להיות זהירים כמו בכל חברה.

אלי כהן: אני מצטרף למתווה וחושב שצריך לאשר בשלב זה רק את ה-236 מיליון שקל הראשונים.

ניסן סלומינסקי: מיקי, בבקשה.

מיקי לוי: אני מודה שאני קצת מכיר גם את חיים וגם את - - -, וליוויתי חלק מהתהליך, בעיקר חלק של העובדים.

מיקי לוי: היתה כאן פעילות לא פשוטה של ההסתדרות ולא היה פשוט בכלל להגיע למתווה הזה, ובכל זאת קיבלנו מתווה שהוא מתווה סביר.

מיקי לוי: אין פשוט ברירה אחרת.

מיקי לוי: אנחנו – המדינה היא הבעלים של כל רשות הדואר.

מיקי לוי: לכן, אנחנו צריכים לקבל גם אחריות של המדינה.

מיקי לוי: אם לא נקבל את כל המתווה הזה, חס וחלילה אנחנו עלולים להגיע חזרה למתווה של אגרקסקו, תראו מה קרה לחקלאים, מה קרה לייצוא של החקלאים לאירופה.

מיקי לוי: אין מתווה של מחיר, אין מתווה של מוביל אחד.

מיקי לוי: הכול קרס, נעלם – פשוט אין אגרקסקו.

מיקי לוי: אנחנו צריכים להיזהר ששירות הדואר לא יעוף לנו באוויר.

מיקי לוי: לכן, המתווה הזה שגם החשבת הכללית באוצר הניחה את ידיה עליו ונצטרך לקיים אותו כי יש לנו אחריות לגבי הנושא.

מיקי לוי: אני רוצה להעיר לגבי המשך המסגרת - 2016, 17', 18'.

מיקי לוי: אנחנו נצטרך לדרוש בפרוטוקול עכשיו, ניסן, שכל אישור עתידי אנחנו נצטרך לבחון ולבדוק את אבן הדרך הקודמת שכלל הפעולות שנדרשו אכן בוצעו.

מיקי לוי: אם הם לא יידרשו, משהו בתוך הנהלת לא בסדר – זה חייב להיות רשום בפרוטוקול ואנחנו חייבים.

יצחק כהן: איך נדע?

מיקי לוי: אם יבואו וישקרו את הוועדה - - -

יצחק כהן: מי ייתן את אבני הדרך?

מיקי לוי: יש אבני דרך מוסכמים.

יצחק כהן: מי בודק אותם?

יצחק כהן: אתה יודע כמה אבני דרך אני מכיר?

ניסן סלומינסקי: ועדת הכספים תבדוק.

יעקב ליצמן: מיקי, המתווה כן מקובל עליך?

מיקי לוי: המתווה מקובל כי הרבה ברירות כמדינה אין לך.

מיקי לוי: אני שם את זה על השולחן כי אתה לא רוצה לתת לזה להיעלם.

מיקי לוי: המדינה היא הבעלים.

מיקי לוי: אנחנו נצטרך לבחון.

מיקי לוי: מהו המתווה שנבחן?

מיקי לוי: את 16', 17', 18' לפני שמשלמים – דוחות, ביקורת חיצונית של משרד רואי חשבון כזה או אחר.

מיקי לוי: אני לא יודע להגיד כרגע, אבל צריך לבחון את העניין הזה איך בוחנים את אבני הדרך.

מיקי לוי: אני מצטרף לדברים שנאמרו כאן ומחפש מנועי צמיחה לדואר.

מיקי לוי: הפריסה של דואר ישראל – אין לה אח ורע לפריסה של בנקים.

מיקי לוי: הנה יש לנו פה הזדמנות באמת בלתי רגילה לבצע תחרות אמיתית מול הבנקים בשירות לאזרח בשירותים מסוימים - זה תפקידו.

מיקי לוי: תפקידה של ההנהלה להתחיל ולפתח שירותים בנקאיים במכשירים פיננסיים נוספים.

מיקי לוי: זה האתגר שלכם.

מיקי לוי: אם לא תעשו את זה ואם לא תחפשו מנועי צמיחה כנראה שנמשיך לדרוך במקום.

מיקי לוי: זה פתח בהחלט ראוי לביצוע.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: חמד - ואחריו מקלב ואחרי זה אלי אלאלוף.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, קודם כל, אני חושב שצריך לאשר את המתווה ואת הסכום הראשוני שאנחנו צריכים להעביר.

חמד עמאר: אני חושב שאנחנו צריכים לקבוע תאריך מהיום של שלושה חודשים, חמישה חודשים, לפני שמאשרים את הסכום השני לקבל את אבני הדרך ואת הנתונים מהדואר לגבי איך זה מתקדם ואיך זה עובד עם אותם עובדים שמפרישים אותם לפנסיה.

חמד עמאר: זה מחייב אותנו כוועדה היום ועכשיו לקבוע תאריך מעקב אחרי התקדמות כל הנושא של ההפרשה של העובדים.

חמד עמאר: שנית, שמעתי כאן שאם אנחנו לא נאשר את המתווה הם לא יכולים לתת בכלל משכורות כבר בתחילת החודש הבא.

חמד עמאר: לכן, אני חושב שיש מקום לאשר.

חמד עמאר: שלישית, נושא השירות.

חמד עמאר: אני שומע על שיפור השירות.

חמד עמאר: אני גר בשפרעם ובמקרה הייתי בדואר וראיתי שהרבה מהמבוגרים שמקבלים קצבה ב-28 לחודש עושים את זה דרך הדואר.

חמד עמאר: אני לא יודע למה הם עושים את זה דרך הדואר.

חמד עמאר: ביום הזה אתה לא יכול להיכנס, הם לא מתגברים את הכוח שלהם באותו תאריך שבו הם יודעים שיש להם לחץ.

חמד עמאר: אנשים מגיעים מוקדם מאוד לשם ומחכים עד השעה שתים-עשרה ואחת בשביל לקבל את השירות הבסיסי.

חמד עמאר: אנחנו לא מדברים על אנשים חזקים.

חמד עמאר: אלו אנשים שמחכים לקבל את הקצבה שלהם ב-28 לחודש כמו אוויר לנשימה.

חמד עמאר: אנחנו יודעים מראש שבתאריך הזה יהיה עמוס בצורה בלתי רגילה אבל דווקא ביום הזה אין תגבור של עובדים.

חמד עמאר: לכן, אני מבקש כי בפעם הבאה שנבוא לאשר את זה ואני אהיה כאן בוועדה אני אבדוק את זה שוב ואני אראה.

חמד עמאר: אם לא יהיה השיפור הזה עבור אותם אנשים מסכנים שמגיעים לקבל את המשכורות שלהם ב-28 לחודש, אני בטוח לא אצביע על אישור הפעימה השנייה שתהיה ב-2016.

חמד עמאר: לכן, אני מבקש את השיפור הזה.

חמד עמאר: כמו כן, גם לבדוק את הנושא של השעות במגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: אני דיברתי עם כמה מהחבר'ה שלי במגזר הדרוזי לפני שהגעתי לכאן.

חמד עמאר: אין לנו את השמונה וחצי בערב.

חמד עמאר: צריך לבדוק לתת את האפשרות של מתן שירות עד שמונה וחצי במקום שבו יש לחץ ודרישה.

חמד עמאר: תודה.

יצחק כהן: יש להם עוד המון המון דברים לשפר בשירות, לא רק זה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אני בא לחזק את דברי הרב ליצמן וגם את דבריך, אבל לא להתייחס לחלק של האישור המקצועי שלכם, של הוועדה, של אישור או אי-אישור של המתווה.

אורי מקלב: אני מדבר על החלק האזרחי, על החלק של השירות לציבור.

אורי מקלב: יש לי הרגשה שאנחנו רק נוגעים בזה מלמעלה ושאנחנו מתייחסים בשוויון נפש למה שנעשה היום במתן השירות של דואר ישראל.

אורי מקלב: זו לא רק בעיה של שירות לא טוב, תורים ארוכים, מחירים יקרים.

אורי מקלב: מדובר על כשל וקריסה של כל מתן השירותים.

אורי מקלב: זה לא רק אי-נעימות מהרב לאו.

אורי מקלב: מדברים על זה שדואר לא מגיע הביתה חודש וחודש וחצי או על חלוקה של פעם בשבוע וזה עוגמת נפש ועל נזקים גדולים מאוד לאנשים.

יצחק כהן: או שהוא לא מגיע בכלל.

אורי מקלב: אנשים לא קיבלו אישורים או שהם נתקעו עם אישורים.

אורי מקלב: אתה מדבר על כך שאנשים מקבלים אחרי חודש צ'קים של בנק הדואר שהם צריכים לתפקוד.

אורי מקלב: אנשים לא קיבלו תווי מזון לפסח בגללכם וכך הם הפסידו את החלוקה.

אורי מקלב: העמותות שמחלקות היום מחלקות דרך הדואר, אבל אנשים לא קיבלו זאת.

אורי מקלב: אנשים שקנו ב-eBay נשארו בלי בגדים לחג למרות שהם חיכו לזה.

אורי מקלב: יש חוסר ודאות.

אורי מקלב: אתם לא לוקחים אחריות וזו הבעיה הכי קשה.

אורי מקלב: לא לקחתם אחריות ובאתם ואמרתם לציבור: יש לנו בעיות בחלוקה.

אורי מקלב: אנשים נמצאים בחוסר ודאות.

אורי מקלב: לא היה כשל כזה ומצב כזה מאז קום המדינה.

אורי מקלב: היו שביתות וכשיש שביתות אנשים יודעים שיש שביתות ואין עוגמת נפש.

אורי מקלב: אנשים מתחשבים בזה, הם יודעים.

אורי מקלב: הם מחפשים אלטרנטיבות לדברים האלה.

אורי מקלב: אבל אנשים מגיעים כל יום לדואר והם לא יודעים למה הדואר שלהם לא מגיע ואיך הוא מגיע ומה הם יגידו לאחרים.

אורי מקלב: שוויון הנפש מוציא אותי מכליי.

אורי מקלב: אתם באים היום לציבור לבקש רבע מיליארד דולר ואתם חייבים תשובה לציבור לפני שאתם מבקשים.

אורי מקלב: קודם כל תעמדו ביעדים שלכם ואחרי זה ניתן לכם את הכסף הזה.

אורי מקלב: איבדתם היום מהמהות, יש משבר אמון גדול בציבור.

אורי מקלב: לאורך כל השנים שבהם אני נמצא בכנסת הייתי חסיד גדול לחזק אתכם בוועדות השונות, ואתם יודעים את זה.

אורי מקלב: היום אני חושב הפוך.

אורי מקלב: צריך להפריט אתכם, לקחת לזה תחרות.

אורי מקלב: העניין הזה של הפנסיה של הרבע מיליון הוא לא השאלה עכשיו.

אורי מקלב: השירות הזה לא קשור להעברת הכסף הזו.

אורי מקלב: העלאתם את המחירים ב-100% בחלק מהשירותים, ב-50%.

אורי מקלב: זה מתן השירות שאתם נותנים היום לציבור?

אורי מקלב: איפה התשובה שלכם לציבור?

מיקי לוי: - - -

יצחק כהן: מיקי, הוא צודק, הוא צודק.

יצחק כהן: לחתונה של הבת שלי שלחתי הזמנות.

יצחק כהן: על מנת לבדוק אותם שלחתי גם לעצמי.

יצחק כהן: עד היום לא קיבלתי את ההזמנה שלי והרבה הרבה לא קיבלו את ההזמנות לחתונה.

יצחק כהן: זה גובל בפשיעה.

יצחק כהן: יש שם זלזול בלתי נסבל.

אורי מקלב: מיקי, אני לא רוצה לעבור לעניינים אישיים.

אורי מקלב: מי שלא מרגיש את הבעיה בדואר - כי אתה לא מייצג את האוכלוסייה שצריכה להגיע לדואר.

אורי מקלב: אני מייצג את האוכלוסייה שצריכה להגיע ורוב התנהלותה הוא בדואר.

אורי מקלב: אנחנו רגילים, אני גם כן היום לא צריך להגיע כמעט לדואר.

אורי מקלב: אני גם משתדל לא להגיע לדואר, אנחנו יודעים את מצב השירות, את התורים, את הפריסה ואת כל הבעייתיות שיש.

אורי מקלב: אבל כאן לא מדובר רק על חוסר שירות וקושי, אלא על זה שאנשים שהם תלויים בדואר לא מקבלים בכלל את הדואר וגם על זה שאוכלוסיות שלמות שלא עובדת עם האינטרנט אלא תלויות בדואר בענייני בנק ומתן שירותים לא יכולות לקבל שום דבר.

אורי מקלב: האם אתם לא יכולים לצאת בהודעה לציבור?

אורי מקלב: חודש, חודש וחצי אנשים לא מקבלים מכתב.

אורי מקלב: היושב-ראש הביא לכם דוגמה לזה שחודש וחצי לא מקבלים מכתב.

אורי מקלב: זה רק הזמנה שגרמה לאי-נעימות מהרב לאו?

אורי מקלב: זה הרבה הרבה מעבר לכך.

אורי מקלב: אתם לא לוקחים אחריות, ולכן אני חושב שאי-אפשר לתת לכם את העברת הכספים כל זמן שאתם לא יכולים להוכיח את היכולות שלכם.

אורי מקלב: תוכיחו את היכולות ואחרי זה אנחנו נדבר איתכם הלאה אם להעביר לכם רבע מיליארד שקל מכספי הציבור.

אורי מקלב: תודה.

ניסן סלומינסקי: ישר כוח.

ניסן סלומינסקי: אלי, בבקשה.

אראל מרגלית: שמעתי שהבית היהודי מקבל שלושה תיקים וביבי שלח להם את זה בדואר.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לראות.

יעקב ליצמן: זו הסיבה שנתנו שבועיים אורכה.

ניסן סלומינסקי: אל תדאג, הוא שלח את זה לעוד כמה מפלגות.

ניסן סלומינסקי: מי שקיבל ראשון הרוויח.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שהנושא הכאוב ביותר בעיניי זה הפיטורים או העזיבה של 1,200 עובדים, ואתה לא מתייחס.

אלי אלאלוף: אנחנו לא יודעים את הפריסה.

אלי אלאלוף: האם יש איזה מדיניות, איזה סדר עדיפות איפה?

אלי אלאלוף: אני איש פריפריה ואני מקווה שאתם יודעים שבפריפריה למצוא עבודה זה דבר קשה.

אלי אלאלוף: אנחנו גם לא יודעים מה הגילאים של האנשים שפורשים.

אלי אלאלוף: זה מספר לא קטן למרות שאנחנו יודעים שלא תמיד המנגנון של הדואר היה אחראי לגיוסם של חלק מהעובדים והשפעה של אנשי ציבור למיניהם ניפחו מנגנון לאורך זמן.

אלי אלאלוף: אני חושב שזו נקודה שהיינו רוצים לקבל אינפורמציה מינימאלית.

אלי אלאלוף: שנית, אין לנו ברירה באמת כי זה 5,000 עובדים וחייבים עכשיו - אם זה המספר הנכון, אני אשמח אם תתקנו אותי.

אלי אלאלוף: אי-אפשר עכשיו לתקוע את ההחלטות של המתווה הזה.

אלי אלאלוף: לכן, צריך לאשר את המתווה.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו חייבים לדרוש, אדוני היושב-ראש, שהוועדה תתייחס לפחות פעמיים בחצי השנה הקרובה להתפתחות שיש היום ברפורמות הנדרשות שהם התחייבו אליהן - שלא נקבל רק דיון במסגרת אלף ואחד סעיפים שיהיו בתקציב 2016 ונעבור על זה ללא שום יכולת להתייחס.

אלי אלאלוף: הדואר הוא שירות מאוד מאוד חשוב במדינה.

אלי אלאלוף: הטענות באות מזה שאין תחליף כרגע לשירות הזה.

אלי אלאלוף: אני גר בשכונת נווה-נוי, שכונה פשוטה בבאר-שבע, נעימה ומצוינת, ואני רואה את התורים של ה-28 לחודש.

אלי אלאלוף: זה פשוט לא נעים.

אלי אלאלוף: אלו לא תושבי השכונה.

יעקב ליצמן: האם שר האוצר המיועד תומך בהעברה הזו?

אלי אלאלוף: בהעברה הזו כן, אבל עם זהירויות, כולל מה שאני אומר ומה שאמר לכם אלי, חברי לסיעה.

אלי אלאלוף: כן, יש הרבה מאוד אזהרות.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שפה אני חש, מבלי לפגוע בנציג רשות החברות, כישלון של פיקוח של רשות החברות.

אלי אלאלוף: איך יכול להיות שהחברה הממשלתית הזו הגיעה לפשיטת רגל לאורך שנים בלי שיהיה תמרור אזהרה מרשות החברות?

אלי אלאלוף: זה ברור שיש לנו פה כישלון מערכתי של הממסד, של המדינה.

אלי אלאלוף: צריך לזכור שעד 2006 זה היה חלק אינטגרלי של המדינה.

אלי אלאלוף: לכן, אני חושב שיש לנו אחריות, אדוני היושב-ראש, לבקש שלפחות נמצא זמן בדיונים עד סוף השנה, ולא במסגרת התקציבים הכוללים, אתה בעל ניסיון, שנעבור עוד פעם על הסעיף גם אם הוא יהיה רק במירכאות 60 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: אני יודע הרבה גופים שהיו רוצים לקבל רבע מהסכום הזה והיו יוצאים מ"ברוך" לא קטן.

אלי אלאלוף: אני אשמח לקבל תשובות.

אלי אלאלוף: לגבי העובדים – אני רק מבקש את הרגישות שלכם לנושא הזה, מאיפה הם פורשים ולאן, והאם יש להם סיכוי למצוא תעסוקה.

ניסן סלומינסקי: מאחר ותמו הדוברים אתן לכם לענות.

ניסן סלומינסקי: אני גם מאוד רגיש לנושא שעליו דיברת ולכן וידאתי כמה וכמה פעמים עם ההסתדרות, ובידיעתו של ניסנקורן וכו', לגבי פרישת העובדים.

ניסן סלומינסקי: הידע שלי בנושא הוא פחות, אבל אם זה הוסכם על-ידם אני מניח שההסתדרות או הם לקחו בחשבון את כל אותם אלמנטים שאתה מדבר עליהם, כי אם לא הם אז על מי אני עוד יכול לסמוך בנושא הזה?

ניסן סלומינסקי: זה היה אצלי תנאי, אבל אתה צודק.

אלי אלאלוף: אני הולך על העיקרון של עניי עירי קודמים.

אלי אלאלוף: אני איש הדרום, אני איש באר-שבע.

אלי אלאלוף: אני רוצה שתתייחסו לאזורים עמוקי האבטלה בהתייחסות אחרת.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אני אבקש תשובות לדברים שנאמרו ואז ניגש להצעת ההחלטה.

<מאיר שמרה: יש לי תשובה לכמה מהדברים שעלו.

<מאיר שמרה: אתחיל לגבי תמרור האזהרה שהיה או לא היה.

<מאיר שמרה: אני אישית הופעתי בארבע השנים האחרונות בפני ועדת הכלכלה שריכז חבר הכנסת אבישי ברוורמן, וגם בוועדה הזו עם קודמך בתפקיד.

<מאיר שמרה: התרענו, ואכן התרענו.

<מאיר שמרה: ידענו לאן הדואר הולך.

<מאיר שמרה: הדואר הגיש תוכנית הבראה ראשונה כבר ב-2011 לבקשתנו.

<מאיר שמרה: יחד עם זאת, היה יותר גרוע אם הייתי מגיע אז ואומר בואו נשקיע חצי מיליארד או מיליארד שקל מבלי שיש הסכמה כוללת גם על שינויים ברגולציה, גם עם שינויים בעובדים, כי אז היינו נקלעים למצב של תע"ש, ועוד מעט אסביר מה ההבדלים בין תע"ש לבין המצב דהיום.

<מאיר שמרה: זה לא היינו עושים גם אם היה איום על קיום החברה כי בסופו של היום לא נזרוק כסף טוב אחרי כסף רע.

<מאיר שמרה: המצב דהיום הוא מצב אחר גם בגלל מחזיקי האג"ח וגם בגלל שכולם הבינו שאין ברירה.

<מאיר שמרה: נרתמו - גם העובדים - לשינויים דרסטיים בהסכמי העבודה, גם להתייעלות כואבת, גם לשינויים במתכונת העבודה וגם לכל הדברים שאנחנו יודעים.

<מאיר שמרה: הסכימו ל-shopping shop, הסכימו לתמריצים ולשינויים בדברים מסוימים שכולנו מאמינים בסופו של דבר.

<מאיר שמרה: אין ודאות בשום דבר.

<מאיר שמרה: אם התרבות הארגונית לא תשתנה אז יכול להיות שנהיה באותו מקום.

<מאיר שמרה: אבל מבחינת ה-facility, מבחינת האורגן, מבחינת ההסכמים - הם מאפשרים לדואר לעשות שינוי כיוון לחלוטין.

<מאיר שמרה: זו לפחות תשובתי לגבי הרצון שלנו שהדואר ישנה פניו.

<מאיר שמרה: הדברים האלה צריכים לקרות ביחד.

<מאיר שמרה: אז בוודאי שאנחנו שמנו תמרור אזהרה, אבל תמרור אזהרה לא בא עם הזרמה מידית של כסף אלא במגבלת של לראות שהדברים נעשים.

<מאיר שמרה: ואכן, יש פה מדרג של שינוי ברגולציה בעקבות ועדת רייך שישבה על המדוכה במשך שנתיים, ההסכמות עם העובדים, ההסכמות עם ההסתדרות, הסכמות של בית-משפט, ואם אתם תאשרו אפשר יהיה לצאת לדרך.

<מאיר שמרה: לגבי חידוד הסיפור של תע"ש – זה בדיוק הסיפור הזה.

<מאיר שמרה: עם תע"ש אני אישית הייתי פה הרבה פעמים.

יצחק כהן: להבדיל, להבדיל.

יצחק כהן: זה שתי גלקסיות.

<מאיר שמרה: להבדיל.

<מאיר שמרה: לצערי, במשך ארבע שנים לא הגענו לסיכום עם העובדים.

<מאיר שמרה: היינו צריכים להזרים מדי חודש בחודשו כי כנראה שלא היתה ברירה, לא היינו מפקירים את העובדים.

<מאיר שמרה: כן הזרמנו 60 מיליון שקל מידי חודש בחודשו בתקופות מסוימות למשכורות לעובדים.

<מאיר שמרה: היינו צריכים להגיע לפה כדי לאשר מכיוון שגם אם זה הלוואה בסוף ידענו שזה כסף אבוד, אז הגענו לפה.

<מאיר שמרה: פה אנחנו מגיעים ולא הגענו כמה פעמים.

<מאיר שמרה: אנחנו מגיעים פעם אחת ואומרים: זה ההסכם.

<מאיר שמרה: יש פה תחזית קדימה.

<מאיר שמרה: אני רוצה להגיד לכולכם שאנחנו מינינו בודקים מטעמנו, גם האנשים שלנו וגם יועצים מקצועיים, חברת קו פרויקט מטעם הדואר.

<מאיר שמרה: אנחנו העמדנו את יהודה מלול, רואה חשבון מכובד, ומינינו אותו לבדוק את תוכנית ההבראה.

<מאיר שמרה: הדברים האלה נבדקו לפניי ולפנים.

<מאיר שמרה: בוודאי ששום דבר ברמת התחזיות לא בהכרח יתממש במאה אחוז.

<מאיר שמרה: אבל נחה דעתנו שהדברים האלה יכולים לקרות, ולכן אנחנו פה בידיעה שלמה שהדברים בדוקים וסדורים ואנחנו סומכים את ידנו.

יצחק כהן: מאיר, אני עדיין לא מבין למה המדינה לא יכולה לשים שם חשב שלה.

<מאיר שמרה: כי בחברות ממשלתיות, זה האורגן שנקרא חברה ממשלתית, חברה ממשלתית – אתה ממנה מנכ"ל - - -

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: בנת"ע יש.

יצחק כהן: יש פה בעיה עם הדואר.

יצחק כהן: חצי מיליארד שקל זה לא כסף קטן.

יצחק כהן: אפשר לשים חשב של הממשלה.

יצחק כהן: במוסד ובביטוח הלאומי הכנסנו.

יצחק כהן: אפשר להכניס גם לפה, מה הבעיה?

יצחק כהן: אולי יש פה משהו שצריך לתקן, אז נתקן.

יצחק כהן: אבל אם אין חשב של המדינה אני מאוד מאוד חושש לחצי מיליון שקל האלה, במיוחד בחברה שהשירות שלה מתחת לכל ביקורת.

<מאיר שמרה: יש לנו מומחה לענייני תאגידים – אייל.

<אייל גבאי: אני חושב שכדאי בהקשר הזה, ראשית, לקרוא את הסכם המימון כי יש כן חשבון ייעודי שהכסף משתחרר ממנו אחרי בדיקה של החשב הכללי.

ניסן סלומינסקי: הכסף לא הולך לחברה, הכסף הולך - - -

<אייל גבאי: הולך לחשבון ייעודי שבודקים את כל הדברים האלה – זה דבר ראשון.

<אייל גבאי: דבר שני, קודם כל, אני חושב שהדואר ער לזה, וגם משרד התקשורת ער לזה, שהשירות של הדואר הוא לא טוב.

<אייל גבאי: הם לא יברחו.

<אייל גבאי: אתה לא יכול לצפות שכשיש כאן עיתונאים שתשב הנהלת הדואר ותגיד שהשירות הוא לא טוב.

<אייל גבאי: הם ערים לזה שהשירות הוא לטוב.

<אייל גבאי: אני חושב שבמסגרת הרגולציה החדשה, חבר הכנסת ליצמן, אכן העלתה את מחיר הבול.

<אייל גבאי: אפשר לדבר על הסיבות לזה, אבל אין מה לעשות.

<אייל גבאי: זה חלק מתוכנית הבראה.

<אייל גבאי: כחלק מהרגולציה החדשה יש מאמצים חשובים שמשרד התקשורת והדואר סיכמו עליהם להעלות את רמת השירות.

יעקב ליצמן: אבל אחרי מה שאנחנו מעבירים היום, האם אין טעם להוריד חזרה?

יעקב ליצמן: זה חצי מיליארד שקל, תן לציבור ליהנות מזה.

יצחק כהן: אייל, אנחנו רוצים לעזור אבל - - -

<אייל גבאי: הרב ליצמן, אני אשאר אדיש אבל אני אומר כך.

<אייל גבאי: תוכנית ההבראה דורשתX כסף, פיטורי כך וכך עובדים דורשים X כסף.

<אייל גבאי: יש שתי אפשרויות והמדינה פה הלכה לאיזה איזון.

<אייל גבאי: אפשר ללכת גם על איזון אחר, אבל תחליטו מה שאתם רוצים.

<אייל גבאי: היא הלכה לאיזון ש-477 נכנס תקציבי, וחלק נושא הציבור בהעלאת תעריפים.

<אייל גבאי: אפשר היה להגיד שהציבור לא יישא וזה יבוא ביותר תרומה של המדינה.

<אייל גבאי: זה איזונים שאתם אחראים עליהם.

יצחק כהן: אייל, קשה לבוא לציבור.

יעקב ליצמן: אם יש פיקוח מחירים אז זה הדבר הראשון שעליו צריך להיות פיקוח מחירים.

<אייל גבאי: יש פיקוח מחירים.

יעקב ליצמן: הפיקוח העלה את הקפיצה הזו?

<אייל גבאי: כן.

יעקב ליצמן: אז צריך לפטר את הפיקוח.

<אייל גבאי: אני אמסור את זה לשר התקשורת המכהן.

ניסן סלומינסקי: לא רק פה.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, גם בלחם.

יעקב ליצמן: איציק דיבר כסגן שר האוצר בעבר.

<אייל גבאי: מי שחתם על התעריפים זה שר התקשורת המכהן.

<אייל גבאי: אני אמסור לו את זה.

ניסן סלומינסקי: ליצמן, גם בלחם הפיקוח גרם לזה שהמחירים עלו פי 2 יותר מאשר כל המחירים עלו.

יעקב ליצמן: אני יודע דבר אחד – אם הממשלה משקיעה כסף, הציבור צריך ליהנות מזה.

יעקב ליצמן: צריך להוריד את המחיר.

<מאיר שמרה: לגבי חשב מלווה – אני רציתי שאייל יעזור לי אבל הוא לקח את זה למקומות אחרים.

<מאיר שמרה: חברות ממשלתיות כאורגן משפטי בסופו של דבר - - -

יצחק כהן: נת"ע זה חברה ממשלתית?

<מאיר שמרה: נת"ע זה חברה ממשלתית.

<מאיר שמרה: יש פה נציג החשב הכללי?

<מאיר שמרה: יש חשב מלווה לנת"ע?

<אלי ביתן: לא.

יצחק כהן: אתם מעורבים שם עד הצוואר, מה לא?

<אלי ביתן: מעורבים בהחלט כמו הרבה דברים אחרים.

יצחק כהן: אבל לא באותה מעורבות שיש לכם פה - ממש לא.

יצחק כהן: עזוב את ההסכם, אני מדבר עד היום.

<אלי ביתן: עד היום המעורבות שלנו היא כמו כל חברה ממשלתית אחרת.

<אלי ביתן: אין מעורבות מיוחדת.

יצחק כהן: אם כך, אני מודאג.

<מאיר שמרה: אני רוצה להגיד לפרוטוקול שיש לנו אמון מלא בנושאי המשרה בדואר, בסמנכ"לית הכספים, במנכ"ל הנוכחי.

<מאיר שמרה: לכן, השאלה לא היתה מעולם השאלה - - -

יצחק כהן: מאיר, זו לא השאלה.

יצחק כהן: יש לנו אמון בכולם, אבל כשנותנים חצי מיליון שקל - כמו בהדסה נתנו כסף, שמנו שם חשב.

ניסן סלומינסקי: ועדיין זה לא עזר כלום, לצערי.

<מאיר שמרה: - - -הבעיה היתה של תוכנית הבראה.

<מאיר שמרה: יש אבני דרך בהסכם שנתונים לפיקוח החשב הכללי והאוצר.

<מאיר שמרה: לגבי השאלה של אלי לגבי החלטת ההפרטה – ראשית, היא תגיע לפה ממילא.

<מאיר שמרה: אני מסכים איתך שיש יתרונות וחסרונות לכל מתווה, ובסופו של יום יש דעות שגורסות שצריך להפריט במלואו ויש דעות אחרות.

<מאיר שמרה: בסופו של יום, אנחנו מנסים לעשות את האיזונים.

<מאיר שמרה: נביא את זה לפה ויתקיים פה דיון לגבי אישור ההחלטה, החלטת ההפרטה, ובכלל חלק ממבנה תהליך ההבראה, ולא שמנו את זה על השולחן, אבל צריך להגיד שנדבך של תיקון 11, אראל, לגבי בנק הדואר ומימוש הפוטנציאל העסקי לגבי תחרות במגזר הבנקאי הוא טמון פה בבנק הדואר – 700 סניפים שפרוסים עם יכולת לתת למגזר הפיננסי.

<מאיר שמרה: אנחנו מנצלים את ההזדמנות.

<מאיר שמרה: אחד, בימים אלה יש תהליך של בחירת מנכ"ל לחברת בנק הדואר.

<מאיר שמרה: הוקם לאחרונה דירקטוריון.

<מאיר שמרה: יש מימוש של כל תיקון 11.

<מאיר שמרה: אנחנו גם נזרים כסף.

<מאיר שמרה: אם לדואר לא יהיה את הכסף בשנה הקרובה להזרים כחלק מההון העצמי הנדרש לבנק הדואר, תוכנית ההפרטה דרך הכנסת כסף מהמשקיע החיצוני תאפשר למעשה לבנק הדואר לממש את הפוטנציאל שלו כרובד ראשון.

<מאיר שמרה: יש לנו תוכניות גם מעבר לזה לנסות לעזור לבנק הדואר לשנס מותניים ולעזור לנו בתחרות במגזר הבנקאי - זה אפשרי.

<מאיר שמרה: אבל קודם כל הנדבך הראשון זה לראות שהדואר כחברת אם עומד על הרגליים וגם משפיע על חברת הבת למטה.

<מאיר שמרה: התוכניות קיימות, נרצה לבצע אותן ואיפה שצריך נגיע לפה.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: עופר, נציג אגף התקציבים.

<עופר מרגלית: בהיבט של הבקרה ואתם ועדת הכספים – ההסכם הזה הוא ממש לא שגר ושכח.

<עופר מרגלית: זה מאוד מאוד שונה מהסיפורים שהיו לנו בתע"ש.

<עופר מרגלית: בסוף מה שאתם נדרשים לאשר פה זה את המסגרת, לאשר את ההסכם הזה.

<עופר מרגלית: כל שקל שעובר פה בעצם מועבר לחשבון ייעודי, הוא לא מועבר לחברה.

<עופר מרגלית: החברה לא יכולה להעלים את הכסף או לקחת אותו למקומות.

<עופר מרגלית: הכסף הזה מועבר לחשבון ייעודי, לא לחשבון הבנק של החברה הרגיל.

<עופר מרגלית: כל הכסף, לא חלקו, מיועד אך ורק למימון הפרישה של העובדים הקבועים.

<עופר מרגלית: זה כסף שמיועד בשביל שהעובדים יוכלו לפרוש בכבוד.

<עופר מרגלית: כל שקל שיוצא ממנו מחויב באישור גם של אגף תקציבים וגם של החשב הכללי מול עובד.

<עופר מרגלית: איציק, דיברת על חשב מלווה.

<עופר מרגלית: יש לנו חשב שהולך לבדוק כל הוצאה שתצא מהחשבון הזה.

<עופר מרגלית: כל עובד שהדואר יגיש: חבר'ה, זה החישוב שצריך להעביר לו, יבוא החשב, יבדוק אותו.

<עופר מרגלית: אנחנו גם נבדוק את הבדיקה של החשב ורק אז נוכל לאשר, ורק אז יכול לצאת כסף.

יצחק כהן: חשב זה גם נושא של מתן ואיכות שירות.

<עופר מרגלית: לגבי שירות – יש את משרד התקשורת, הוא הרגולטור.

<עופר מרגלית: יש לו את הכלים לאכוף את הרגולציה שהוא החליט עליה.

ניסן סלומינסקי: חיים, בבקשה.

<חיים אלמוזנינו: תוכנית ההבראה יצאה לדרך מתוך הכרה בעובדה שהחברה הזו חייבת לשפר את השירות שלה והפרק הראשון בתוכנית ההבראה מדבר על מה צריך לעשות כדי לשפר את השירות, והיא גם צריכה להתייעל.

<חיים אלמוזנינו: שיפור השירות דורש משאבים ודורש הקצאת משאבים והפניית משאבים.

<חיים אלמוזנינו: אי-אפשר להקצות עוד עובדים כשאין כסף לשלם משכורת לעובדים הנוכחים.

<חיים אלמוזנינו: אי-אפשר להקצות ולפתוח עוד מקומות כשאין.

<חיים אלמוזנינו: תוכנית ההבראה באה לטפל, בין היתר, גם בנושא השירות, והנושאים האלה קיבלו הכרה וטיפול הן על-ידי התוכנית בזמן שהחברה בנתה ובין על-ידי הרגולציה שהוזכרה ונחתמה.

<חיים אלמוזנינו: אני מזכיר מה יש ברגולציה.

<חיים אלמוזנינו: ברגולציה יש לנו פרק זמן עד סוף השנה פחות או יותר להגיע לזמן המתנה של עד עשר דקות בממוצע לסניף ליום.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו אמורים למסור חבילות ודואר רשום בשיעורי מסירה של עד 90%.

<חיים אלמוזנינו: זאת אומרת שרק 10% מהאנשים יגיעו לסניפים.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו פותחים מרכזי מסירה בהרבה מאוד יישובים.

<חיים אלמוזנינו: בבאר-שבע כבר יש מרכז מסירה בקניון הגדול, בחדרה יש מרכז מסירה, בנס-ציונה יש מרכז מסירה.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו פתחנו מרכזי מסירה ונפתח עוד מרכזי מסירה בתוך חנויות.

<חיים אלמוזנינו: בתוך שופרסל יש לנו הסכם, בתוך אופיס-דיפו יש לנו הסכם - נפתחים.

<חיים אלמוזנינו: כל הדברים האלה לא יכולים היו להתבצע עוד לפני שאנחנו מגיעים לתוכנית הבראה.

<חיים אלמוזנינו: כרגע לקחנו התחייבות על חשבון החודש או החודשיים הקרובים, אבל אנחנו נמצאים בתוך תוכנית ההבראה, זה חלק מתוכנית ההבראה.

<חיים אלמוזנינו: לא עשינו את זה כי לא יכולנו לעשות את זה.

<חיים אלמוזנינו: היינו חייבים לעשות את זה כי ברור לנו לחלוטין, ואמרתי את זה לא פעם אחת בבניין הזה, חברת הדואר לא מוכרת כלום, היא מוכרת שירות.

<חיים אלמוזנינו: היא מוכרת שירות בצורות שונות, אבל רק שירות.

<חיים אלמוזנינו: לכן, ברור לנו שהשירות הזה הוא מחויב.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו היינו עסוקים במצב של להחזיק את החברה במצבה המאוד מאוד קשה כדי שהיא תוכל להגיע להסכם.

<חיים אלמוזנינו: היא מגיעה להסכם, היא רוצה לקיים את ההסכם.

<חיים אלמוזנינו: היא הגיעה למכלול של הסכמים שכולם טובים וצריך לקיים אותם.

אורי מקלב: אבל אתה לא מדבר על שיפור שירות, מי מדבר על שיפור שירות עכשיו?

אורי מקלב: מדברים על מצב שהיה קיים.

אורי מקלב: אתה חייב תשובה לאזרחי מדינת ישראל מה קרה בחודשים האחרונים ועל הקריסה המוחלטת במתן השירות.

אורי מקלב: זה קריסה מוחלטת ואל תתעלם מהעניין הזה.

אורי מקלב: זה שפל של שירות שלא היה אף פעם.

אורי מקלב: זה מצב קטסטרופלי.

אורי מקלב: אולי זה כשל ניהולי, אני לא יודע.

<חיים אלמוזנינו: אני לא מתעלם משום דבר.

אורי מקלב: תתייחס לזה.

אורי מקלב: הוא אומר שיפור שירות.

אורי מקלב: אני לא מדבר על שיפור שירות אלא על המצב שהיה לפני כמה חודשים.

ניסן סלומינסקי: אורי, אורי.

<חיים אלמוזנינו: תורים זה חלק משיפור השירות.

<חיים אלמוזנינו: אגב, בחלק מהמקרים זה דברי דואר שלא בהכרח נשלחו בדואר, וגם מה שנשלח בדואר והוא לא תקין – ראשית, אנחנו בהחלט לוקחים אחריות.

<חיים אלמוזנינו: אנחנו צריכים להקצות משאבים.

<חיים אלמוזנינו: מהרגע שהתאפשר להקצות יותר משאבים למקומות הנוכחים בוודאי שהשירות השתפר.

<חיים אלמוזנינו: אגב, הוא כבר משתפר.

<חיים אלמוזנינו: השירות משתפר.

אורי מקלב: באיזה מדינה אתה חי?

<חיים אלמוזנינו: השירות משתפר.

<חיים אלמוזנינו: אם אתה שואל אותי אם הוא לשביעות רצוני כרגע, התשובה היא לא.

<חיים אלמוזנינו: אבל אם הצלחתי להוריד במקומות שפתחתי מרכזי חלוקה ועד שמונה בערב וזמן ההמתנה ירד ב-30%, זה שיפור משמעותי בפרק זמן של פחות מחודש.

<חיים אלמוזנינו: אם אתה שואל אותי אם אני מרוצה מזמן ההמתנה הנוכחי, חד-משמעית לא כי הוא לא הגיע לעשר דקות.

אורי מקלב: תתייחס לחלוקת הדואר.

<חיים אלמוזנינו: גם חלוקת הדואר.

<חיים אלמוזנינו: מתוך העובדים, הרבה מאוד מהעובדים הם עובדים זמניים.

<חיים אלמוזנינו: 700 עובדים או 700 משרות הם של עובדים קבועים הם מחולקים פחות או יותר באופן שווה.

<חיים אלמוזנינו: סדר גודל של כ-200 הם עובדי מטה שזה בירושלים ובתל-אביב, השאר הם בשטח.

<חיים אלמוזנינו: מתוך 700 העובדים למעלה מ-90% מהעובדים, אני מדגיש, למעלה מ-90% מהעובדים יוצאים לפנסיה.

<חיים אלמוזנינו: הם ימשיכו לקבל שכר גם אם הם בגיל 50.

<חיים אלמוזנינו: כל מי שהוא בגיל 50 ומעלה יוצא לפנסיה.

<חיים אלמוזנינו: אם עובד הוא בן 47 והוא אמור לפרוש והוא לא זכאי לפנסיה, אנחנו קבענו את מועד פרישתו לשנת 2018 כדי שהוא יהיה זכאי לפנסיה.

חמד עמאר: ואם הוא עובד זמני שעובד אצלכם כבר יותר מ-10 - 15 שנים?

<חיים אלמוזנינו: הוא אמור לקבל פיצויים באופן כללי.

אלי אלאלוף: אז אין עדיפות לפריפריה.

<חיים אלמוזנינו: אין עדיפות, אבל החלוקה היא פחות או יותר.

<חיים אלמוזנינו: זה פחות או יותר בא מהמגבלה שנבעה מהעובדה שהיה לנו עודף בהגדרה גדול מאוד במקצועות מסוימים למרות שהיתה ירידה משמעותית בדברי הדואר.

<חיים אלמוזנינו: מטבע הדברים התיקון נעשה במקום הזה.

<חיים אלמוזנינו: ברמה הפרטנית, גם בבית הדואר בשפרעם וגם בסניפי הדואר בבני-ברק, קודם כל, אפשר להזמין תור באינטרנט, מה שחוסך הרבה מאוד זמן המתנה למי שיודע ויכול.

חמד עמאר: אתה מדבר על אנשים מבוגרים שלא יודעים להיכנס לאינטרנט.

חמד עמאר: האם הם יודעים להזמין באינטרנט?

אורי מקלב: אתה מדבר על בני-ברק.

<חיים אלמוזנינו: אני רק אמרתי שאפשר, לא אמרתי שצריך.

<חיים אלמוזנינו: מעבר לזה, יפתחו שם בשמונה בערב.

<חיים אלמוזנינו: בתשיעי לאוגוסט שפרעם עוברת לשמונה בערב.

<חיים אלמוזנינו: הסניפים בפרדס כף וברבי עקיבא בבני ברק עוברים ב-29 באוגוסט לעד שמונה בערב.

<חיים אלמוזנינו: חבר'ה, זה תהליך.

<חיים אלמוזנינו: אי-אפשר להעביר את כל המערכת.

<חיים אלמוזנינו: זה שעות עבודה של עובדים, זה משמרות.

ניסן סלומינסקי: חיים, אני מציע כך.

ניסן סלומינסקי: ראשית, כן תיקבע ישיבה של ועדת הכספים בעוד חודשיים-שלושה כדי לעשות באמת מה שעשינו עכשיו על רגל אחת, לדון בשירות, בשיפורים, ובכל הדברים, ואתה או מי שיהיה יוכלו להציג את כל השיפורים.

ניסן סלומינסקי: חברי הכנסת ישאלו את השאלות וינסו כבר לראות את התחלת ההתקדמות – זה דבר אחד.

יצחק כהן: תשלחו לעצמכם מכתבים ותראו אם זה עובד.

אורי מקלב: אני מציע שהוועדה תשלח מכתב עכשיו לחברי הוועדה ובוא נראה תוך כמה זמן זה יגיע עד הדיון.

ניסן סלומינסקי: לא, אחרי שנאשר והם יעשו את השיפור.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, השלבים שעליהם מדובר בהמשך ייכנסו.

ניסן סלומינסקי: כל שנה, אם תשימו לב, התאריכים זה תמיד השני ל-16', השני ל-17', השני ל-18'.

ניסן סלומינסקי: כלומר, הכספים ייכנסו לתקציב המדינה כשתקציב המדינה תמיד מגיע לאישור הוועדה והוועדה תצטרך בכל שלב ושלב - זה בידיה כי היא הרי דנה בתקציב המדינה - לקיים דיון וגם חברת הדואר תצטרך לבוא לתת את הדיווחים ולאור ההתקדמות והדיווחים היא תצטרך להחליט אם לאשר בתקציב המדינה את הסכום הזה או לא לאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה בידיה, מה שנקרא.

ניסן סלומינסקי: אבל כרגע מה שאנחנו הולכים לעשות זה שנקרא את ההצעה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לאשר ואני אקרא את זה כאן.

חמד עמאר: אתה לא קובע ישיבת מעקב?

ניסן סלומינסקי: קבעתי, אמרתי – כן.

ניסן סלומינסקי: אבל אני לא רוצה לקבוע כרגע.

אראל מרגלית: איך תגמרו את 2015?

<חיים אלמוזנינו: בהנחה שזה יעבור אנחנו נסיים את 2015 פחות או יותר מאוזנים.

ניסן סלומינסקי: ועדת הכספים מאשרת לממשלה לפי סעיף 10 לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, לחתום על הסכם המימון וההשקעה בהון המניות של החברה.

ניסן סלומינסקי: משרד האוצר יעביר לוועדה עדכון חצי שנתי על התקדמות תוכניות ההבראה של הדואר ויכלול בספר התקציב המוגש לאישור הוועדה והכנסת את מנות ההשקעות הבאות בכל שנה תקציבית והוועדה תוכל לדון בכך, ככל שהיא תחפוץ, במסגרת דיוני התקציב השנתיים.

יעקב ליצמן: אני מקווה שאתה הבנת.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, בעיקרון אנחנו מאשרים את ההסכם ומאפשרים לחתום על ההסכם.

ניסן סלומינסקי: השלבים ייכנסו בתקציב המדינה.

ניסן סלומינסקי: הוועדה תקבל דיווח חצי-שנתי.

ניסן סלומינסקי: יהיו חייבים כל חצי שנה לדווח לוועדה.

ניסן סלומינסקי: הוועדה תוכל לקיים דיון ולפי ההתקדמות, או כן או לא, היא תוכל בהמשך להחליט אם היא רוצה לאשר את בתקציב 16', 17', 18', את הדברים או לא.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר ירים את ידו?

יעקב ליצמן: בהנחה ששר האוצר המיועד תומך בזה.

ניסן סלומינסקי: מי נגד ירים את ידו?

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

יצחק כהן: אני לא מגיש רביזיה.

יצחק כהן: <

ניסן סלומינסקי: אושר, הישיבה נעולה.