הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 101, 2014-07-29 11:00

עליזה לביא: בוקר טוב.

עליזה לביא: תודה שהגעתם, הגעתן, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.

עליזה לביא: ישיבה זו היא משודרת, גם לטובת מי שלא יכלו להגיע הבוקר וצופים בנו בבית, בערוץ הכנסת, יוכלו לשלוח שאלות, הפניות, מידע אלינו ואנחנו גם לדברים הללו כמובן נוכל להתייחס.

עליזה לביא: זהו בוקר לא קל, אנו שולחים תנחומים למשפחות האהובות ורפואה שלמה לפצועים שלנו.

עליזה לביא: יצאנו לקרב על הבית, פשוטו כמשמעו.

עליזה לביא: לשמור על הבית שלנו, על המדינה שלנו, על הארץ שלנו, על החברה שלנו והחובה שלנו היא להחזיר את הביטחון לתושבי מדינת ישראל בכלל, לתושבי הדרום בפרט, להשמיד את המנהרות ואת כל מי שמבקש להפר את הביטחון שלנו והרבה ברכה לצבא היקר שלנו.

עליזה לביא: לפני הישיבה היום, דיברתי עם רויטל גנץ והיא מוסרת את הברכות, התמיכה והחיבוק הגדול לכל בני הזוג, לנשות המילואימניקים, לבעלים, לגברים שהחברות שלהם משרתות.

עליזה לביא: הלשכה שלי ריקה, גם העוזרת הפרלמנטארית שלי גויסה מהיום הראשון למלחמה, גם הדוברת שלי גויסה, אנחנו עובדים פה עם כמה מתנדבים שעוזרים לנו להמשיך את השוטף.

עליזה לביא: חייבים להמשיך, חייבים לקדם את מה שצריך לקדם, את כל אותה עבודה, גם חקיקה וגם עבודת הכנסת.

עליזה לביא: כוחנו בשמירה, גם על השגרה וגם על היום יום.

עליזה לביא: אבל גם לתת מענה לצרכים שעולים בימים הלא פשוטים הללו ובאמת לשם כך התכנסנו.

עליזה לביא: הדרך שלנו היא לא פשוטה והבעיה היא מורכבת ודורשת פתרונות מורכבים, גם בחזית וגם בעורף.

עליזה לביא: אסור לנו לשכוח, שהכוח שלנו הוא באחדותנו, בהיותנו חברה מלוכדת והמופעים בשבועות האחרונים, תחושת היחד, העשייה הבלתי ניתנת לתיאור במילים, כל מי שמבקר גם בבתי הנופלים וגם בבתי החולים וגם ברחובות, רואה את היחד שלנו יוצא כל מיני חיבוקים למיניהם.

עליזה לביא: רק ביום שישי אמר לי הנציג של רם 2 בבילינסון שהוא הוריד שש משאיות של ממתקים לשטח, כי כבר אי אפשר היה להכיל את זה בבית החולים.

עליזה לביא: הרבה מאוד תמיכה ועזרה, אבל לא מספיק.

עליזה לביא: צריך לחזק את אותו חוסן שאנחנו מדברים עליו, בכל אותן נקודות שעולות, אל מי שנותן את התמיכה, אל מי שמאפשרים את השקט ואת הבטחה של חיילינו שנמצאים בקו החזית ומבקשים להחזיר את השקט הביתה אלינו, לחברה בישראל.

עליזה לביא: את החוסן צריך לחזק ויש דברים שהם לא מספיק מחוזקים.

עליזה לביא: בשלושת השבועות האחרונים, קיבלנו לא מעט פניות והתחלנו להבין שיש יותר מדי דברים שלא עובדים כמו שצריך, לכן אנחנו פה בשביל לשמוע, להקשיב, לפתור, לסייע, לפנות אל אותם גורמים שאמורים לתת את החוסן.

עליזה לביא: אם אנחנו שומעים שמצד אחד יש בנקים וחברות כלכליות שמתאגדות ושולחות חבילות ללוחמים, צריך גם לראות שבחשבון הבנק האישי של אותם משרתים לא יהיו עיקולים, שהביטוח הלאומי יבין את זה ואם מגיעים שיקים שאי אפשר לפדות, לדאוג למצוא דרך עוקפת כדי שהשיקים לא יוחזרו, שלא תיגבה ריבית על כל מיני דברים שאולי לא הוסדרו, כי אנשים לא יכולים כרגע לטפל בסוגיות הללו.

עליזה לביא: קיבלנו הרבה מאוד פניות מסטודנטים וסטודנטיות.

עליזה לביא: 30% מהלוחמים הם סטודנטים וההקלות שיינתנו ללוחמים צריכות להינתן גם לנשות מילואימניקים שהן אימהות לילדים, או לחילופין, לסטודנטים שבנות הזוג שלהם, מגויסות והם כרגע נמצאים בבתים.

עליזה לביא: לא יצאה הודעה גורפת, פנינו למשרד החינוך, גם כאן בישיבת הוועדה לפני שבוע, כשישבו פה נציגי האוניברסיטאות, קיבלנו אמירות מאוד ברורות לגבי הנושא הזה ואני קוראת כאן גם מעל במה זאת, לכל המכללות ומוסדות ההשכלה הגבוהה, שלא הצטרפו ולא הודיעו – תודיעו על כך שאימהות לילדים שלומדות באוניברסיטאות ובמכללות, תוכלנה לקבל את המועדים המיוחדים, את מועדי ג', כמו שבעזרת השם יקבלו הלוחמים שלנו, המילואימניקים, כשיחזרו הביתה.

עליזה לביא: יש יוזמות מאוד יפות, גם של העירית ירושלים, קריית טבעון, רמת גן, גם על זה נשמע בהרחבה, גם כדי לדעת שיש מי שעוזר ומי שמבקש להקל וגם כדי שעוד עיריות תאמצנה את המודלים האלה שצומחים מהשטח ובאמת תאפשרנה את הסיוע הזה.

עליזה לביא: נשמע גם על עזרה נפשית, על תמיכה מוראלית.

עליזה לביא: זו לא בושה לבקש סיוע, זה לא בושה לבקש עזרה ויש מי שמאפשר, מי שנותן, אבל גם על כך נשמע בהרחבה בהמשך הוועדה.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, יש לנו מנהג ואנחנו כל ועדה פותחים בדמות של אישה והבוקר אני ביקשתי לשמוע ממיטל מיצנר לב, את מפורום העמותה למען משרתי מילואים, בואי תספרי לנו קודם על העמותה ואחרי זה המשיכי הלאה, כי גם להגיע אליכם היה מאוד קשה.

עליזה לביא: פניתי גם לרויטל גנץ, שאני יודעת על הקשר שלה עם נשות מילואימניקים, היא מדברת הרבה בפני קורס מג"דים, נשות המג"דים ועוד תפקידים כאלו ואחרים וביקשנו גם ממנה, כי גילינו שקשה לנו מאוד להגיע לכתובות של נשות מילואימניקים.

עליזה לביא: ניסינו דרך פייסבוק, דרך קבוצות, דרך פורומים, דרך אנשים טובים שסייעו לנו.

עליזה לביא: אני חושבת שאחת ההבנות היא, שאין לנו איך להגיע וגם על זה אנחנו צריכים לדבר.

עליזה לביא: אז בבקשה, מיטל.

מיטל מיצנר לב: קודם כל, יושב פה אבי סייג, שהוא יושב ראש העמותה.

עליזה לביא: אבי סייג, יושב ראש העמותה למען משרתי מילואים.

עליזה לביא: נתחיל עם דמות ונעבור אחרי זה לשמוע קצת על העמותה, תודה.

עליזה לביא: מיטל, בבקשה.

מיטל מיצנר לב: "להילחם עד שנצליח", מספרת שרי ריבקין בין מייסדי עמותת ידיד ומנכ"לית בפועל.

מיטל מיצנר לב: על המשפט שלקחה מאביה, עת גרר אותה בהיותה צעירה להפגנות נגד גזענות בארצות הברית.

מיטל מיצנר לב: כשהיתה אומרת לו: "אבא, משעמם לי פה, מתי הולכים?

מיטל מיצנר לב: " אביה היה אומר: "אנחנו כאן עד שנצליח".

מיטל מיצנר לב: שרי ריבקין, מנכ"לית עמותת ידיד, זוכת פרס רפופורט לשנת 2014 לעשייה נשית מחוללת שינוי, כבר למעלה מ- 30 שנה ריבקין מסייעת לאנשים מאוכלוסיות מוחלשות ועניות.

מיטל מיצנר לב: "עם קצת חברות ואיכפתיות, מדינת ישראל יכולה להיות מדינה הרבה יותר טובה", אומרת ריבקין.

מיטל מיצנר לב: ריבקין, שעבדה בארגון שתיל למעלה מ- 14 שנה, החליטה להקים את עמותת ידיד, בניסיון למלא ריק שזיהתה כי קיים במדינה.

מיטל מיצנר לב: ניסיון להתמודד עם אותה מציאות בעייתית, שהיתה קיימת במדינה אל מול בעיה מרכזית שהיא הבירוקרטיה.

מיטל מיצנר לב: 350 מתנדבים בכל הארץ, עושים ימים כלילות כדי להעצים את כל מי שאין לו כוח.

מיטל מיצנר לב: עשרות אלפי פניות בשנה מוכיחות לאיזה ריק נכנסה העמותה.

מיטל מיצנר לב: הקושי בעמידה איתנה אל מול אושיות הבירוקרטיה הישראלית, עולים חדשים, אוכלוסיות מוחלשות, אנשים קשי יום שלא מסוגלים להתמודד ולעמוד על זכויותיהם, אל מול השירות הציבורי ואל מול גופי הענק העקשים והנוקשים, כל אלה עמדו לנגד עיניה של ריבקין עת הקמת עמותת ידיד.

מיטל מיצנר לב: החתירה לעבר שוויון, יצירת הזדמנויות לאוכלוסיות מוחלשות היתה מטרת העל של העמותה.

מיטל מיצנר לב: דרך חוק מפעל ההזנה שקובע נקודת זינוק שווה לילדים שאין להם ולילדים שיש להם, דרך תגבור שעות לימוד וחינוך לדמוקרטיה, דרך מחלקה משפטית ענפה הפועלת בהתנדבות בכל אחד מסניפי העמותה בארץ ועד לניידות בריאות ולסניף נייד שמגיע ליישובים שכוחים, לפריפריה, על מנת להעניק טיפול למעוטי היכולת ולאלו שידם אינם משגת.

מיטל מיצנר לב: דרך כל אלו, ללמד את האזרחים שיעור או שניים באזרחות ולהביא אותם למצב בו יוכלו לעמוד איתן ולהתמודד על זכויותיהם.

מיטל מיצנר לב: הריק שנוצר בעניין זה והיחס לו זכו האזרחים מהשירות הציבורי הביא את ריבקין לנסות ולמלא את החלל עבור אותם אלה שידם אזלה וכוחם תם, בהתנהלות מול המשרדים הממשלתיים והחברות הגדולות ששכחו כי האזרח הוא הלקוח ולא ההפך.

מיטל מיצנר לב: מתנדבי ידיד, ויצא לי להיות אחת מהם, מובילים בניצוחה של ריבקין מערכת תומכת ומלווה, כאשר הסיפוק הגדול ביותר הוא לראות אזרח שנתמך על ידי העמותה, הופך למתנדב ותומך ועוזר לאחרים כמוהו.

מיטל מיצנר לב: שרי ריבקין ומערך המתנדבים שיצרה בעמותת ידיד, הביאו לשינוי מהותי אצל כל אחד מהפונים והפונות אליה וכן בתודעת השירות הציבורי כי האזרח הוא הלקוח.

מיטל מיצנר לב: שרי היא אחת מתוך מספר לא מבוטל של נשים חזקות, חברתיות ואיכפתיות, פורצות דרך בחברה ובקהילה בישראל.

מיטל מיצנר לב: היכולת שלה לזהות את המקומות בהם נדרשת פעולה וכן להוציאה אל הפועל היא נכס חשוב למדינת ישראל ולאזרחיה.

מיטל מיצנר לב: הסבלנות ואורך הרוח אל מול הבירוקרטיה הישראלית ראויים גם הם לציון לשבח.

מיטל מיצנר לב: החלטתי לדבר על שרי ריבקין ולהזכיר את עמותת ידיד היום, דווקא משום הריק שלתוכו היא נכנסה ובו היא פועלת.

מיטל מיצנר לב: ריק זה קיים גם היום בנושא עליו התכנסנו לדון.

עליזה לביא: תודה, מיטל.

עליזה לביא: אבל רק תספרי לי מי יושב לידך.

מיטל מיצנר לב: יושבים לידי שני ילדיי, יש לי שלושה, אבל השלישי בגן עדיין.

מיטל מיצנר לב: זה עומר בן שמונה ועמית בת 10.

עליזה לביא: כמה זמן הם לא ראו את אבא?

מיטל מיצנר לב: האמת שאבא היום נמצא בבית, הוא בחיל הים וחיל הים לא גייסו מילואים במבצע הזה.

מיטל מיצנר לב: אבל בעלי עושה בין 25 ל- 35 ימי מילואים בשנה.

מיטל מיצנר לב: כבר לפני שלוש שנים, כשנולד בני הקטן, הבנתי שיש צורך לעזור למשפחות המילואימניקים.

מיטל מיצנר לב: אמנם האבא, גם בשגרה, יוצא למילואים ואנחנו נשארים בבית, מנסים לשמור על חיי השגרה וההתמודדות היא ממש לא פשוטה.

מיטל מיצנר לב: היום אפשר להוסיף לזה את כל החרדה של האישה והילדים, שהופכת את המצב לקשה הרבה יותר.

מיטל מיצנר לב: אני מיקנעם ואנחנו פועלים ביקנעם, הקמנו איזשהו חדר מצב קטן, העוזר לנשות המילואימניקים.

מיטל מיצנר לב: צירפנו לצידנו גם את המתנ"ס, שפתח למשל את המשחקייה בחינם לכל האמהות שרוצות לשים שם את הילדים, עם בייביסיטר לכמה שעות, כדי להתרענן ולעשות סידורים או כל דבר אחר ואנחנו פועלים הרבה.

מיטל מיצנר לב: לקראת הישיבה, הכרתי והתחברתי עם נשים רבות הפועלות באותו תחום, שנכנסות לאותו ריק.

מיטל מיצנר לב: אני חייבת להגיד כל הכבוד לכולם, באמת הערכה רבה לכולם.

מיטל מיצנר לב: אני חושבת שבתחום הזה, יש הרבה לעשות גם בתור מתנדבים בעיריות, אבל גם בתור המדינה, להיכנס לתחומים שיקלו מאוד על המשפחות, גם בשמירת השגרה שלהן וגם בלא להיכנס וליפול, אם זה מבחינה כלכלית, אם זה מבחינה משפחתית.

מיטל מיצנר לב: אני יכולה להקריא פה עוד דברים.

עליזה לביא: נחזור אלייך בהמשך.

עליזה לביא: תודה, מיטל.

עליזה לביא: מצטרף אלינו חבר הכנסת זאב אלקין, יושב ראש ועדת חוץ וביטחון שהגיע לכאן לפני ישיבת הוועדה שלו.

עליזה לביא: בוקר טוב ותודה שהצטרפת אלינו.

עליזה לביא: אני יודעת שאתה בין ועדה לוועדה ושהיה חשוב לך מאוד לבוא לכאן הבוקר, אז תודה רבה, אדוני.

זאב אלקין: תודה רבה, עליזה.

זאב אלקין: אני מודה לך על ההזדמנות הזאת.

זאב אלקין: אני באמת בדרך לנהל ישיבה של ועדת חוץ וביטחון, אבל היה לי חשוב להיות כאן למרות שאני לא חבר קבוע בוועדה הזאת, לפחות לא בקדנציה הזאת, פעם הייתי.

זאב אלקין: אני חושב שהיוזמה למפגש הזה היא מאוד חשובה.

זאב אלקין: אני מסיר את הכובע כי את עשית את מה שאנחנו היינו אנחנו צריכים לעשות בוועדת החוץ והביטחון.

זאב אלקין: למעשה, הכוח האמיתי של אלה שנמצאים היום שם בחזית בעזה, הוא מי שיושב בחדר הזה, ועוד עשרות אלפים שלא יושבים בחדר הזה.

זאב אלקין: אני חושב שמפגש מהסוג הזה הוא מאוד נכון, גם לשם הבעת הערכה שיש למדינת ישראל ולכנסת, למי שנושא בעול כאשר מדינת ישראל צריכה את המילואימניקים בחזית.

זאב אלקין: מה שחשוב לא פחות וכמו שאני מכיר אותך, אני בטוח שגם בזה תעסקו, בדיון רציני מה המדינה צריכה לעשות כדי לעזור במצבים כאלה, ממה שהיא עושה, מה אפשר לעשות יותר טוב ומה שהיא לא עושה, מה אפשר לעשות.

זאב אלקין: אנחנו ללא ספק בוועדת חוץ וביטחון, נתמוך בכל יוזמה מהסוג הזה ונהיה לימינך.

עליזה לביא: תודה רבה ואני לוקחת את הדברים האלה כהזמנה פתוחה.

זאב אלקין: אני פורע שיקים, את יודעת.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אז תודה רבה.

זאב אלקין: תודה רבה ועוד פעם, אני מצדיע לכל מי שיושב בחדר הזה ולכל אותם עשרות אלפים שהוא מייצג כאן.

זאב אלקין: תודה.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה, חבר הכנסת אלקין.

עליזה לביא: תודה גם לחברת הכנסת פנינה תמנו שטה, בעלך גויס למילואים והיה חשוב לך להגיע ולומר את דברייך בפתח הישיבה, עזבת שני ילדים והגעת לכאן הבוקר לאחר שאתמול עזבת מאוד מאוחר את הכנסת.

עליזה לביא: איך את משלבת את הכל?

פנינה תמנו: אני לא כל כך טובה באישי.

פנינה תמנו: בוקר טוב, אני חושבת שהדיון הזה ראוי לשבח גברתי היושבת ראש.

פנינה תמנו: בימים האחרונים מצאתי את עצמי מתמודדת, בוודאי כמו כל מי שנשארה בבית והבעל גויס למילואים, עם כל מיני פרוצדורות ודברים וילדים וריצות ומתי נחזור ויש הצבעות, אין הצבעות, למצוא קיזוז ופתאום התחלתי לחשוב על הצעות חוק שהנחתי על שולחן הכנסת, כדי באמת לעזור לנשות המילואים.

פנינה תמנו: אני אולי גרה ליד אימא שלי, אנחנו משפחה מורחבת ויש לי את העזרה, אבל, ניסיתי לשים את עצמי בתוך נעליים של נשים שלא בהכרח יש להן עזרה מהסביבה ולצערי, מצאתי רק הצעת חוק אחת שהייתי חתומה עליה, לדעתי שנייה, של חבר הכנסת חיליק בר, לגבי שעות הגעה למקום עבודה ושעת יציאה, שזה בוודאי עוזר ואני מאוד מקווה שאנחנו, יש לנו פה אינטרס ובוודאי לוועדה יש אינטרס לבוא ולקדם אותה במושב הקרוב, כי מחר הוא כבר היום האחרון של המושב.

פנינה תמנו: מעבר לכך, אני חושבת שהדיון הזה חשוב, מאחר ולא באמת הצלחתי למצוא מה עוד אני יכולה לעשות וברור לי שיש מה לעשות, בין אם זה לתת אולי עוד נקודת מס למי שנמצא במילואים, אני לא יודעת, צריך למצוא את ההקלות ואת מתן העזרה.

פנינה תמנו: נשות המילואים הן לא פחות חשובות מאותם חיילים שהולכים לחזית ובחירוף נפש הם נותנים הכל למען הגנת המולדת ולמען ההגנה על האזרחים.

פנינה תמנו: ברור שאנחנו "משחררות" את הבעל, אנחנו המפקדות כשהבעל הולך למילואים, זה מהמקום שאנחנו מקריבות.

פנינה תמנו: אנחנו יודעות שזה יכול להסתיים בדרך כזאת או אחרת, בתקווה שתמיד זה יסתיים רק בטוב ורק שיהיו בשורות טובות, אבל זה מהמקום המקריב, מהמקום של הנתינה, מהמקום שאנחנו כאן בהגנה, בתוך המודעות על מדינת ישראל ואני באתי כדי להקשיב וכדי שנוכל אולי בסוף לצאת עם כמה רעיונות שיתגבשו להצעות חוק והתחושה שלי שאת גם, את יודעת, אנחנו, יצא לנו לעשות סיעור מוחות, אני יושבת הראש ולנסות לראות איך מביאים את נשות המילואים לכאן וזה לא שאין הרבה נשות מילואים שהיו רוצות להיות כאן, אבל זה קשה.

פנינה תמנו: זה קשה להגיע.

פנינה תמנו: זה קשה להגיע בימים כאלה, בגלל כל התמרונים שנשים צריכות לעשות.

עליזה לביא: אחד הדברים שעשיתי, בעזרת גלית מנהלת הוועדה, זה לדעת מה הזכויות של עובדי הכנסת ולראות איך אנחנו פה בכנסת, דואגים לעובדים שלנו.

עליזה לביא: בואו נראה למי ומה מאפשרת הכנסת ומה במקומות עבודה שאני בטוחה שאתם לא מכירים את זה, גם אני מאוד הופתעתי.

עליזה לביא: עובד כנסת שנמנה על מערך המילואים של צה"ל ושירת 10 ימי מילואים לפחות בשנה קלנדרית, זכאי להטבות הבאות:

עליזה לביא: עובדי כנסת – יום חופשה מעבר למכסה השנתית שהוא זכאי לה, גמישות בצבירת ימי חופשה, לעובדים ועובדות שבני זוגם נקראו לשירות המילואים בקריאת פתע, תינתנה ההטבות הבאות: מתן אישור להיעדרות של שעה ביום עד תום שירות המילואים, שזה כבר רעיון להצעת חוק, לצורך סידורים הכרחיים הנובעים מעצם קריאות הפתע של בן או בת הזוג.

עליזה לביא: בנוסף, אישור יום חופשה בתום שירות המילואים של בן/בת הזוג, מעבר למכסה השנתית שהעובד זכאי לה.

עליזה לביא: אני לא יודעת באיזה עוד מקומות עבודה יש את ה - - -

אבי סייג: בכל השירות הציבורי, בנציבות שירות המדינה.

אבי סייג: לא אתם דאגתם לעצמכם.

עליזה לביא: אני מעבירה לך את רשות הדיבור.

עליזה לביא: אם זה ניתן בשירות הציבורי, אני חושבת שמייד צריך לכל חייל לאפשר את מה שמגיע לעובדי הציבור, לעובדי השירות הציבורי ולא צריך פה חוק נוסף.

עליזה לביא: פשוט צריך להרחיב את החוק הזה, בטח בתקופה הזאת, בתקנות כאלה ואחרות.

עליזה לביא: אז הנה אני מעבירה לך את הכדור, בוא תן לנו תמונה באמת רחבה יותר, אתה חי את הנושא הזה, אבי סייג, מהעמותה, יושב ראש העמותה למען נשות אנשי המילואים.

עליזה לביא: בבקשה, אדוני.

אבי סייג: כמו שאמרת, אני אלוף משנה במילואים, קצין מילואים ראשי של חיל הים ואני פעיל בכנסת בדיונים האלה, כבר 18 שנה.

אבי סייג: אנחנו למעשה, שינינו את כל פני המילואים ב- 20 השנה האחרונות.

אבי סייג: נתחיל בזה, שכאשר היינו מג"דים צעירים במילואים וחיילים לא רצו להגיע למילואים, נאלצנו לשלוח 300% צווים, כדי לגייס אנשים לתקופת האינתיפאדה.

אבי סייג: אנו החלטנו ללמוד למה אנשים לא באים למילואים, מה הסיבות.

אבי סייג: בין הסיבות גילינו, שלחייל בקבע יש ביטוח חיים, כאשר לחייל מילואים אין ביטוח חיים.

אבי סייג: לקח לנו חמש שנים להעביר כאן את החוק בכנסת והיום יש להם ביטוח.

אבי סייג: מדובר בסכום חד פעמי של 350,000 שקל שאלמנה מקבלת, דבר שלא היה מובן מאליו פה במדינה.

אבי סייג: אחרי זה בדקנו שוב וגילינו, שעד שנת 1999 אלמנת צה"ל של איש מילואים לא היתה מקבלת דמי ביטוח חיים.

אבי סייג: מאחר ולא היו מוכנים לדבר אתנו, פנינו לבג"צ, עשינו הרבה בלגאן עד שבסוף אישרו לנו 100,000 שקל, למי שהתאלמנה לפני שנת 1999.

אבי סייג: לא היתה ברירה, כי סליחה, אבל האלמנות לא נשארות איתנו לעד.

אבי סייג: אני מדבר אתכן על אלמנות ממלחמת השחרור, מלחמת סיני, מלחמת ששת הימים ועד שנת 1999.

אבי סייג: אם יצא מפה עוד דבר שעזרנו לאלמנות, גם הענישו אותנו עוד בזה שאם היא תתחתן בשנית, אז מבטלים לה את כל הזכויות.

אבי סייג: אז גם פה נכנסנו למערכה, המהלך הזה, וגם שולי מועלם שאתכם כאן, גם היא אלמנת צה"ל והדבר הזה שונה ואלמנת צה"ל רשאית להינשא בשנית בלי שהזכויות שלה ייפגעו.

אבי סייג: דובר אז על בערך 700 אלמנות צה"ל שלא נישאות, כי הן מסורתיות, הן לא יכולות לגור עם ידוע בציבור וגם את המדוכה הזאת עברנו.

אבי סייג: גילינו שחיילים מפוטרים כשהם חוזרים ממילואים.

אבי סייג: לקחנו את חוק החזרת חיילים משוחררים מעבודה, חוק ישן, ושינינו אותו.

אבי סייג: נתנו הרבה יותר שיניים לשופט ובאמת הורדנו את כמות הפניות.

אבי סייג: לא שהם נגמרו בכלל, אבל הורדנו את כמות הפניות של אנשים שמפוטרים או לא מקודמים בעבודה בגין המילואים.

עליזה לביא: חייל שחוזר ממילואים עכשיו ומוצא שמקום העבודה סגור בפניו, למי הוא יכול לפנות?

אבי סייג: אם מקום העבודה פשט את הרגל, את מתכוונת?

עליזה לביא: לא, סגור בפניו.

אבי סייג: אין מצב, אין מצב.

אבי סייג: אסור לפטר את חייל המילואים 45 יום מיום חזרתו ממילואים.

פנינה תמנו: כן, אבל השאלה היא מה קורה אם מפטרים אותו אחרי 45 ימים.

אבי סייג: בדרך כלל, אני גם מעסיק גדול, יש לי מאות עובדים אז אני יכול לתאר את זה, גם לי יש היום חיילים במילואים שם.

אבי סייג: בדרך כלל המעסיק שמקבל אותך לעוד 45 יום, הוא נרגע.

אבי סייג: אני יכול להגיד לכם שקשה.

אבי סייג: היום מג"דים ואנשים קרביים, מוחקים את זה מקורות החיים.

אבי סייג: הם לא כותבים בקורות החיים שלהם, כשהם מגישים למקום עבודה, שהוא מג"ד, כי הוא לא מתגאה בזה היום, כי הוא יודע שאם הוא מג"ד, המעסיק לא יעסיק אותו, לא יקבל אותו לעבודה מלכתחילה.

אבי סייג: , יש כאן איזה מערכת איזונים שניסינו ליצור פה בכנסת.

אבי סייג: יכולנו להכניס את המעסיק לכלא, בסדר?

אבי סייג: זו עבירה פלילית, דרך אגב, לפי חוק שוויון הזדמנויות בעבודה.

אבי סייג: יכולנו להכניס אותנו לכלא, אבל זו לא המטרה.

אבי סייג: מראש לא יעסיקו אותנו.

אבי סייג: ניסינו למצוא משהו אופטימאלי, שבכל-זאת יקבלו אותנו חזרה לעבודה והמעסיק די נרגע בתקופה הזאת.

אבי סייג: אני יכול להגיד לכם שזה די עובד, אם לא, הוא משלם חמש משכורות קנס מיידי וכמובן את הפיצויים ואת כל מה שזה אומר ויש גם בית משפט, זה נקרא ועדת תעסוקה, של משרד הביטחון, שיש להם סמכויות של בית משפט שלום, והם דנים את המעסיק.

אבי סייג: המעסיק מגיע והם דנים, הוא בא עם עורכי דין וחובת ההוכחה, העברנו את נטל ההוכחה מהחייל למעסיק.

אבי סייג: החייל לא צריך להוכיח שפיטרו אותו בגלל מילואים, המעסיק צריך להוכיח שהוא פיטר אותו שלא בגלל מילואים.

אבי סייג: חבר'ה, זה משמעותי מאוד.

אבי סייג: אני לא אכנס לכל החוק, כי זה חוק גדול.

אבי סייג: בנוסף, החלטנו שאנחנו נקים את חוק המילואים.

אבי סייג: אנחנו רוצים הסכם, אני אומר את זה כאן, גם לכן, הנשים, כי למעשה כל זכויות חייל המילואים זה זכויות אשת חייל המילואים או האישה שעושה מילואים, כן?

אבי סייג: גם בואו לא נשכח אותן.

אבי סייג: אז כל מה שאני מדבר כאן, הוא נוגע כאן לכל הנשים למעשה וארגנו חוק מילואים שמגדיר את מערכת היחסים בין החייל לצבא, בין החייל למדינה.

אבי סייג: מה אתה רוצה ממני, אנחנו עושים הסכם.

אבי סייג: אתה רוצה אותי ל- 20 שנה?

אבי סייג: בסדר.

אבי סייג: מה אתה נותן לי מנגד?

אבי סייג: אני חייב להיות זמין אליך ב- 20 שנה.

אבי סייג: והחוק קובע עד איזה גיל נעשה מילואים, חייל מילואים עד גיל 40, קצין עד גיל 45, אלא אם כן מבקשים צו כזה חריג או שהוא מתנדב.

אבי סייג: משך תקופת ימי המילואים בשנה הוגדרה על פני שלוש שנים והצבנו מטרות.

אבי סייג: לא קוראים לנו יותר לשמור על יישוב קטן כאן, או על בסיס.

אבי סייג: אנחנו לא באים לשמירה יותר.

אבי סייג: מותר לקרוא לנו למילואים רק להכנה למלחמה, לתעסוקה מבצעית, ולמלחמה.

אבי סייג: כל היתר – אסור לקרוא לנו למילואים.

אבי סייג: חבר'ה, זה משמעותי מאוד, אתם כבר לא מוצאים חיילים שומרים בבסיסים.

אבי סייג: והחוק הזה הוא בן 49 סעיפים שמדבר על כל מערכת היחסים בין חייל המילואים, בין היתר גם שהצבא חייב לאמן אותנו.

אבי סייג: הצבא לא מאמן אותנו, אז זה אחת הדוגמאות.

אבי סייג: אני אמשיך.

עליזה לביא: את מה שצריך לחוץ וביטחון, בוא נשאיר לחוץ ובטחון.

עליזה לביא: אנחנו התכנסנו היום לישיבת ועדה מאוד מסוימת ומוגדרת.

עליזה לביא: בוא נדבר, אתה מדבר על ה- יש, בוא נדבר גם על ה- אין.

עליזה לביא: בשלושת השבועות האחרונים אני מניחה שגם אתה נחשפת ל-אין.

עליזה לביא: דיברנו כאן במילים של ריק, של חוסר סינכרון, של חוסר ידע, של אי-שיתוף פעולה למשל איך אפילו להגיע כדי לתמוך גם אם יש פה מי שרוצה לתמוך, קשה מאוד להגיע.

עליזה לביא: אנחנו נשמע פה גם על יוזמות איך להגיע, "מלשינון" למשל שעיריית ירושלים הקימה, נשמע על זה בהרחבה.

עליזה לביא: בוא ספר לנו אתה, מהניסיון שלך ובטח מהידע שהצטבר אצלך בשלושת השבועות האחרונים, מה עוד צריך לעשות?

פנינה תמנו: ברשותך, אני רוצה גם להדגיש.

פנינה תמנו: לי גם מאוד חשוב להתרכז בנשים שנמצאות בבית, לא רק נשים, גם גברים כשהאישה מתגייסת, כשהן נמצאות או הם נמצאים בבית, מה אנחנו יכולים לעטוף דווקא את הסביבה שנשארת בעורף, ולאו דווקא בחזית.

פנינה תמנו: כי זה לא פחות מטריד את אלו שנמצאים בחזית.

אבי סייג: כן.

אבי סייג: לגבי מה שהעליתם פה, מה מותר לאשת איש מילואים שהיא או בעלה עובד במגזר הציבורי, התחלנו את התהליך ב- 2002 ובאמת זה תפש.

אבי סייג: היום בנציבות שירות המדינה יש זכויות גם לנשים.

עליזה לביא: רק במגזר הציבורי?

אבי סייג: במגזר הציבורי.

אבי סייג: ביקשנו להחיל את זה על כל המשק, אבל זה "תקוע" פה בכנסת.

אבי סייג: אנחנו מבקשים מכם עזרה להזיז את זה ומבקשים מכם עזרה נוספת שתעזור כאן להרבה נשים שזקוקות לזה.

עליזה לביא: מה זה תקוע, איפה זה תקוע?

אבי סייג: הגישו הצעת חוק וזה כל הזמן נדחה.

אבי סייג: הגשנו הצעת חוק נוספת ביום ראשון שעבר, בוועדת שרים לחקיקה, שאומרת – חוק דחיית, הארכת מועדים.

אבי סייג: אם אני נמצא במילואים, שאשתי לא תצטרך לדאוג, היא יכולה לנסוע עם האוטו גם בלי טסט, גם בלי ביטוח, היא לא צריכה לחשוש שעשרה שיקים שלי יחזרו, כי לא הספקתי לסדר כסף, ואז אני אהיה לקוח מוגבל.

פנינה תמנו: מה שמזכיר לי, שעדיין לא שילמתי שכירות.

אבי סייג: יש לנו פה דוגמה שאני מקווה שהגיעה קרן, שיש כאן גברת שהיא לא יכולה לשלם את השכירות.

אבי סייג: בעלה יושב במילואים והיא לא מצליחה לשלם את השכירות.

אבי סייג: חבר'ה, יש פה בעיות, אוסף של בעיות ביום יום, אבל את חוק דחיית מועדים אנחנו מבקשים מכם, מהוועדה, אנחנו מבקשים מכם לעזור לנו.

אבי סייג: דחו אותנו ב- 60 יום.

אבי סייג: אנחנו צריכים את החוק הזה עכשיו.

אבי סייג: החוק קיים, פשוט כתוב בחוק, החוק משנת 74, אחרי יום כיפור, שרק אם פרצה מלחמה, לא פרצה מלחמה, לא מכריזים בארץ על מלחמה.

אבי סייג: צו 8 המוני, תכריזו.

אבי סייג: כתבנו הצעת חוק דרך עומר ברלב ועוד חברי כנסת.

עליזה לביא: היא מונחת פה?

עליזה לביא: היא עברה ועדת שרים?

אבי סייג: היא נדחתה לעוד 60 יום.

אבי סייג: אז מתי?

אבי סייג: בעוד מלחמה יש לנו?

אבי סייג: אנחנו מבקשים את העזרה שלכם.

אבי סייג: אני לא באתי, אני מצטער שדיברתי יותר מדי, כי יש כאן מספיק גבירות שבאו איתנו, לדבר על הנושאים ואני באמת אשמח אם כל אחת - - -

פנינה תמנו: זה חריג בוועדה הזאת שנותנים לגברים.

עליזה לביא: לא, לא צריך להגזים, חברת הכנסת תמנו שיטה.

אבי סייג: אני אשמח באמת אם תעזרו לנו.

פנינה תמנו: בבדיחות, בבדיחות.

עליזה לביא: בואו נשמע את אורלי זוהר שבאה אתך, בבקשה, אורלי.

אורלי זוהר: האמת היא, שאבי ביקש ממני לבוא ואני התלבטתי מאוד בימים האלה, גם השותפה שלי אסנת, שהתאלמנה במלחמת לבנון האחרונה, היתה צריכה לבוא אתי והיא חשבה לבוא מרמת הגולן, במטרה להביא לכם את הדברים שמאוד קשה לשמוע אותם.

אורלי זוהר: אמנם, כולנו פה מדברים על הלפני, על ללוות אותם, לחכות להם, להישאר עם הילדים לבד.

אורלי זוהר: את כל זה אני מכירה מהרבה שנים לפני, אבל, אנחנו רוצים לדבר על אותה אישה שנשארת דקה אחרי שדופקים לה בדלת.

אורלי זוהר: זו בדיוק הסיטואציה שבאתי אתה, שהיא באמת קשה ולא נעימה.

אורלי זוהר: אנחנו חושבים שקל לנו להגיד "היא מסודרת, הכל בסדר, היא מסתדרת", אבל הדברים בטווח הזמן שאני מביאה אותם וממקום שבאמת רואה כבר בצורה יותר רחבה את הדברים, הם לא כל-כך פשוטים.

אורלי זוהר: יש לי כמה דברים מאוד קריטיים להגיד.

אורלי זוהר: אני לא חייבת לפרט אותם כאן, אני יכולה להביא באופן כללי, ואם נרצה להמשיך בסיפור הזה, אנחנו נמשיך אולי בדרכים אחרות.

אורלי זוהר: אבל לפחות להעביר את המסר הזה.

אורלי זוהר: זה קשה, זאת אומרת, אני אומרת כאילו, את יודעת, אני מדברת למשל איתך ואני אומרת – אולי את לא צריכה לראות אותי עכשיו בעצם, זה בדיוק אותה סיטואציה שבגללה אני לא באה לנחם, למשל, או אם במקרה אחר-כך כשפונים, אני מוכנה לעזור, באמת בטווח של שנים ודרך שעשיתי ושהילדים שלי היום גדולים וכבר יש לי היום קצין בצבא ושני ילדים שמתגייסים או-טו-טו ואני בעוד כמה חודשים אמצא את עצמי עם שלושה ילדים בצבא, שהיו אז מאוד קטנים.

אורלי זוהר: אנחנו מדברים על תחילת האינתיפאדה, אנחנו מדברים על אמיר שהיה מ"פ פלח"ן חטיבת חי"ר במילואים ואנחנו מדברים על היתקלות.

אורלי זוהר: כל הדברים היפים בעצם, שאנחנו רוצים לדעת ולזכור ואני חושבת שהסיפור שלי באמת מייצג את ארץ ישראל היפה, את החיילים שליוו אותי כל השנים.

אורלי זוהר: באמת, החברים הכי טובים שיש לי היום ומשפחה נפלאה, הכל באמת כמו בספרים שרוצים לראות.

אורלי זוהר: בתוך הדברים, יש הרבה דברים שנשארת אותה אישה.

אורלי זוהר: אותה אישה שהיתה לפעמים עם קריירה משלה, אותה אישה שהבית תפקד בדרך מסוימת והאדם לפני אמנם יצא למילואים וגייסנו את כל הכוחות, עם שלושה ילדים קטנים וכולם באמת עזרו ב- 70 יום, פלוס ימים חד יומיים במשך השבוע, והכל בסדר למען המדינה, למען הציונות, למען הערכים, למען חינוך הילדים, אבל יש משהו שקורה אחרי ונורא נעים לחשוב שהכל בסדר, שהן מטופלות.

אורלי זוהר: יש אנשים נפלאים בדרך שמטפלים וגם במערכות ואני לא פוסחת על אף אחד, אבל אני חושבת שיש כמה דברים שהם מאוד קיצוניים, שלא נעים לראות אותם ולא נעים לשמוע ולא נעים להיכנס אליהם.

אורלי זוהר: אני לא רק מדברת על אנשי המילואים, דרך אגב, אני בעצם מייצגת, לפחות בדברים שלי, בחברות שלי, אני מייצגת בעצם גם את אלמנות הקבע.

אורלי זוהר: אנחנו מוצאות את עצמנו באותה סיטואציה.

אורלי זוהר: אמנם איש המילואים עזב את הבית, זאת אומרת, ביום יום, אני הייתי העוזרת, אני עזרתי לאמיר לטפל בילדים, זאת אומרת, זה פשוט אבסורד.

אורלי זוהר: אבל אני בעצם מצאתי את עצמי לומדת את הכל מחדש, להתנהל, ללכת, לצעוד, פשוט אני לימדתי את עצמי ללכת על בלטות, בלטה-בלטה, מי שהיה רואה אותי, כדי ללמוד ללכת מחדש ובטווח, אנחנו מדברים על תחילת האינתיפאדה, על שנת 2000, בטווח של 14 שנה, אני חושבת שיש לי המון מה להגיד על הדברים האלה.

אורלי זוהר: אני עברתי בהמון בתים של אלמנות, מהדרום, מהצפון, מבני המיעוטים, אני באמת יכולה להביא תמונה רחבה של הדברים.

אורלי זוהר: ואני, עם כל הקושי היום והכאב והדברים שצפים בעקבות כל מה שקורה, אני מאוד התלבטתי אם לבוא ולהתחיל לדבר על זכויות.

אורלי זוהר: אבל גם אחרי שראיתי אתמול, דיברה אחת האלמנות ואמרתי – זה בדיוק הסיפור שלי, כאילו, ואני לא יכולה לשכוח את זה.

אורלי זוהר: זאת אומרת, אני, יש לי אולי איזה שהיא, גם אם אני, הדברים בשבילי שלא ישתנו, אני הולכת עם זה היום עד הסוף.

אורלי זוהר: זאת אומרת, גם אם אני לא אהיה חלק מהסיפור הזה, אני, אסור לי לשכוח את איפה שהייתי ואסור לי לשכוח מה שעברתי ואסור לשכוח מה שאנחנו עוברים ובעצם, להערכתי, עם כל זה שעברתי דרך ואני חושבת ששיקמתי את עצמי ולמדתי לחיות עם האובדן ועם הכאב, הילדים שלי עברו תהליכים, ובאמת יש לי, זה נס גדול.

אורלי זוהר: היום שאני רואה את שלושת הילדים שלי, אני חושבת שזה נס גדול שהבאתי אותם למקום הזה ואני אומרת, פשוט צריך להיכנס בסדקים האלה ולראות מה קורה בדברים האלה, בתוך חדרי החדרים ולראות איך מתנהלים הדברים האלה.

אורלי זוהר: הם לא תמיד, זאת אומרת, אני לא חושבת שזה מרוע, אני חושבת שיש המון חוסר ידע.

אורלי זוהר: אני אסיים באיזשהו מכתב שבזמנו כתבתי, עם חברה שלי שהיא היתה אשת קבע, אם יש לי כמה דקות.

עליזה לביא: את יכולה לשתף אותנו בחדרי החדרים שאת מדברת עליהם, כדי שנבין מה אנחנו יכולים, איך אפשר עוד לעזור, איפה, אולי לא שמנו לב.

אורלי זוהר: כן.

אורלי זוהר: אז אני מדברת בעצם, על שלושה דברים שאחד, אני חושבת שאותה אלמנה שנשארת ביום שאחרי, לא בהכרח שיש לה כוחות ללכת להילחם, לברר, לחפש בתוך הניירת והחוברות שמקבלים.

אורלי זוהר: הדברים צריכים להיות, כמו שאני חושבת שהם צריכים להיות לאנשי המילואים ידועים לפני שהם יוצאים וזה לא קורה, הם צריכים להיות, הם צריכים לבוא איתם אל אותה אלמנה.

אורלי זוהר: זה מגיע לך, זה מגיע לך, זה מגיע לך, זה מגיע לך.

אורלי זוהר: אין את הכוח.

אורלי זוהר: זאת אומרת, גם היום לפה, אנחנו רואים שהיה קשה, כל סיטואציה כזאת היא מאוד קשה.

אורלי זוהר: היא מאוד קשה לבוא והבנות לא רוצות לבוא.

אורלי זוהר: לא רוצות לבוא.

אורלי זוהר: זה מאוד מעלה תכנים, מאוד מעלה קשיים.

עליזה לביא: מה זאת אומרת לא רוצות לבוא?

עליזה לביא: לא רצו להגיע לכאן היום?

אורלי זוהר: לא רוצות לבוא למאבקים האלה, קשה להן.

אורלי זוהר: קשה להן.

אורלי זוהר: נפשית, זה סיטואציה שאותה אלמנה לא צריכה למצוא את עצמה נלחמת בשבילה ובשביל היתומים שלה.

אורלי זוהר: היתומים הם יתומים של החלל.

אורלי זוהר: המדינה, לצורך העניין, היא האחראית על הילדים האלה.

אורלי זוהר: המערכת צריכה להבין שהיא צריכה, אותה אלמנה לא צריכה להיאבק כי אין לה את הכוחות האלה, צריך לבוא, צריך לתת, צריך להגיד מה מגיע.

אורלי זוהר: אני מתעסקת עם יתום, שהיה בן 21 ביום נפילת האב, הוא לא נחשב, הוא לא ברשימות של משרד הביטחון כיתום צה"ל.

אורלי זוהר: זאת אומרת, אם עכשיו מהמשפחות שראיתי, למשל נערה שלהערכתי היא גובלת בגבול של 21, יתומה, שתהיה יתומה, יתומה מהשבוע האחרון, היא לא נחשבת ברשימות.

אורלי זוהר: אני הבאתי את זה לאריה מועלם, הוא אומר לי – את צודקת, את צודקת, זה מאבק צודק.

אורלי זוהר: היא לא נחשבת יתומה, אין לה זכויות.

אורלי זוהר: היא לא ברשימה בכלל, היא לא ברשימה שלהם, אם היא היתה ביום נפילת, היתום או היתומה, אם הם היו בני 21 ויום, ביום נפילת האב.

אורלי זוהר: בשום מצב שבעולם, אבא לא נוטש את הילד שלו בגיל 21.

אורלי זוהר: אין מצב כזה.

אורלי זוהר: היום ילדים לא יוצאים מהבית בגיל 21, אין מצב כזה.

אורלי זוהר: בשום מצב.

אורלי זוהר: זה לא, זה לא לעניין שלי האישי, אבל זה עניין שהוא חורה לי מאוד, הוא לא נכון.

אורלי זוהר: הוא לא נכון.

אורלי זוהר: היתום הזה הוא יתום.

אורלי זוהר: אבא שלו איננו.

אורלי זוהר: יש דברים שעולים, תכנים, קשיים, לכל החיים.

אורלי זוהר: לכל החיים היתום הזה, הוא יתמודד עם זה כשהוא יבנה זוגיות, מישהו צריך לתת את הדעת על זה.

עליזה לביא: אמרת שלוש נקודות, בעצם ארבע.

עליזה לביא: אחת, אמרת שהמילואימניקים, מהידע שלך, לא מודעים לזכויות שלו.

אורלי זוהר: הם לא מודעים בכלל, לא אנשי הקבע ולא המילואים ואני הגעתי, במקרה חברות טובות שלי, אין את הידע הזה.

עליזה לביא: רגע, נציגי צה"ל, יש אתר שמלמד את המילואימניקים מה הזכויות שלהם?

אופיר קבילו: אני אופיר, ראש ענף תכנון כוח אדם מילואים בצה"ל.

אופיר קבילו: יש סוגיות שכמובן אני לא יכול להתייחס כי זה לא בתחום העיסוק שלי, אבל קיים אתר מילואים שעוסק בהרבה מאוד זכויות של אנשי המילואים.

אופיר קבילו: אני מדבר בכלל על כל הזכויות.

אופיר קבילו: אני בכוונה רוצה להגיד, האתר לא מתייחס, התכנים באתר לא מתייחסים לסוגיות שהעלית, אני חייב לומר את זה.

עליזה לביא: רגע, בואו נדבר כרגע על זכויות של אנשי מילואים, בסדר?

אופיר קבילו: אתר המילואים, אתר מילואים חדש, עלה לפני חודש וחצי לער.

עליזה לביא: אז אולי גם למי שצופה בך עכשיו, צופה בך עכשיו, שלא, אנחנו מדברים פה באמת על חוסר, מה כתובת האתר ואיך מגיעים לאתר?

אופיר קבילו: אז כותבים אתר מילואים ומגיעים אליו.

פנינה תמנו: השאלה אם יש פה אנשים שהצליחו להגיע לאתר או שחיכו.

אופיר קבילו: לא לא, כותבים אתר המילואים ומגיעים אליו, יש אתר אחד.

עליזה לביא: אתר המילואים של צה"ל?

אופיר קבילו: כן.

אופיר קבילו: זה אתר שמרכז את כל הזכויות של אנשי המילואים.

אופיר קבילו: האתר מתייחס לזכויות.

פנינה תמנו: לא, כרגע אנחנו מדברים על מילואים.

עליזה לביא: בואו נחזור לשיחה.

עליזה לביא: אני אחזור אלייך בבקשה, אני רוצה כרגע לשמוע על הנגשת המידע של הזכויות, לאותם חיילים שיוצאים למילואים כדי לשמור עלינו כאן, כדי שנוכל להמשיך את הדיון בבטחה וגם לבנות הזוג שלהם, לבני הזוג, שידעו את הזכויות.

עליזה לביא: אז בבקשה.

פנינה תמנו: לפני שהוא ממשיך, אני מצטערת, סליחה שאני קוטע אותו, רק בגלל שזה מעבר חד, ברשותך, אם יהיה ניתן לקיים דיון ספציפית שכולו מוקדש, אני יודעת שיהיה לך קשה להגיע אולי עוד פעם, שהוא כולו מוקדש לנושא של היום שאחרי.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: ואת הדיון הזה, דלית, אני רוצה לעשות עם ועדת חוץ וביטחון.

פנינה תמנו: נכון.

פנינה תמנו: כדי שיהיו שם שיניים ואז באמת אולי אפשר יהיה להביא את הנשים שקשה להן להגיע ואנחנו ניאבק יחד אתכן.

עליזה לביא: או שנגיע לאן שתגידו לנו.

עליזה לביא: אם פיסית לא יכולים לעשות את זה כאן.

אורלי זוהר: אסנת חשבה לבוא מרמת הגולן, פשוט הילדים, היא אלמנה של ילדים והיא פשוט לא זזה מהבית ונשארת עם הילדים.

עליזה לביא: את העלית נקודה מאוד חשובה וזה התפקיד שלנו, גם כמובן לתת לה מענה ואנחנו ניתן לה מענה ואנחנו נקיים ועדה משותפת עם ועדת חוץ וביטחון.

פנינה תמנו: בשולחן הנכון?

עליזה לביא: כן.

אופיר קבילו: קודם כל, אני מתנצל על המעבר החד, אני קצת מרגיש לא נוח, אני גם לא יכול לענות על חלק מהדברים, אז אני מתנצל מראש שאני עובר לדברים שאולי הם ביחס לדברים שהעלית, פחות משמעותיים.

אופיר קבילו: קודם כל, צריך להגיד שצה"ל מגייס בצו 8, אנחנו מבינים שאנחנו מגייסים את המשפחה גם כן.

אופיר קבילו: עם כל המשמעויות של ההפתעה ושזה מגיע בלילה ועכשיו צריך להיערך, בטח שאתה לא יודע לאיזה תקופה אתה מזמן את אנשי המילואים, ואנחנו מבינים את הקשיים ואנחנו רואים באיש המילואים שגם המשפחה מגויסת ואני אגע בדברים שניסינו, אנחנו מתקדמים וגם בהקשר של הנגשת המידע.

אופיר קבילו: כמובן שכל יוזמות שיעלו, נשמח ללמוד אותן, להבין.

אופיר קבילו: אנחנו גם בשיח מלא עם מר אבי סייג, אנחנו משתפים פעולה בהיבטים שונים ואני אגע בדברים.

אופיר קבילו: לגבי הנגשת המידע.

אופיר קבילו: אז קודם כל, יש אתר מילואים, כפי שציינתי, שהוא מתייחס לכל הזכויות של אנשי המילואים במכלול רחב של היבטים, בכלל זה מה הסמכויות קריאה לחייל המילואים, מהן התקופות שאני יכול לקרוא לחיילי המילואים, תגמולים שיכולים, שרלוונטיים לחייל המילואים שאנחנו, איך מחשבים תגמולים.

אופיר קבילו: כל ההיבטים שנוגעים לטיפול בחייל המילואים, כולל קישורים לאתרים של משרד הביטחון, מועדון בהצדעה וכו'.

אופיר קבילו: מוזמנים להיכנס, ללמוד דברים שיש שם.

קריאה: אתם מובילים גם זכויות?

אופיר קבילו: אני אתייחס לזה, ברשותך.

אופיר קבילו: כולל עדכונים שעלו במבצע האחרון, אנחנו גם מעלים שם באתר, זה פלטפורמה מבחינתנו, להנגשת המידע לחייל המילואים ולמשפחתו.

עליזה לביא: כן, אבל ההנגשה הזאת לא מספקת ואני רוצה להסביר לא בשביל הביקורת, כי אני לא משמיעה את הביקורת סתם ככה, שהיא תיזרק לחלל האוויר, אלא מכיוון שאני לא בטוחה שמי שנשאר בעורף מכיר את האתר הזה, האם חשבתם שבתקופה כזאת, של למעלה מ- 50,000, קרוב ל- 60,000 חיילים מגויסים, חיילי מילואים, האם חשבתם לעשות איזה תשדיר ברדיו, שאפשר להיכנס ולקבל את כל המידע, האם בתוך האתר הזה אולי יכול להיות איזה פורום או אפילו מתן מענה של מי שנמצאת במצוקה או נמצא במצוקה, זה מישהו בעורף.

אופיר קבילו: לגבי פרסום, לא יצאנו בפרסום, צריך להגיד שגם האתר הוא חדש ותפשו אותנו האירועים האחרונים עוד מהחטיפה, בגלל זה לא שיווקנו את האתר, בטח לא בנסיבות האלה.

אופיר קבילו: אבל כן קיימת תוכנית לשווק את האתר כדי להנגיש אותו ושאנשים יכירו, האירועים של החודשיים האחרונים קצת מנעו מאיתנו לעסוק בשיווק של זה, אבל את צודקת.

עליזה לביא: דווקא בתקופה הזו, אני דווקא אומרת בימים האלה.

אופיר קבילו: בהתייחס לתקופה הזו, אנחנו נבדוק את זה.

אופיר קבילו: אני מקבל את ההערה הזאת.

עליזה לביא: תודה רבה.

אופיר קבילו: נראה ונתייחס לזה.

אופיר קבילו: צריך להגיד שבנוסף לאתר, יש לנו מוקד מילואים, כוכבית 6535 שפונים אלינו אלפי אנשי מילואים בסוגיות שונות.

אופיר קבילו: זה מוקד מילואים שעוסק בהרבה מאוד היבטים ומגיעים אלינו.

פנינה תמנו: אולי ערוץ הכנסת יכול לשים את זה ב"סטריפ", אם הם שומעים אותנו.

אופיר קבילו: זה גם מפורסם באתר וכל פנייה שמגיעה אלינו, גם אם זה מצד משרת המילואים עצמו או משפחתו, אנחנו יודעים לעשות את ההתאמה איך לטפל בסוגיה.

אופיר קבילו: יש דברים שזה לא בסמכותנו.

עליזה לביא: אתה יכול לתאר לנו מי פונה יותר?

עליזה לביא: המילואימניקים או בני הזוג, בנות זוג?

אופיר קבילו: עוד הפעם, אנחנו, בעיקר זה מילואימניקים.

עליזה לביא: שפונים מהחזית?

אופיר קבילו: סוגיות כאלה ואחרות, גם כאלה שרוצים לחזור לשירות, גם כאלה שמפעילים את החייגן עכשיו לגיוס, אז הם שואלים – רגע, הם מכירים את המוקד, אז הם שואלים איפה צריך להתייצב או אם משהו לא ברור, אז אנחנו עוזרים להם.

אופיר קבילו: סוגיות של תגמולים או שאלות שעולות בהיבטים כאלה ואחרים של צו 8 ואנחנו נותנים מענה לזה באופן רצוף.

אופיר קבילו: יש לא מעט פניות במהלך היום, אפשר לראות שמתי שיש הפעלות של צווי 8, אז יש יותר פניות באופן טבעי.

אופיר קבילו: ולכן, זה בהיבט של מוקד המילואים.

אופיר קבילו: הוא גם בשגרה עובד, כלומר, אנחנו עוסקים - - -

עליזה לביא: לך יש מידע על משפחות המילואים?

עליזה לביא: נניח אתה רוצה עכשיו לשלוח אי-מייל עם האפשרויות, חברת הכנסת תמנו שיטה דיברה על פרסום, אבל האם לך יש אפשרות היום לשלוח אי-מייל שמספר על האתר לכל ה, יש למישהו בכלל את הידע, מי נמצא בעורף?

עליזה לביא: מי מחזיק את החזית?

עליזה לביא: מי זה אותו חוסן חברתי שאנחנו מדברים עליו?

אופיר קבילו: אנחנו לא מחזיקים מידע על מי שהוא לא איש צבא.

פנינה תמנו: אבל זה יכול להיות פתיר עם קמפיין ברדיו.

30080: בטוח יש לכם פרטי קשר של המשפחות.

30080: ברור שיש לכם, אני יודעת שיש.

עליזה לביא: רק לפרוטוקול, רחל עזריה.

30080: סגנית ראש עיריית ירושלים.

30080: אנחנו הקמנו את המוקד הירושלמי לסיוע לנשות מילואים ואני רוצה לומר רגע לפני הדברים שלי, שהדיון הזה הוא בעיני לא תלונה.

30080: זאת אומרת, אני יודעת שיש נושאים שאתם מטפלים בהם כבר הרבה שנים, אני חושבת שהדיון הזה הוא להפך, לפתוח איזה שהוא צוהר לצרכים, לא ממקום של תלונה.

30080: אני חושבת שכל הכבוד לנו, לחברה הישראלית, שיש לנו בכלל קשב לנושאים האלה ושאנחנו מסוגלים, תוך כדי המבצע ותוך כדי המלחמה, לראות את נשות המילואים.

30080: כי יש פרוטוקול, כולם יודעים, שירים נכתבו, על מה צריך לשלוח לחזית, מה תפקיד העורף ביחס לחזית, אנחנו יודעים לקנות תחתונים וגופיות ולא לשלוח עוגה וכולנו יודעים.

30080: אבל מה עושים לעורף?

30080: בעצם, אין לנו פרוטוקול.

30080: אני חושבת שזה מה שאנחנו בעצם עושות עכשיו.

פנינה תמנו: רגע, לפני שאת מרחיבה, אני רוצה לגעת בנקודה שהיא לדעתי חשובה.

פנינה תמנו: מ"מים זה בסדר גמור, אבל אתה אומר אין לנו מאגר כזה וזה ועד שזה באמת יתגלגל.

פנינה תמנו: אני חושבת שדווקא מהמקום שכולם רוצים להתנדב וכולם רוצים לתת כמה שהם יכולים ולסייע גם לחיילים ובוודאי כשמסייעים למי שנמצא בעורף אז אנחנו מסייעים לחיילים, אני חושבת שאנחנו כן צריכים ללכת לכיוון של להריץ קמפיין שקודם כל משווק את זה שאפשר לבוא ולומר – יש כתובת.

פנינה תמנו: נתקלת בבעיה בזמן שהבעל או האישה נמצאים בחזית - - -

אופיר קבילו: לא נתת לי לסיים את כל הדברים.

פנינה תמנו: אז בבקשה.

עליזה לביא: רחל, נחכה איתך, בבקשה.

אופיר קבילו: יש דברים שגם אנחנו מפתחים את הידע, עוד פעם, גם אם יש ביקורת, זה לגיטימי.

אופיר קבילו: אבל אני אשלים את הדברים, כי נוסף לנושא הזה של מוקד המילואים, אתר המילואים, יש גם את מועדון בהצדעה שאני מתאר לעצמי שנשות אנשי המילואים מכירות אותו, שגם הוא, גם דרך הפייסבוק וגם דרך האתר שלהם, מציע כל מיני דברים שנוגעים להטבות לאנשי המילואים.

עליזה לביא: בוא נעשה בדיקה, מישהו פה מכירה את מועדון "בהצדעה"?

עליזה לביא: יפה.

עליזה לביא: בסדר, הנה, מכירים.

אופיר קבילו: אז יצאתי בסדר.

עליזה לביא: אני הפעלתי את הבת שלי, הבת שלי סטודנטית בטכניון, בעלה כבר שלושה שבועות במילואים ואמרתי לה – ירדן, תעשי לי טובה, תעבירי את זה שיש היום ועדה.

עליזה לביא: היא פנתה לאתר פייסבוק, יש אתר פייסבוק שהקימו כמה נשים שפה ושם, אף אחד לא סיפר לי על זה.

30080: זו עזרה מאוד ספציפית.

פנינה תמנו: מה הם מקבלים?

30080: "הצדעה", זה אתר הטבות ארצי שנוסף לפני לדעתי שלוש שנים בערך, על-ידי היחידה לחיילים משוחררים, נושא של ביטוח משלים, שבעצם אם את נתקלת בבעיה בבית כשבע

30080: לך נמצא במילואים, את יכולה ליצור קשר עם המענה הקולי שלהם והם - - -

פנינה תמנו: מה, אינסטלאטור?

30080: כן, דברים כאלה.

פנינה תמנו: בייבי-סיטר?

30080: אבל זה לא מיידי.

עליזה לביא: גם פיצה, אם אני רוצה פיצה?

30080: לא, זו לא הכוונה.

חגית גיבור: אז מה?

חגית גיבור: חשוב לשאול על איזה צרכים אתם עונים בהצדעה.

חגית גיבור: אני רואה הרבה פניות של נשים שלא קיבלו מענה בהצדעה.

עליזה לביא: בואי, תציגי את עצמך לפרוטוקול.

חגית גיבור: שמי חגית גיבור, הקמתי יוזמה פרטית לחלוטין בגלל ניסיוני המר, וריכזתי מתנדבים ותקציבים ומגיעות אלי עשרות פניות בכל הארץ של נשים עם כל מיני סיפורים ולכן הייתי רוצה לשמוע.

עליזה לביא: איך מגיעים אליי?

חגית גיבור: פשוט פתחתי את זה בפייסבוק והפיצו את זה בשבוע האחרון.

30080: כבוד יושבת הראש, סליחה, אנחנו כל הזמן תוך כדי בתוך המוקד שלנו ואני ממש מבקשת אם אנחנו נוכל להציג את המוקד.

עליזה לביא: אופיר יסיים ונעבור אלייך.

30080: תודה.

אופיר קבילו: אני ממש רץ.

30080: הבאת את כל ראשות המוקד, אנחנו ממש חייבות לחזור לשם.

עליזה לביא: בסדר גמור.

עליזה לביא: כן.

אופיר קבילו: אני ארוץ גם על הדברים מבחינת צה"ל.

אופיר קבילו: אז מועדון בהצדעה קודם כל זה משרתי מילואים, מועדון בהצדעה יזם גם שירות מה שנקרא שירות משלים למילואים, שהוא פתח את זה לכל מי שמתחת צו 8, זה מופיע גם באתר שלהם.

אופיר קבילו: וכן הוא מעלה בקשות מול משפחות, אם יש דברים ספציפיים שחושבים שהם רוצים שהמועדון יתמקד בהם שבוע קדימה ולפי זה הם, לפי ההמלצות שעולות מהמשפחות, לפי זה הם קובעים הטבות כאלה ואחרות, מסובסד.

אופיר קבילו: אמנם הקרן להכוונת חיילים משוחררים מפעילה את זה אבל צה"ל מממן את המועדון הזה ולכן הם באמת עושים פעילות מבורכת.

אופיר קבילו: אני רואה את המבצעים שלהם, אני לא יכול להשתתף בהם, אני רק רואה מה מפורסם ובסך-הכל אנחנו זוכים לתגובות טובות מאוד על המועדון הזה.

אופיר קבילו: אני רץ על הדברים, כי אני מתאר לעצמי שיש כאן עוד התייחסויות.

אופיר קבילו: חשוב להגיד, שאנחנו מובילים בשיתוף הביטוח הלאומי מהלך של תשלום מקדמות לאנשי המילואים, לעצמאים, מובטלים, סטודנטים, וגם למעסיקים, על-מנת שיובטח תשלום השכר לכל אנשי המילואים שמשרתים.

אופיר קבילו: אז זה בעצם שני ערוצים, אחד – לתמוך את המעסיקים, כי לצורך העניין, רוב החודש אנשי המילואים לא נמצאים, ומצד שני, יש את הסטודנטים, מעסיקים עצמאיים, מובטלים, וכאלו שלא עובדים, שצריכים לקבל את המקדמות האלה.

אופיר קבילו: זה בשבוע הבא ייכנס לחשבונות.

אופיר קבילו: בשעות אלה, המוסד לביטוח לאומי עובד על התהליך הזה וזה אירוע מאוד מאוד משמעותי.

עליזה לביא: מה עם אנשים שעבודות מזדמנות, עבודות שעה, שכר שעה, אנשים שעובדים, בעיקר סטודנטים.

אופיר קבילו: אנחנו משלמים לפי החוק.

אופיר קבילו: לפי החוק זה 68% משכר ממוצע.

אופיר קבילו: החוק מגדיר את זה, אנחנו עובדים לפי החוק, זה יוצא, שוב, לפי התחשיבים, אני לא נכנס לכל אחד ואחד, 5,800 ש"ח, לפי התקופה בחודש.

אופיר קבילו: אבל זה מוגדר בחוק מה התשלום שאנחנו צריכים לשלם והמוסד כרגע מטפל בזה.

אופיר קבילו: זה לא אירוע פשוט, חשוב להבין, בהיבט של התהליך, אבל עוד דבר, זה יקרה.

אופיר קבילו: בשבוע הבא, המהלך הזה יקרה וזה עוד פעם, חלק מלתמוך.

אופיר קבילו: כי מי שאין לו הכנסה וצריך לשלם שכר דירה, כדאי שנתמוך את המהלך הזה.

אופיר קבילו: כמובן, יהיה מוקד של הביטוח לאומי שיעסוק בזה וגם מוקד שלנו, שיקבל סוגיות שיעלו.

אופיר קבילו: בהיבט של, גם מול ההוצאה לפועל, הם שיתפו איתנו פעולה בכל מה שקשור לעיקולים.

אופיר קבילו: אם מישהו מגויס בצו 8 ועולה איזה שהיא סוגיה של גבייה או עיקול, אז אם פונים אלינו או משרת המילואים, אנחנו יודעים לפנות לרשות לגביית חובות, להגיד שהוא תחת צו 8, ושלא יפעלו.

עליזה לביא: מי פונה, איש המילואים או ההוצאה לפועל?

אופיר קבילו: אם, לצורך העניין, ההנחיה שלהם לא לעשות תהליכים כאלה בעת הזאת.

אופיר קבילו: אבל אם קרתה סיטואציה של גבייה ואותה משפחה, משרת המילואים בצו 8 כרגע, ועולה בעיה, אפשר לפנות למוקד שלנו.

עליזה לביא: למה אבל שההוצאה לפועל לא תבדוק?

אופיר קבילו: אני אומר מה עשינו.

עליזה לביא: אבל למה שההוצאה לפועל לא תבדוק קודם?

עליזה לביא: כלומר, בעצם שהיא לא תוכל לבצע.

אופיר קבילו: לא כולם מגויסים, צריך לזכור.

אופיר קבילו: אני חייב לומר שראינו אמירה שלהם, הם עיכבו את כל הפעולות שהם עשו.

עליזה לביא: ההוצאה לפועל?

אופיר קבילו: כן.

עליזה לביא: אתה אומר את זה מידיעה?

אופיר קבילו: ראיתי פשוט תכתובת, אבל חשוב לשמוע אותם באופן פרטני.

אופיר קבילו: אני יכול להגיד שהם מתייחסים לגיוס בצו 8, הם אמרו מצידם, אם יש סוגיות שעולות תוך כדי וצריך לטפל במיידי, פונים אלינו למוקד ואנחנו יודעים לדבר עם איש קשר שיעצור את המהלך הזה.

אופיר קבילו: גם הביטוח הלאומי, בנוסף למה שדיברתי על המקדמות, כל מה שקשור לאיש מילואים תחת צו 8, שאם יש איזה קנסות אז זה לא יחושב, לא יגררו את זה, עד שתסתיים תקופת השירות.

אופיר קבילו: כמובן, התאחדות הסטודנטים גם כן נתנו לנו כתובת של גורם מצידם שאם יש בעיות פרטניות לסטודנטים, קושי מסוים, אז הם גם יתערבו.

אופיר קבילו: יש כתובת מייל שמישהי מטעמם שמטפלת בבקשות האלה.

עליזה לביא: 30% מהמילואימניקים הם סטודנטים.

אופיר קבילו: יש מחר דיון שלם על הנושא הזה, הבנתי, על הנושא של הסטודנטים, איך המל"ג מנחה הנחיות אולי יותר פרטניות על מנת לעזור לאוכלוסייה הזאת, נכון, זו אוכלוסייה מורכבת עבורם בתקופה הזאת, בעיקר שקיץ.

עליזה לביא: תקופת הבחינות כבר מאחורינו.

אופיר קבילו: תקופת הבחינות או לפני, לצורך העניין.

עליזה לביא: מועדי א' הסתיימו.

אופיר קבילו: ולכן בהקשר הזה יש כתובת של התאחדות הסטודנטים, שתסייע.

אופיר קבילו: חשוב להגיד שנוסף על זה, בטוח לא מכירים, אבל יש ועדות פרט גם בקציני ערים, אם עולות סוגיות של משפחות של מגויס בצו 8 עכשיו אם יש סוגיה אישית שעולה, אז אפשר לפנות.

עליזה לביא: אפשר לפנות לקצין העיר?

אופיר קבילו: יש ועדות ברמתם ומעליהם יש עוד ועדה שהיא יושבת אצלנו, שעוסקת בבעיות יותר מורכבות, שקצין העיר מפנה אלינו ואנחנו יכולים להגיע למצב אם צריך לשחרר חייל מילואים או להאריך חופשה.

אופיר קבילו: כרגע אנחנו לא נמצאים בסיטואציה הזאת.

אופיר קבילו: לא הגיעו הרבה פניות.

עליזה לביא: כי אולי לא יודעים שאפשר.

עליזה לביא: אני חושבת שלא יודעים, אנחנו מדברים פה על - - -

אופיר קבילו: אוקיי.

עליזה לביא: אני תמיד אומרת בוועדה, אני אומרת את זה גם בכובעי כחוקרת באקדמיה, זה שאין נתונים זה לא אומר שהם לא קיימים, אנחנו פשוט כנראה לא יודעים להגיע אליהם או להבין למה הם לא מגיעים אלינו.

אופיר קבילו: צריך להגיד שקציני ערים זה מושג, זה לא משהו שהחברה לא מכירה, להפך.

עליזה לביא: תודה, אופיר.

עליזה לביא: נעבור בחזרה אלייך, רחל עזריה, סגנית ראש עיריית ירושלים.

עליזה לביא: בואי תספרי לנו גם על המודל אבל גם בעצם איך התחלתם ומה אתן עושות.

30080: כמו שאמרתי, יש לגבי החוזרים לחזית, לכולנו יש פרוטוקול, כולם יודעים מה אנחנו אמורים לעשות.

30080: לעומת זאת, אם תשאלו, אני יודעת שפעם שאלתי את אימא שלי על מלחמת יום כיפור ודבר ראשון שקרה, היא פשוט התחילה לבכות.

30080: מה עושים כשהבעל בחזית, מה עושים כשיש ילדים קטנים, איך מתמודדים.

30080: בעצם, זה אף פעם לא עלה על פני השטח ולכן בעיני היון הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

30080: אנחנו לפני שבועיים כבר, מייד כשהתחיל המבצע והיתה כניסה קרקעית, הגיוס המאסיבי, אז אנחנו יושבות פה שירה וינקלר כץ, שהיא מנהלת את התנועה הירושלמית ורוני חזון וייס שהיא גם ירושלמית ובעצם מנהלת בפועל את כל המוקד.

30080: פרסמנו בפייסבוק, מי רוצה להתנדב לעזור לנשות המילואימניקים ומי צריכה עזרה.

30080: מהר מאוד, קיבלנו עשרות מתנדבים והיתה פנייה אחת לעזרה.

30080: מכיוון שכולנו בוגרות צו 8 אנחנו יודעים מה זה צו 8, אנחנו יודעים שהקושי העיקרי הוא שזה קורה מעכשיו לעכשיו.

30080: אם במילואים אנחנו יודעות להתארגן מראש, לא עוברים דירה באמצע מילואים, לא יולדים, זאת אומרת, הבעל משוחרר ממילואים אם יש לידה, אם יש תינוק שרק נולד, הכל מסודר.

30080: בצו 8 אין כלום, הכל מעכשיו לעכשיו וצריך להתמודד.

30080: אז אנחנו ידענו שצריך את העזרה, לא הבנו למה לא קיבלנו פניות לעזרה ואז באותו שלב פתחנו "מלשינון", אמרנו שכמו שאנחנו בעצם לא היינו מבקשות עזרה, אז אף אחת לא מבקשת עזרה, כי חלק מלא לבקש עזרה זה גם בגלל שרגשית זו סיטואציה בלתי אפשרית.

30080: אנחנו רק מנסות להחזיק את עצמנו חזק ולהראות לילדים ולכולם שאנחנו בסדר, אנחנו שורדות, לעבור כל שעה ביום, גם עם החרדה וגם עם בפועל העבודה הקשה וידענו שלכן לבקש עזרה זה כאילו בעצם למוטט את ה"פאסון" ואת היכולת להמשיך ללכת קדימה, אז פתחנו את המלשינון.

30080: זה היה לפני פחות משבועיים, היום יש לנו 350, הבוקר זה עלה ל- 400.

30080: זה פשוט, בטור הנדסי, 400 משפחות שאנחנו עוזרות להם, כשיש למעלה מ- 700 מתנדבים שעוזרים.

פנינה תמנו: כולם בירושלים?

30080: כולם בירושלים, אנחנו יכולות לעזור בעצם רק לירושלים.

30080: לפעמים אנחנו מצליחות משהו מאוד קיצוני, למצוא מישהו בעיר אחרת שיכול לעזור.

30080: אבל חשוב לומר בעניין הזה, קודם כל התרומה המרכזית היא של הקהילה, אבל העבודה המרכזית שלנו במוקד היא לעשות את עבודת התיאום.

30080: יש לנו במשרד שלי, בעירייה, זה לא משהו עירוני, זאת אומרת זה משהו שלנו, של ירושלמים, שפשוט הבנו שצריך לעשות את זה.

עליזה לביא: תני לנו דוגמה.

30080: במשרד שלי היום בעירייה, יש בכל רגע נתון, 12 גברים או נשים, שהם מתנדבים בלעשות את הטלפונים ולהתקשר לכל אחד מהאנשים ולהבין את הצרכים.

30080: אחרי שעושים את המיפוי צרכים, אנחנו עושים טלפונים למתנדבים, מחפשים את האנשים שמתאימים.

30080: כי נניח, אם צריך ארוחה, אז צריך לוודא אם היא צריכה להיות כשרה, צמחונית, רגישות.

פנינה תמנו: תני לנו מיפוי של מה הצרכים.

פנינה תמנו: פחות מטריד אותנו, הפיצה שצריך בערב.

30080: אבל דווקא הפיצה, אני חייבת לומר, שהיא - - -

פנינה תמנו: לא, זה חיבוק, זה באמת מחמם את הלב.

30080: לא, זה לא חיבוק.

30080: פיצה זה אחד הדברים שהולכים הכי חזק.

30080: זה לפתור את הבעיה של לעמוד מול המקרר, כשהילדים עולים עלייך, אחרי שהיית כל היום בעבודה ולא היה לך רגע אחד לעשות את הקניות בסופר, לנסות לחשוב מה את נותנת ארוחת ערב שאת תצליחי גם בפועל לא רק להוציא את הביצים מהמקרר, אלא, והפיצה - - -

קריאה: זה לשבור את הקרח.

30080: והפיצה זה גם.

עליזה לביא: מעבר לפיצה, בואי תנסי לתאר לנו באמת.

רוני חזון וייס: מגוון העזרות שאנחנו נותנים הם מפה ועד, זה מבישולים ובייביסיטר ולהסיע את הילד, להסיע את הילד לבריכה כי יש לו חוג ולהחזיר אותו כי האימא נמצאת לבד עם הילדים ואין לה עוד עזרה.

עליזה לביא: מה המקרה הכי קשה שנתקלתם?

קריאה: לסדר דולה ליולדת.

רוני חזון וייס: לסדר דולה ליולדת, כי היא נשארה לבד.

רוני חזון וייס: מעברי דירה, הקיץ זה הזמן שמשפחות בדרך-כלל עוברות דירה והנשים נשארו לבד עם מעברי דירה, עם אריזות.

רוני חזון וייס: יש לנו מתנדבים, הרבה בני נוער, שאורזים דירות, עד היום ארזנו בערך 12 דירות של משפחות בירושלים, שהאימא נשארה לבד לארוז דירה.

רוני חזון וייס: יש לנו חיילים.

פנינה תמנו: האם חשבתם למכור את הסטארט אפ לעוד ערים?

רוני חזון וייס: כן, אז זה כבר קורה.

רוני חזון וייס: קודם כל, ראינו שבאופן פרטני יוזמות בערים אחרות, לאחר שרואים את היוזמות שלנו.

עליזה לביא: פנו אלינו מרמת גן.

רוני חזון וייס: גם תל אביב ומודיעין פנו אלינו הבוקר, כדי להבין איך עושים את זה.

רוני חזון וייס: חשוב להגיד, שזו עבודת נמלים, זו עבודה של למעלה, כמו שרחל אמרה, מ- 700 מתנדבים, שמוכנים לעשות הכל, שמוכנים לבוא לנקות.

רוני חזון וייס: בסוף השבוע האחרון הוצאנו גם, תודה לקרן שוסטרמן ולקרן ליכשטג וקהילות בחו"ל, הוצאנו גם קייטרינג שהתנדב ללא מטרות רווח, להכין אוכל לכל השבת, מחלות ועוגות ועד הארוחות עצמן.

רוני חזון וייס: מתנדבים שלנו, מתנדבים שלנו חילקו את זה בבתים.

רוני חזון וייס: קיבלנו בקשה משלוש משפחות, שלוש אימהות לצווי 8 שמתארחות בירושלים, שחזרו מלוויות ביום שישי ונשארו בלי שבת, בלי כלום, בלי קניות, ועם ילדים וכל הבני זוג שלהן בצווי 8, הלכנו וסיפקנו להם ארוחות מבושלות של מתנדבים.

רוני חזון וייס: מתנדבים שבאו וראו את מצב הבית, פשוט ניקו את הבתים למשפחות שהם קיבלו מהם את האוכל.

רוני חזון וייס: בייביסיטר, חיילים שפונים אלינו מהשטח ומבקשים מאיתנו לטפל בנשים שלהם.

רוני חזון וייס: הם שומעים דרך הטלפון שהמצב שלהן לא טוב, יש מערך של המילואימניקים בעצמם, יש לנו תגובות פייסבוק – אני רחוק מהבית, אני מתגעגע, תודה שאתם מטפלים לנו במשפחה.

פנינה תמנו: זו בדיוק הנקודה שאמרנו, שבסוף זה עוזר לחזית.

פנינה תמנו: הוא נמצא בחזית וחושב על הבית.

קריאה: שהם לא צריכים לדאוג כל הזמן.

רוני חזון וייס: יש לנו פסיכולוגית קלינית שהתנדבה להעביר בערב קבוצות לנשים עצמן, קבוצות תמיכה, שהן נפגשות בערב בקליניקה שלה ומקבלות ייעוץ ותמיכה.

שירה וינקלר כץ: ובמקביל אנחנו מארגנים להן את הבייביסיטר, כדי שהן תוכלנה לצאת לפגישה הזאת.

שירה וינקלר כץ: זה כאילו לחשוב על כל המערך הזה.

30080: אני חושבת שאחד הדברים זה באמת לקנות חבילות ולשלוח לדרום.

עליזה לביא: אני מבינה שזאת לא יוזמה עירונית.

רוני חזון וייס: לא.

עליזה לביא: זאת לא יוזמה עירונית?

קריאה: אני חייבת לומר שזו עירונית, זה מורכב, אני חושבת, אני חושבת שזה צריך להיות בחברה למתנ"סים.

פנינה תמנו: למה היא לא עירונית?

עליזה לביא: זו יוזמה של רחל והמפלגה, שהיא הגיעה.

קריאה: של הפעילים, של פעילים.

עליזה לביא: אבל למה בעצם למעשה, שלא תהיה קריאה מפה לשלטון המקומי?

פנינה תמנו: נכון.

קריאה: אני חושבת שזה צריך להיות במתנ"ס, אני חושבת, תראו, העירייה, בעירייה, נגיד, בעירייה נגיד, ... היוזמה.

עליזה לביא: כן, אבל, אנחנו מדברים פה גם על עכשיו אבל גם על מה לקחת הלאה, ואני מזהה פה שני צרכים.

עליזה לביא: אחד זה שאנחנו לא יודעים למי לפנות, גם לנהל את הוועדה הזאת היום, הרבה זמן הקדשנו כדי לנסות להגיע.

עליזה לביא: וגם באמת, לבוא וליצור את המערך פעולה.

עליזה לביא: כי יש שלטון מקומי במדינת ישראל, כמו שאתם יודעים, ויש חברה למתנ"סים, כמו שאתם יודעים.

עליזה לביא: ויש את גופי הרשת הללו, בתוך החברה הישראלית, שצריכה לתת מענה גם ברגע נתון שהוקפצנו כולנו, צו 8.

עליזה לביא: אז אני נוגעת כאן בנושא הזה של תמיכה נפשית ונמצא איתנו יותם דגן מנט"ל, נפגעי טראומה לאומית.

30080: כבוד יושבת הראש, אני יכולה רק משפט אחד לסיום?

30080: הסיפור, הסיפור הוא שלשלוח חבילות לדרום, זה קל.

30080: להתקשר לכל אשת מילואים, לקבל את מספרי הטלפון, לשאול אותה מה היא צריכה לעשות, זה עבודה הרבה יותר מורכבת.

30080: אבל נראה לי שאנחנו חייבים להיכנס למקום הזה ולכן אני אומרת נגיד החברה למתנ"סים, שיש לה בעצמה איזה מין רשת קהילתית תומכת, שהיא יודעת להפעיל, היא יודעת לעבוד עם מתנדבים, היא יודעת להרים מטה.

עליזה לביא: לא בכל מתנ"ס.

30080: יכול להיות.

30080: אבל בקיצור, צריך למפות את המקומות.

30080: אני חושבת שאנחנו כן צריכים עזרה.

פנינה תמנו: אבל אתם איתרתם במלשינון, איך היא איתרה?

עליזה לביא: אני רוצה רגע לדבר על הנושא של התמיכה הנפשית, כי חשוב לי לשמוע גם מה אתן עושות, אבל מי שכן מפרסם ואת זה אני רואה כל הזמן, אתם מפרסמים כל הזמן, נט"ל, נפגעי טראומה לאומית, ונמצא איתנו יותם דגן, מנהל השירותים הקהילתיים שאני חייבת לומר לך שבאמת, למרות הפרסום שלכם, זה נראה אולי איזה שהוא משהו, אני לא נמצא בקטגוריה הזאת של מי שצריך תמיכה.

עליזה לביא: אבל אתם עושים הרבה מאוד יוזמות שהציבור לא יודע.

עליזה לביא: אז בוא, קודם כל תספר לנו, כי בנושא הזה, של התמיכה הנפשית, שלושה שבועות, שלוש שבתות שחיילי המילואים לא נמצאים בבית, מה האפשרויות או איך אפשר בכלל להגיע אליכם?

יותם דגן: אני סגן אלוף במילואים ביחידה מבצעית.

יותם דגן: חשוב לי להגיד שמרגע החטיפה שהיתה, גויסתי, הייתי במילואים, עד שבשלב מסוים התחילה הלחימה בעזה, אז הודעתי למפקדים שלי שיש לי צו 8 יותר חשוב, לבוא ולעבוד עם מי שנשאר בעורף, כי בעצם התפקיד שלי כמנהל השירותים הקהילתיים בנט"ל, זה באמת לתת את הסיוע לקהילה, לחברה, ואני תכף אתייחס לזה.

יותם דגן: אבל, בואו נדבר רגע על היום שאחרי, בהנחה שהכל בסדר.

יותם דגן: בהנחה שבני/בנות זוג חזרו מהחזית, ולא פצועים בגוף.

עליזה לביא: ובנפש?

יותם דגן: זהו.

יותם דגן: אבל יש את הסיפור של הנפש, כמו בשיר אבל פניך נערי, נותרו שונים.

יותם דגן: לנו בנט"ל, יש קבוצות של בנות זוג של לוחמים, שחזרו מהקרב, אבל לא חזרו מהקרב ולפעמים יש את אותו כדור בלתי נראה של הטראומה הנפשית שנכנס ועושה בלגאן לא נורמאלי בתוך הנפש ומה שמאוד חשוב לי להגיד פה, אפרופו להעלות את זה רגע למודעות ולדבר רגע על איך אנחנו בעצם מתמודדים עם היום שאחרי, עם הבעלים, עם הנשים, עם מי שחוזר משם, לפעמים זה גם הילדים שלנו, ומשהו השתנה.

יותם דגן: לצערי, לא מדובר רק על פגיעה של אותו לוחם או אותה לוחמת.

יותם דגן: אנחנו רואים משפחות שיש טראומטיזציה משנית.

יותם דגן: זה עובר לבנות הזוג, זה עובר אל הילדים.

יותם דגן: התפרצויות זעם, סיוטים בלילה, קושי לחזור לתפקוד, קושי לחזור לרשת החברתית האמיתית, למשפחה, וחשוב מאוד להגיד את זה ולדעת את זה, כי לנו כחברה, בישראל, היום עדיין קשה להודות בקיום של זה ולהבין שזה משהו שהוא הרבה הרבה יותר נפוץ ממה שאנחנו בעצם היינו רוצים לחשוב.

יותם דגן: בנט"ל, ויש גם ארגונים נוספים שעוסקים במלאכת הקודש הזו, קודם כל יש מענה טלפוני.

יותם דגן: יש טלפון, אתם רואים את זה בטלוויזיה, להתקשר, להתייעץ 24 שעות, יש תמיד מתנדבים שלנו שעושים עבודה נפלאה בתמיכה.

יותם דגן: יש לנו קבוצות של בנות זוג, של אימהות, שבעצם נפגשים אחת לשבוע גם בצפון, גם במרכז.

יותם דגן: ולפי הצורך נפתח גם במקומות אחרים בארץ, כדי להתמודד עם ההשלכות המאוד מאוד קשות של הטראומה הנפשית ואנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים כדי לסייע בפיתוח החוסן של החברה הישראלית.

יותם דגן: בהקשר הזה, אני חושב שמה שקורה פה ומה שעולה מפה והמנהיגות הנפלאה הזאת שעולה מהמעגל הזה, שהוא בעיקרו מעגל נשי, בעיני זה חשוב לא פחות מכיפת ברזל או מההגנה האקטיבית של הטנקים בעזה.

יותם דגן: זה מה שמאפשר לצבא שלנו להילחם.

יותם דגן: אבל מאוד חשוב לי להעביר את המסר, לא להסס לפנות לעזרה, לא להסס להתייעץ.

יותם דגן: הרבה פעמים התגובות האלה של החרדה, של הפחד, של הקשיים שלנו להתמודד עם המצב הן תגובות נורמאליות לחלוטין, עם קצת עזרה אפשר לעבור את זה הלאה ולפעמים, כשזה כן הופך להיות משהו שדורש טיפול, אנחנו נמצאים כאן כדי לסייע ופשוט לא להסס ולפנות ולבקש עזרה.

עליזה לביא: תודה רבה.

פנינה תמנו: רגע, נט"ל, אתם משלמים כסף על הפרסומים?

יותם דגן: אנחנו מקבלים את הפרסומים פרו בונו, אנחנו עמותה.

פנינה תמנו: אני חושבת שבאמת, אני מחפשת רק כאילו פרקטיות.

פנינה תמנו: גם פיקוד העורף, הרי יש לכם את הנציגים שיושבים, אז אפשר לנסות לראות את הדרכים ולהעביר את המידע והידע.

עליזה לביא: כן, בעיקר לדעת שאפשר לפנות ולקדם את זה באופן קבוצתי, כי אולי יש איזה שהיא, שובר חשש, שאני לא צריך לבוא לבד, אני לא צריכה לבוא לבד, אני לא צריך לבוא לבד.

עליזה לביא: אפשר למצוא קבוצה במקום המגורים שלי ואתם תגיעו למקום המגורים.

עליזה לביא: אנחנו קיימנו סיור בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בשדרות ובעוטף עזה ויותם הצטרף אלינו, שם פגשנו נציגות שלכם, שאתם הכשרתם ביישובים עצמם, גם מול הקשר אתכם ותמיכה, אבל גם פעילות יזומה עצמה.

עליזה לביא: אז אולי שתי מילים דווקא על הנציגות שאתם מכשירים שם, כי התרגלנו אולי שתושבי הדרום הם אלו, אבל היום אנחנו מדברים על חברה שלמה, מעבר לארבעים הקילומטרים, אולי לחפש איזה דרך לייצר את השגרירות תמיכה הללו, מעבר לארבעים הקילומטר.

יותם דגן: אני שמח שאת מעלה את זה.

יותם דגן: אני חושב שאם אנחנו מסתכלים בכלל על השבועות האחרונים, דווקא דרך הפריזמה שמעניינת את המעגל הזה, של הכוח הנשי, המנהיגות הרכה יותר, אני חושב שאפשר לראות, החל מהחטיפה והאופן שבו שלושת האימהות המדהימות האלה שידרו עוצמה, אבל עוצמה שיש בה כאב ועוצמה שיש בה רכות ובעצם יצרו המון המון אחדות והמון המון כוח שאני חושב שכולנו שאבנו מהן כוח.

יותם דגן: לי יצא ללוות את משפחת שאעייר בטלמון במהלך השבועות האלה וזה מעורר השראה.

פנינה תמנו: עזרו לנו להוציא את מה שהיה קיים ואנחנו - - -

יותם דגן: לחלוטין.

יותם דגן: אבל, יש פה גם איזו שפה אחרת שבדרך-כלל המנהיגות היותר, נקרא לזה כוחנית שלנו, הצבאית, שהיא חשובה מאוד, אני אומר את זה כאיש צבא, יש פה משהו אחר.

יותם דגן: המשך בכך שמרכזי החוסן וברשויות המקומיות בדרום, שבמכלולי האוכלוסייה, טיפול באוכלוסייה שרוב המנהלות שם הן נשים, המנהלות, לא מנהלים, יש כאן בעיני שילוב של מצד אחד גם רמה מקצועית מאוד מאוד גבוהה, משהו שהוכשר במשך שנים, אבל גם איזה שהיא יכולת מצד אחד לבוא ולבטא את הקשיים, לא להחזיק הכל בבטן, לעשות שרירי בטן, אלא לבוא ולהגיד קשה לנו ומצד שני, אנחנו מתמודדות.

יותם דגן: הקהילות שלנו, אנחנו יודעים לבקש עזרה, אנחנו יודעים לטפל בעצמנו ואיפה שחסר לנו משהו, אנחנו יודעים להצביע ולהגיד – את זה אנחנו צריכות, בואו תסייעו לנו.

יותם דגן: ובעיני, אולי זה אחד הגורמים הכי משמעותיים ביכולת העמידה שלנו כחברה, של החברה הישראלית בשבועות האחרונים, שאני חושב שאם תשאלו, תשימו רגע בצד את מה שרואים בטלוויזיה.

יותם דגן: זאת ההפתעה בעיני הכי משמעותית של הלחימה בתקופה האחרונה, זה החוסן.

יותם דגן: זה החוסן הזה והחוסן הזה, הוא נמצא במעגל הזה כאן, הוא נמצא במעגלים יותר רחבים, שמסוגלים שוב להחזיק את התפקוד, את העמידה האיתנה ויחד עם זה, גם לתת ביטוי ולהגיד – אני זקוקה, אני צריכה, תעזרו לי.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: נמצאים איתנו נציגי התאחדות הסטודנטים.

עליזה לביא: ענבל, בואי תעשי לנו סדר, בבקשה.

ענבל אבנון: אוקיי.

ענבל אבנון: המלחמה הזאת תפשה אותנו הסטודנטים באמצע תקופת הבחינות.

ענבל אבנון: אנחנו באמת, האגודות מתמודדות עם הרבה מאוד פניות של סטודנטים, גם מילואימניקים וגם סטודנטים בדרום שלא רק המילואימניקים שהבחינות הופסקו באמצע והם נמצאים באי-ודאות מאוד מאוד גדולה לגבי מה שהולך לקרות ובאמת מחר התקיים דיון בוועדת החינוך שאמורים להציף בו את כל הבעיות האלה.

עליזה לביא: תודה רבה רבה, תחזורנה למשימות.

קריאה: סליחה, אפשר רק לבקש אחר כך כמה דברים שיש לי עליהן שאלות שלא עלו פה.

עליזה לביא: ברור, את מקבלת מייד את רשות הדיבור.

ענבל אבנון: מה שאנחנו בהתאחדות נוהגים לעשות זה לשאוב בעצם מה קורה בשוק, בעולם העבודה ולשאוב לעולם הסטודנטים ובהקשר הזה, כמובן שאם יהיו, תהיינה איזה שהן התאמות כלפי נשות מילואימניקים שיוחלו על שוק העבודה, אנחנו כמובן נשמח ונאבק על זה שגם זה יוחל על הסטודנטים והסטודנטיות באקדמיה.

ענבל אבנון: מה שכן, אני חייבת לציין שככה, המלחמה הזאת, אני חושבת שכולם רואים, אנחנו רואים את זה גם פה, הוציאה הרבה, הציפה הרבה מאוד ערבות הדדית ואנשים מאוד קשובים לכל מה שקורה וכן המוסדות מאוד קשובים לסטודנטים.

ענבל אבנון: יצאה גם פנייה מהמל"ג, שקוראת למוסדות להתחשב וללכת לקראת ואנחנו במה שמגיע אלינו כן מרגישים את זה שכן יש עם מי לדבר ושהמוסדות כן פתוחים לשמוע.

ענבל אבנון: כמובן שעדיין יש, כלומר תמיד יש מקרים שנופלים, נופלים ככה בין ההגדרות ובין הכיסאות ואנחנו באמת נשמח אם מישהו מכם שומע או אפילו מגיעים לוועדה מקרים ספציפיים.

ענבל אבנון: לנו יש את הכלים ואת הקשרים, גם עם המל"ג וגם עם המוסדות, כדי לטפל בהם באופן נקודתי וכמובן כמו שאמרתי בהתחלה, כן חשוב שיהיה מענה לסיפור הזה של נשות המילואימניקים.

ענבל אבנון: הסטודנטיות בעיקר חוות את זה, כי זה משתק.

ענבל אבנון: החברים שלנו ובני הזוג נמצאים עכשיו בעזה, אין לך איך לדבר אתם, זה לחשוב על לעשות עבודה, לחשוב על ללמוד למבחן, זה באמת, זה קשה כמו שזה קשה פה לכולם.

ענבל אבנון: צריך להגיד שהמוסדות הולכים לקראת, כמובן שתמיד יש מקום לעשות יותר.

עליזה לביא: מה זה הולכים לקראת?

עליזה לביא: בואי תספרי לנו.

ענבל אבנון: האגודות נמצאות, האגודות המקומיות נמצאות בקשר ישיר עם המוסדות.

ענבל אבנון: כלומר, לגבי כל מה שקורה, מה קורה עם המבחנים, מה קורה עם העבודות, האם ניתן ללכת לקראת, האם יש עובר בינארי או לא והשיח הזה הוא קיים.

ענבל אבנון: כלומר, ברור שלפעמים הסטודנטים רוצים הרבה יותר ויש גבול מסוים כמה שהמוסד האקדמי יכול להרשות לעצמו, אבל השיח הזה קיים וזה מאוד מאוד חשוב.

ענבל אבנון: אני שוב פעם חוזרת ואומרת שזה נושא שאני יושבת פה ומקשיבה לדברים שעולים וכמובן שהפניות שמגיעות אלינו, זה דברים קשים ולכן שווה לחשוב על משהו שהוא באמת ברמה הלאומית, שמוחל על שוק העבודה ואז גם יוכל - - -

עליזה לביא: מה מגיע אלייך שהוא קשה מאוד?

עליזה לביא: למשל, תשתפי אותנו.

ענבל אבנון: המקרים שמגיעים אלינו זה בעיקר ברמת אי הוודאות, של סטודנטים שלא יודעים מה קורה איתם, האם הם ייגשו למבחן, האם לא, סטודנטים שעשו תוכניות, סטודנטיות שלא יכולות לחשוב בכלל על לימודים, כי הבעלים שלהן או בני הזוג שלהם נמצאים עכשיו בלחימה.

ענבל אבנון: זה המקרים שמגיעים אלינו.

ענבל אבנון: אנחנו כמובן, כלומר, אין, המוסדות, אנחנו יודעים שמוסדות הלימוד, המוסדות האקדמיים, הם גם כפופים להוראות פיקוד העורף, למשל בדרום, לצורך העניין, ככל שיש הוראת פיקוד העורף שאין חזרה לשגרה, המוסדות גם נמצאים במקום הזה של to play it by ear ולראות מה קורה כל הזמן.

ענבל אבנון: אנחנו יודעים שנערכים כמעט פעמיים בשבוע פורומים של פורום חירום שקובע רגע מה קורה, איפה הדברים עומדים, האם ניתן להגיד לסטודנטים ליצור כמה שיותר ודאות לסטודנטים.

ענבל אבנון: זה מה שמגיע אלינו.

יותם דגן: ...

יותם דגן: של צמידות של מבחנים מועדי ג', הם גם לא יודעים מתי יסתיים המבצע, אז ככה שאין איזה שהוא תאריך שממנו אפשר להתחיל להיערך, אני, לפחות מה שעולה.

יותם דגן: צמידות של מועדים של יום אחרי יום שזה מקשה, השלמת חומרים, שיעורים פרונטאליים שזה עולה כסוגיה ובאמת חוסר בהירות מה כל מוסד עושה, כי זה לא - - -

פנינה תמנו: המוסדות עצמם לא חושבים להרים את הכפפה - - -

עליזה לביא: רגע, סליחה, ור"ה, דבורה מרגוליס, ראש מינהל ור"ה, ועד ראשי האוניברסיטאות, בבקשה.

דבורה מרגוליס: שלום, נעים מאוד, אני שמחה מאוד להיות פה, היה מאוד מרגש הדיון עד עכשיו.

דבורה מרגוליס: ועד ראשי האוניברסיטאות והאוניברסיטאות במדינת ישראל, מודעות שלא לומר יותר מזה ומחבקות ומטפלות ועוסקות בנושא הזה מהיום הראשון.

דבורה מרגוליס: יש סטודנטים מגויסים, יש אנשי סגל מנהלי ואנשי סגל אקדמי מגויסים, יש את המשפחות שלהם, כמובן שכולם יודעים ומודעים והלב איתם.

דבורה מרגוליס: בכל המוסדות נערכו ונערכים והעבודה גם נעשית על בסיס יום יומי, באתרים של האוניברסיטאות יצאו וכבר יצאו ברובם והיום או מחר בטח יצאו באחרים, הנחיות מיוחדות לכל העניין של מועדי ג' ודחייה, והתאמות כאלה ואחרות, אני לא רוצה להיכנס כאן ולפרט, כי בכל מוסד יש את השיטות שלו ויהיו גם ועדות, הוקמו כבר ועדות פרטניות.

עליזה לביא: לגבי חוסר הוודאות כאן בקרב הסטודנטים, אנחנו מקבלים על זה המון פניות.

עליזה לביא: אני פניתי לפני שבועיים למשרד החינוך, כדי שתצא הודעה גורפת.

עליזה לביא: הודעה גורפת לא ניתנה לגבי האוניברסיטאות והמכללות, התשובה היתה – כל מקרה נדון לגופו.

עליזה לביא: שייפנו אלייך, תעבירי אלינו.

עליזה לביא: אסור שזה ימשיך כך.

עליזה לביא: הביטחון של הלוחמים שלנו, 30% מהלוחמים, הם סטודנטים, צריכה להיות אמירה ברורה, גורפת, לגבי הסיכויים שלהם לסיים את שנת הלימודים הנוכחית.

עליזה לביא: צריך שיעורי רענון, צריך את הפתיחה מחדש של הכיתות לפני הנבחנים.

עליזה לביא: איך אפשר לגשת למבחן כשלא סיימת את שנת הלימודים?

עליזה לביא: אז למה אתם לא יוצאים באיזה שהיא אמירה, באיזה שהיא הבנה, באיזה שהיא אמירת תמיכה.

עליזה לביא: מה זה התשובה הזאת – כל מוסד ייתן את דעתו?

עליזה לביא: למה?

דבורה מרגוליס: בכל המוסדות, מכיוון שמערכת ההשכלה הגבוהה בנויה באופן שבו היא בנויה, המל"ג יוכל להתייחס בוודאי לאמירה המערכתית יותר.

דבורה מרגוליס: אני באה בשם ועד ראשי האוניברסיטאות.

דבורה מרגוליס: בכל האוניברסיטאות ניתנו מענים, כל הסטודנטים קיבלו - - -

פנינה תמנו: לא, מענים זה לא מספיק, אני אסביר לך למה.

פנינה תמנו: כי כאשר אוניברסיטה או מכללה רוצה לגייס סטודנטים, אז את רואה את זה לא רק באתר של האוניברסיטה, את רואה את זה בכל מקום מופץ.

פנינה תמנו: אני חושבת שהמינימום, זה ממש לתת את זה בהנגשה.

פנינה תמנו: אם זה באתר, אם זה פניות שלא כל אחד שרוצה ילך לחפש את עצמו.

דבורה מרגוליס: היו פניות אישיות וסטודנטים חברי סגל קיבלו.

פנינה תמנו: מה זה פניות אישיות?

פנינה תמנו: לא, אני לא רוצה שתהיי במקום הזה, כי אני אסביר לך למה.

דבורה מרגוליס: אני אשמח לענות, אם רק תיתנו לי.

פנינה תמנו: אנחנו לא אומרים על המענים, אם נתנו מענה או לא ניתן מענה, קשה לנו לאמוד את זה.

פנינה תמנו: את יכולה לחזור ולומר את זה שוב פעם.

פנינה תמנו: אבל לבוא ולנסות לתת את זה בצורה שהיא מסודרת, סדורה.

פנינה תמנו: אנחנו לא בשנת תרפפ"ו, אנחנו בשנת 2014, הכל מתקדם ואם הם באמת רוצים להרים את הכפפה ושזה לא יהיה רק מס שפתיים, למרות שאני בטוחה שהם נתנו מענה למי שפנה, צריך לעשות את זה בצורה הרבה יותר מסודרת.

דבורה מרגוליס: אבל אני רוצה להגיד שהאוניברסיטאות ביוזמתן הודיעו שמתחילת יולי זה כבר לא שנת לימודים, זה רק באמת מענה לנושא של הבחינות ויש היערכות לנושא של, אם יש, אם מתקיימת בכל זאת בחינה, ויש הזעקה - - -

עליזה לביא: יש הרשמה לקורסים וצריך להכין תוכניות לימודים והקורסים, מסתיימת ההרשמה.

עליזה לביא: אנחנו מכירים את כל העבודה מול האקדמיה.

דבורה מרגוליס: הדברים מוכרים וידועים, לצערנו זה לא מבצע ראשון והלוואי והוא יהיה אחרון.

פנינה תמנו: איך הם מטופלים, אם הוא פונה?

פנינה תמנו: אם סטודנט או סטודנטית פונים?

דבורה מרגוליס: בואו, אולי, יושבת כאן נציגת דיקנט הסטודנטים של האוניברסיטה העברית, במקרה גם סטודנטית וגם מילואימניקית פעילה.

עליזה לביא: אני לא מקבלת ממך תשובות.

דבורה מרגוליס: היא תוכל לתת תשובה, דוגמה, לאיך האוניברסיטה העברית עושה את זה.

עליזה לביא: מי נמצא פה, מיכל נוימן, סמנכ"ל לעניינים אקדמיים ומזכירת המל"ג, בבקשה.

עליזה לביא: בואי תעשי לנו סדר.

מיכל נוימן: שלום לכולם, זה דיון לא פשוט.

מיכל נוימן: אנחנו כמובן מודעים לבעייתיות הקשה.

מיכל נוימן: הוצאנו קריאה מטעם המל"ג לכל המוסדות להשכלה גבוהה ,להתחשב בסטודנטים.

מיכל נוימן: ביקשנו לקיים שיתופי פעולה עם מוסדות שנמצאים במרכז, שגם הם דרך אגב, כמובן, נמצאים במצב לא פשוט.

מיכל נוימן: אמרה כאן נציגת ור"ה ויושבת כאן עמיתתנו מהתאחדות הסטודנטים, שהם חברים גם במל"ג ושותפים לקול הקורא שיצא מהמל"ג, לצערנו זו לא המלחמה הראשונה, זה לא המבצע הראשון, אנחנו מטפלים בכל פנייה שמגיעה ולצערנו, אנחנו עדיין בעיצומה של המלחמה.

מיכל נוימן: זאת אומרת, הדברים לא הסתיימו, מניסיוננו הבעייתיות הקשה תצא כשייגמר כל העניין, כי אז חוזרים האנשים ואז צריך יהיה לטפל בדברים.

מיכל נוימן: אין משהו שיכול לצאת כרגע באופן גורף, חוץ מהגמישות שהיא ברורה לחלוטין, במוסדות יודעים, מטפלים בזה.

מיכל נוימן: שמעתם שאין איזה שהם, דרך אגב, אנחנו גם מקבלים פניות מסטודנטים.

מיכל נוימן: יושבת לידי מי שאחראית על פניות הציבור אצלנו במל"ג, מגיעות פניות, כל הפניות נענות, גם בתוך המוסדות.

מיכל נוימן: כמובן שנקודתית פה ושם יש דברים שהם בעייתיים ואנחנו מטפלים בהם, אבל אני אומרת שוב - - -

עליזה לביא: מה לגבי נשים סטודנטיות - - -

פנינה תמנו: אני נאלצת לעזוב, תודה רבה.

עליזה לביא: תודה לחברת הכנסת תמנו-שטה, את עוזבת פיסית, אבל לא עוזבת את הנושא הזה, ברור, מחויבת אליו.

פנינה תמנו: בוודאי, בוודאי.

עליזה לביא: מה לגבי סטודנטיות, אימהות לילדים שהבעלים, בני הזוג, נמצאים - - -

מיכל נוימן: האמת היא, שזאת פעם ראשונה שזה קרה.

מיכל נוימן: בדרך-כלל הטיפול הוא במילואימניקים, בסטודנטים שיוצאים למילואים.

מיכל נוימן: אבל הפעם לראשונה פנינו למוסדות, לאחר שיצא המכתב על הבקשה שלנו להתחשב בסטודנטים שנקראו למילואים.

מיכל נוימן: ביקשנו התחשבות, גם בבני ובנות הזוג של מי שיצאו למילואים, קיבלנו הבטחה מ-ור"ה שיש התחשבות, תהיה התחשבות מלאה.

מיכל נוימן: אני שוב אומרת, אנחנו בעיצומם של הדברים.

מיכל נוימן: לכן, אני יודעת שניתנים היום מענים, אבל אם דיברו כאן על קורסים משלימים ודברים שחייבים יהיו להתקיים לאחר מכן או סיוע - - -

עליזה לביא: שמעת את יותם מדבר.

עליזה לביא: על מי יחזור ויהיו כאלה שיחזרו, שלא תהיה להם את המסוגלות - - -

מיכל נוימן: אין, לא תהיה.

מיכל נוימן: אני אומרת לך, אני אומרת לך מניסיוננו ולצערי יש ניסיון רב בעניין, זה לא פעם ראשונה.

מיכל נוימן: אין מקרה שנשאר סטודנט, בן משפחה, ללא מענה.

מיכל נוימן: לא יהיה מצב ואת יכולה לרשום את זה כאן כהבטחה של המל"ג.

עליזה לביא: את מצולמת בטלוויזיה בשידור חי, תגידי את זה עוד הפעם.

מיכל נוימן: לא יהיה מצב שסטודנט לא יסיים לימודים או לא יוכל לגשת לבחינה, כי הוא נקרא לקרב, כי בן זוגו או בת זוגו נקראו למלחמה והם לא יכלו לגשת מטעמים אישיים.

מיכל נוימן: דרך אגב, זה לא רק בני ובנות זוג, אנחנו מקבלים גם, ואנחנו יודעים, אנחנו לא צריכים לקבל פניות בשביל זה, אנשים שאומרים – אנחנו לא מסוגלים להתרכז, כעם ישראל, אנחנו בתוך עמנו אנו חיים וכולנו היינו סטודנטים ואנחנו יודעים מה זה מלחמות.

מיכל נוימן: אתה לא חייב להיות בן משפחה כדי לא להיות מסוגל להתרכז ולגשת לבחינה.

מיכל נוימן: לא יהיה מצב שסטודנט לא יסיים שנת לימודים בגלל המלחמה.

מיכל נוימן: ככל שזה תלוי בנו.

דבורה מרגוליס: אפשר הערה רק לעניין הזה?

עליזה לביא: בבקשה.

דבורה מרגוליס: ממש להשלים.

דבורה מרגוליס: מועדי ג' ניתנים לכולם, בני ובנות הזוג יקבלו את הזכויות וההקלות וההתאמות שניתנות לסטודנטים במילואים.

עליזה לביא: לא קל לקבל מועד ג'.

עליזה לביא: אז את אומרת עכשיו, רגע, רגע - - -

דבורה מרגוליס: הדברים כבר הוכרזו.

עליזה לביא: לא קל לקבל אישור למועד ג'.

עליזה לביא: הרי מותר פעם אחת, יש את ההגדרות שלכם.

דבורה מרגוליס: אבל זה מה שהתחלתי להגיד ולצערי, לא אפשרו לי לסיים.

עליזה לביא: אז בבקשה.

עליזה לביא: בבקשה.

דבורה מרגוליס: בכל המוסדות כבר התקבלו החלטות, יינתנו מועדי ג' ויהיו מועדים מיוחדים ויתמודד עם הדברים ומתמודדים עם הדברים באמת כמו שהם קורים וככל שעובר הזמן, כמובן שהבעיות יהיו מורכבות יותר, כי גם יש שנת לימודים חדשה לפתוח בעוד חודשיים וחצי.

דבורה מרגוליס: מועדי ג' יינתנו, בנות ובני זוג מקבלים ויקבלו ומקבלים את האפשרות לגשת לאותם מועדי ג' כפי שניתן לסטודנטים במילואים, יש שורה של הקלות נוספות, שבכל מוסד רוצים להפעיל בהתאם להרכב ולצרכים של אותם מוסדות ולכן הדברים הם כלליים אך גם מיוחדים.

דבורה מרגוליס: למשל, אוניברסיטת בן גוריון מפעילים תוכניות, רק אצלם יש 1,500 סטודנטים מגויסים על כל המשתמע עם הסביבה המשפחתית.

דבורה מרגוליס: הדברים ידועים, מטופלים ובאהבה גדולה.

עליזה לביא: אז הדברים לא כל כך ידועים.

עליזה לביא: אני רוצה לספר פה משהו אישי שלי.

עליזה לביא: הם לא כל כך ידועים ואם הם היו ידועים, זה היה יותר קל גם למי שבאמת מחזיק.

עליזה לביא: לי יש בת שלומדת אצלכם בטכניון, פרופ' סימה ירון, והיא אמרה לי – אימא, אני לא מסוגלת.

עליזה לביא: גם כך היא בת בין הבודדות בכיתה, היא אימא לתינוקת והיא אומרת לי – אני לא מסוגלת.

עליזה לביא: אמרתי לה – תפני, תבקשי, היא אומרת לי – למי בדיוק אני הולכת לפנות?

עליזה לביא: את מי אני מעניינת?

עליזה לביא: ואז אמרתי לה – ירדן, תפני, בטוח יש מענה והיא אומרת לי – אימא, למה שיספרו אותי בכלל?

עליזה לביא: היא פנתה, אחרי שאימא שלה דחפה אותה, הילדה בת 25 אבל תמיד הילדה שלי, אחרי שהיא הלכה ליועצת, היא אמרה לי - אימא, את לא תאמיני.

עליזה לביא: היא הושיבה אותי והיא אמרה לי – קודם כל, נתחיל בנשימות , היא הנחתה והרגיעה אותי ואימא, זה לא פעם ראשונה שיונתן יוצא למילואים, למה לא ידעתי שיש את האישה המקסימה הזאת, שתומכת, שמסייעת, שאומרת לי שגם היא תיתן לי עוד זמן במבחן, כשאני אוכל ואהיה מסוגלת לגשת לבחינות.

עליזה לביא: למה הסטודנטיות והסטודנטים שלנו לא יודעים שיש ושאפשר?

עליזה לביא: זה היה הרבה יותר קל ונוח וידידותי.

עליזה לביא: רק בסוף שנה ג' היא מגלה שיש כזאת אישה מקסימה שתומכת.

עליזה לביא: בבקשה.

סימה ירון: זה מפליא אותי שלא יודעים, כי כל סטודנט קיבל באופן אישי מכתב לאן הוא יכול לפנות אם יש לו בעיה כלכלית ואם יש לו בעיה אישית ואם יש לו בעיה אקדמית.

סימה ירון: יש מענה וכתובת לכל, לצערי באמת, אנחנו כבר מאוד מנוסים ויש לנו ועדות קבועות כבר אפשר להגיד במירכאות למקרים האלה, אנחנו, יש לנו כבר נהלים למצבים כאלה ויש את האנשים שכבר טיפלו בהרבה מאוד מקרים כאלה והמערכות קמו לתחייה, ישר עם ההתחלה של הצווי 8.

סימה ירון: אני רוצה להתייחס רגע דווקא למקרה של מועדי ג' שמנפנפים בהם כאן.

סימה ירון: אנחנו בטכניון דנו כל יומיים מה אנחנו מודיעים לסטודנטים ואנחנו סיימנו את מועדי א' רק ביום שישי האחרון.

סימה ירון: אחת הבעיות הכי קשות, מתוך הניסיון שלנו היא שסטודנט מתחיל את הסמסטר הבא עם מטען כבד של חמישה, שישה, שבעה מבחנים של מועדי ג', מסמסטר קודם בגלל מילואים או כל מיני סיפורים אחרים וההחלטה שלנו היתה לפני שאנחנו באים לסטודנטים ואומרים להם באופן גורף – תהיה לכם את האפשרות לגשת למועד ג', תעזבו עכשיו את מועדי א', לבוא להפך, בקריאה – תעשו כמה שאתם יכולים למועד א'.

סימה ירון: אנחנו מנסים כן לשמור על כמה שאפשר יותר שגרה.

סימה ירון: תיגשו למועדי א', אחר-כך יהיה בסדר, אחר-כך יהיו ועדות, כל מי שירגיש שיש לו בעיה עם מה שהוא ניגש ומה שהוא לא ניגש, תהיה כתובת לפנות, אבל תנסו לעשות מה שאתם יכולים לעשות כרגע.

סימה ירון: עכשיו, בסיום מועדי א', באמת נכתב מכתב שהוא אמור להגיע לסטודנטים היום או מחר, שייתן קצת יותר מידע לגבי האפשרויות של מועדי ג', קבוצות שונות, יש לנו את המילואימניקים, יש לנו את בני המשפחה של המילואימניקים ולוחמים שזה לא רק הנשים, זה גם יכול להיות אחים.

סימה ירון: יש לנו את תושבי הדרום ויש את הסטודנטים שבאמת נאמר פה, מרגישים נפגעים בלי להיות שייכים לאף אחת מהקטגוריות האלה ולכל אחד יהיה את המענה שלו כשגם אנחנו נדע איפה אנחנו עומדים, כשנדע אם אנחנו יכולים לעשות מועדי ב' או לא יכולים לעשות מועדי ב'.

סימה ירון: הדברים נשקלים כל יום להלאה, מתוך הראיה המרחבית של מה שקורה במערכת בכלל.

סימה ירון: והכתובת קיימת לכל סטודנט, אם הוא רוצה לגשת, הוא מוזמן.

ענבל אבנון: גבירתי יושבת הראש, אם אפשר רק באמת משפט, באמת, יש עכשיו התגייסות וכן היינו מבקשים לצמצם את אי הוודאות ככל הניתן לסטודנטים ולסטודנטיות במקרה הזה, נשות המילואימניקים, בעלי ובני הזוג של המילואימניקיות, לצמצם את אי הוודאות ככל הניתן ובאמת כמה שפחות בירוקרטיה כשכולנו נחזור לשגרה, שלא נצטרך שוב פעם לחזור על הסיפור הזה.

ענבל אבנון: זאת הבקשה שלנו.

עליזה לביא: אבל כרגע אנחנו מבינים שמקרים שפונים, יטופלו.

עליזה לביא: אין פה אמירה גורפת, לא שמענו את זה לא על ידי ור"ה ולא על ידי המוסדות עצמם.

ענבל אבנון: מחר אמור להתקיים בוועדת החינוך, דיון ספציפי שאמור לעסוק בזה ואני חושבת שגם ישבו כל הגורמים הרלוונטיים כדי באמת לראות איך אפשר לטפל כמה שיותר באמת, שסטודנטים - - -

עליזה לביא: הדיון הוא מחר בראשות חבר הכנסת מצנע ואנחנו נצטרף אליו, זה יהיה על הסטודנטים עצמם.

עליזה לביא: אנחנו פה ביקשנו לדבר על נשות הסטודנטים ואני שומעת כאן שהתשובות ניתנות.

עליזה לביא: כלומר, יהיה מענה.

עליזה לביא: אתם אמרתם שיהיה מענה לכולם.

עליזה לביא: זה מה שאת אמרת.

עליזה לביא: את חזרת ואמרת את זה.

עליזה לביא: אז הדברים ברורים.

עליזה לביא: חברת הכנסת גילה גמליאל, בבקשה.

גילה גמליאל: ברשות

גילה גמליאל: כם, אני ממש מתנצלת, יצאתי באמצע ישיבה של ועדת הכספים, שדנה בסוגיית ביטול המע"מ, מע"מ אפס לזוגות צעירים.

עליזה לביא: תודה שהצטרפת אלינו.

גילה גמליאל: רק ברשותך, באתי לומר מספר דברים וברשותכם.

גילה גמליאל: ראשית, זה בהחלט חובה וחשיבות עליונה לדאוג לבני הזוג של מי שמשרתים במילואים וכאן אני חושבת שזה בא לידי ביטוי בפסיפס מאוד מאוד רחב של דברים.

גילה גמליאל: אני מבינה שהסוגיה של האקדמיה עלתה גם כאן.

גילה גמליאל: חשוב לציין שלעתים בשעות האלה מקבלים תמיכה גורפת, אבל לצערי, כשמגיעים לפרקטיקה יש הרבה מאוד בעיות שכן מקבלות ביטוי במוסדות להשכלה גבוהה וכאן מלבד הקריאה שלטעמי צריכה לצאת מטעם הוועדה ליותר פתיחות בנושאים האלה ובהחלט אם זה נשות המילואימניקים ואם זה בני זוג של מי שמשרתים במילואים, אז כאן יש חשיבות עליונה בעיקר בעיתות המבצע.

גילה גמליאל: צריך לעגן את זה גם באופן גורף לעתיד לבוא ולהבין שהמשמעות של תקופת המבצע היא דברים שקיימים בשגרת היום למי שמשרתים במילואים באופן כללי ועקבי ועל כן צריך לדעתי לעגן את זה בצורה לא של, לא שכל מוסד אקדמי על בסיס הרוח וטוב לב המרצים וצריך לבחון איך פשוט מעגנים את הסוגיות האלה שהן יהיו מספיק בהירות, לשגרת יום ולא רק למצב החירום שאנחנו נתונים בו כיום.

גילה גמליאל: זה דבר אחד.

גילה גמליאל: לטעמי, יש דברים נוספים שצריך פשוט להכיר בהם.

גילה גמליאל: כל ההיבט של הסיוע, גם בטיפול בילדים, צריך לציין שאנחנו בעידן חדש שבו שני בני זוג עובדים ובסיטואציה כזאת שיוצאים למילואים לפרקי זמן מאוד גבוהים, יש לזה השלכות גם כלכליות וצריך את כל הנושאים האלה פשוט לעגן כחבילה ידועה בזמן שאנשים יוצאים למילואים וזה ייתן את המענה הנכון.

גילה גמליאל: אני חושבת שעכשיו היא שעת הכושר לבצע את הדברים האלה.

עליזה לביא: נכון.

גילה גמליאל: כלומר, אם נמתין עם זה, אז הדברים מתמסמסים לצערנו עם הזמן.

עליזה לביא: זה סוג של שעת רצון לבוא ולארגן את הדברים.

גילה גמליאל: היום יש את ההבנות, היום יש את התובנה, היום יש את ההוקרה על כל הפעילות של חיילי וחיילות המילואים וכאן צריך, לטעמי, לבחון איך מעגנים את זה בעת הזו, לשגרת יום, על-מנת שבהחלט לא תיפגענה לא משפחות ובטח לא בני זוג של מי שמשרתים במילואים.

גילה גמליאל: אז אני כאן לסייע בכל מה שצריך בנושא הזה ואני מתנצלת שאני חוזרת לטפל בנושא אחר.

גילה גמליאל: תודה רבה.

עליזה לביא: אנחנו עוברים אלייך.

מיכל רביבו: אני דיקן הסטודנטים במכללה האקדמית אחווה.

מיכל רביבו: המכללה סגורה בהנחיות פיקוד העורף ולמרות שהמכללה נמצאת תחת שגרת הזעקות, הסגל המנהלי עובד כמיטב יכולתו, לאורך כל התקופה הזו, למרות שחלק ניכר מהסגל המנהלי בעצמו, אימהות לילדים קטנים, כולם בעצם, רוב, 90% מעובדי המכללה הם בעצמם בטווח ה- ובסיטואציה מאוד לא נעימה, נותנים מענה כולל אם צריך מהממ"ד בבית, מתחברים ולתת מענה לכל הסטודנטים.

מיכל רביבו: אין מצב שסטודנטים לא מקבלים מענה.

מיכל רביבו: אין הודעה שנשארת שלא חוזרים אליה וזה חוץ ממיילים והודעות שיוצאות אל הסטודנטים, גם דרך אגודת הסטודנטים וגם דרך אתר המכללה וגם מיילים ואס-אם-אסים, לכל סטודנט במכללה.

מיכל רביבו: אחת הבעיות באמת זה הנושא של האי ודאות.

מיכל רביבו: כמכללה שהיא סגורה, אנחנו לא יכולים לדעת איך נחזור, אין לנו, התסריטים לחזרה לשגרה הם אין סופיים ועד שלא נדע מתי חוזרים לשגרה, אנחנו לא יודעים איך נחזור לשגרה וכשסטודנטים באמת, עיקר הבעיה, האם ביום ראשון יהיה מבחן?

מיכל רביבו: אני לא יודעת.

מיכל רביבו: זאת אומרת, מצד אחד, אנחנו אומרים – ניתן לכם כמה זמן שצריך כדי לחזור לשגרה, קחו, מהרגע חזרה לשגרה, לפחות ארבעה ימים לא יהיו מבחנים, כדי שתחזרו.

מיכל רביבו: מצד שני, כל דחייה עלולה לגרום נזק נוסף ולפגוע באינטרסים אחרים של סגירת התואר ואת זה צריך לקחת בחשבון.

מיכל רביבו: היכולת להקטין אי ודאות היא מוגבלת.

עליזה לביא: מחר תתקיים ועדה בראשות חבר הכנסת מצנע שתהיה באמת נקודתית.

עליזה לביא: אנחנו רוצים להתייחס לנושא של בני זוג ובנות הזוג.

מיכל רביבו: הקטע של בנות זוג, בדיוק.

מיכל רביבו: יש היום זכויות למשרתי מילואים, הנושא של זכויות של נשות משרתי מילואים צריך להיות מעוגן בנהלי התאמות של המועצה להשכלה גבוהה, בלי קשר למבצע כזה או אחר.

מיכל רביבו: כמו שסטודנט שאשתו ילדה, מקבל שבוע חופש, סטודנטית שבעלה יצא למילואים, יהיה זכאי גם וזו צריכה להיות שוב, לא שעת רצון של מוסד אקדמי אלא הנחיה מהמל"ג, באופן גורף, בלי קשר למבצע כזה או אחר.

עליזה לביא: אז הנה, כבר יש לנו המלצה למל"ג ואנחנו נשמח מאוד שתכריזו עליה באופן גורף ולא נתון לחסדים של מוסד כזה או אחר.

מיכל רביבו: ובלי קשר, גם למבצע.

מיכל רביבו: זאת אומרת, באופן גורף כל שירות מילואים, אותה סטודנטית, בעיקר הוא לסטודנטית אימא לילדים, בזמן שבעלה במילואים, שתהיה לה האפשרות למועדי ג', כדי להתארגן.

מיכל רביבו: נקודה שעלתה בעקבות הדברים שנאמרו בתחילת הפגישה.

מיכל רביבו: זכויות של יתומים חללי צה"ל.

מיכל רביבו: אחר כך להשכלה גבוהה, הקושי שלהם אחר כך להתגייס ולהשלים לימודים גבוהים.

מיכל רביבו: אני חושבת שצריכה אולי לקום קרן מלגות ליתומים של חללי צה"ל שתעזור לאותם יתומים להשתלב אחר כך בהשכלה הגבוהה, למרות שכל מוסד אקדמי, אני בטוחה, נותן איזה שהוא דירוג נוסף ליתום באשר הוא, לקבלת מלגות.

מיכל רביבו: המלגות האלה בדרך כלל לא מכסות מאה אחוז שכר לימוד והתקציבים של המוסד הם מוגבלים ולכן צריכה להיות קרן מלגות ליתומי צה"ל.

עליזה לביא: שמענו מקודם על גילאי 21, שהוא לא מוכר.

מיכל רביבו: אבל מה עם זה שהיה בן 21?

עליזה לביא: אנחנו בסוגיות הללו נקיים, פשוט הזמן אוזל לנו ואני רוצה לחזור אלייך, בבקשה.

עליזה לביא: רק שוב תציגי את עצמך, בבקשה.

חגית גיבור: שמי חגית גיבור.

חגית גיבור: אני ככה מרגישה מכובדת לשבת פה עם כולם, אני לא באה לא עם תואר של יו"ר, מנהל, או משהו כזה, אני בסך הכל אזרחית פשוטה מהשורה.

חגית גיבור: אני קצת אסביר, ממש בקצרה, מה עשיתי ואז אני אציף את הדברים שלדעתי לא קיבלו פה מענה קודם או לא עלו, אני לא ראיתי.

חגית גיבור: היוזמה שאני התחלתי, יוזמה פרטית.

חגית גיבור: אני הייתי סטודנטית, אימא לתינוקת בת כמה חודשים שגם עברה ניתוח ואחות שכולה טרייה במבצע עופרת יצוקה ואישי היקר היה בתוך עזה וזה היה תקופה נוראית.

חגית גיבור: לא ידעתי למי לפנות, לא זוכרת שפנו אלי, לא , זו היתה תקופה ממש זוועתית ומדברים על מתי או זה, הקושי הוא היה שלי בתור אישה של איש בצבא, הוא לא חזר עם איזה טראומות, אני הייתי צריכה אחר כך לעבד את הטראומות ואני בכוונה מביאה את המקרה שלי כי זה אולי נשמע מקרה קיצון שגם היה פיגוע וגם בדיוק ילדתי והיא עברה ניתוח וגם הוא היה וגם וגם וגם, אבל אלה גם המקרים שאני בעיקר נחשפת אליהם ולכן אני אומרת, אני פתחתי באיזה שהוא מיזם מאוד אישי, גם כן כמו ירושלמים, אבל ברמה ארצית.

חגית גיבור: קיבצתי אצלי רשימה של מאות מתנדבים.

חגית גיבור: הגיעו אלי גם קרובים מחו"ל עם כל מיני כספים כדי לעזור בארוחות וכאלה והתחילו להגיע אלי נשים ששמעו או כאלה שאמרו על הקרובות שלהן.

חגית גיבור: יש את הדברים שבהם כחברה, אנחנו תמיד עוזרים וזה צריך נראה לי להישאר בידיים של החברה, לסייע עם הארוחות, עם הכספים וזה.

חגית גיבור: אבל יש כמה נושאים שעלו שאני לא יודעת אם אני בתור מתנדבת אזרחית אמורה לטפל בדברים האלה.

חגית גיבור: והדברים האלה בעיקר עלו או מנשים שגרות בדרום ואז באמת יש מקבץ של דברים ביחד, שבוא נגיד כך, יש אנשים שגם ככה הם חלשים או גם ככה הם במצב לא פשוט ואז מגיע המבצע או המלחמה וזה הקש ובמקרים האלה, אני לא יודעת אם יש מענה.

חגית גיבור: לדוגמה, אישה באשדוד שהבית שלה בכלל לא ממוגן והיא עם שני ילדים ובעלה היה מובטל לפני שהוא יצא והיא המפרנסת היחידה ולא רק שהיא המפרנסת היחידה, היא איזה עובדת קבלן במפעל.

חגית גיבור: עכשיו היא מתחננת אלי למצוא לה עזרה, בגלל שהיא לא יודעת מה לעשות.

חגית גיבור: מתקשרים אליה מהעבודה ואומרים לה – אנחנו מוצאים לך מחליפה, את לא יכולה לבוא לעבודה, היא עם שני ילדים, אני מעלה כאן את סוגיית הקיץ והקייטנות.

חגית גיבור: אם דיברו על למצוא איזה שהוא משהו עם המתנ"סים, זה קיץ, רוב המלחמות שלנו משום מה קורות בקיץ, חייבים לעזור לאנשים האלה איכשהו.

עליזה לביא: באשדוד אסור היה להתארגן בקייטנות.

רבקה ורבנר: מותר לי להשיב?

רבקה ורבנר: אני ממשרד הכלכלה.

עליזה לביא: כן.

רבקה ורבנר: אחד ההורים יכול להישאר בבית מבחינה חוקית, זה ההסכם שמתגבש.

עליזה לביא: אבל המעסיק לא מקבל את זה.

עליזה לביא: היא עובדת קבלן.

רבקה ורבנר: בכל מקרה, אני חושבת שזה אחד המקרים שיידונו כמקרה ספציפי מיוחד.

רבקה ורבנר: אבל בגדול, גם בעמוד ענן, גם בעופרת יצוקה, גם במקרים קודמים וגם בהסכם שאני יודעת - - -

עליזה לביא: אבל מה התשובה לאותה אישה שהיא עובדת קבלן?

רבקה ורבנר: אחד ההורים, היא אמרה שהבעל מובטל.

עליזה לביא: אחד המקרים, אחד הדברים המזעזעים שראיתי זה מודעת אבל של בנק ישראל, של קרנית פלוג חתומה עליה, שבה אימא של משה מלקו זיכרונו לברכה, והיה כתוב במודעה שאנחנו משתתפים בצער הגברת, גב' מלקו, בסוגריים – עובדת קבלן.

עליזה לביא: מודעה של בנק ישראל.

עליזה לביא: אז כנראה זה מעמד אחר באבל או את מי צריך ללכת לנחם או לא צריך ללכת לנחם, אבל זו תעודת עניות לבנק ישראל וזו ממש ממש ממש הבנה של איפה נמצאים אנשים.

עליזה לביא: כי אם כרגע אנחנו שומעים על מקרה של אישה שאומרים לה – אין לך מה לחזור כי נמצא לך מחליפה, הרי אין לה שום זכויות.

עליזה לביא: יש עובדי שעה, יש עובדי קבלן.

רבקה ורבנר: אני חייבת לשאול.

רבקה ורבנר: במקרה הספציפי, אם הבעל מובטל, למה הוא לא נשאר?

עליזה לביא: כי הוא במילואים.

רבקה ורבנר: הבעל במילואים?

חגית גיבור: הרי על זה אנחנו מדברים פה.

רבקה ורבנר: אחר-כך היא תוכל לפנות לבית הדין, לדעתי.

עליזה לביא: איזה בית דין, היא עובדת קבלן?

רבקה ורבנר: זאת הבעיה.

רבקה ורבנר: תראי, ההסכם הזה מתגבש, ההסכם הזה הולך ומתגבש בין האוצר לבין העובדים וזה הסכם שיושב בוועדת חוץ וביטחון.

חגית גיבור: אבל הנה, משפחות אחרות שגם כן יוזמה פרטית של גיוס כספים מאנשים, מאזרחים טובי לב, לעזור לשתי משפחות שונות שבני המשפחה שלהן מגויסים ועזרו להם תמיד גם בעבודות של סטודנטים או תשלום שכר הדירה ועכשיו דופקים להם על הדלת והם לא יכולים לשלם את שכר הדירה ואנשים מרימים יוזמות פרטיות להרים להם 5,000 שקל בשלב ראשון, כדי לשלם להם שכר דירה עכשיו, זה לא יעזור להם אחר כ.

רבקה ורבנר: אני לא יכולה לענות על השאלה שהיא אומרת עכשיו, היא לא בסמכותי.

רבקה ורבנר: אני יכולה לדבר רק על מה שאני עוסקת בו וזה בנושא של יחסי עבודה.

רבקה ורבנר: קודם כל, החוק וההסכמים הקודמים אפשרו.

רבקה ורבנר: נכון, יש בעיה ספציפית, אבל הבחורה הזאת צריכה לנסות לעמוד על דעתה בעניין הזה, אולי לשלוח מכתב מעורך דין, לערב את ההסתדרות.

חגית גיבור: בואי נגיד שאימא לשני ילדים קטנים באשדוד, כרגע - - -

רבקה ורבנר: אני לא רוצה לקחת אלי, אני לא רואה את הדברים כנוחים בשטח ואני רואה את הבעיות בשטח ואני אומרת שבסך הכל ההסכם שהולך ומתגבש ונדמה לי שוועדת חוץ וביטחון מצויה מאוד בפרטים שלו, כך שאת יודעת יותר טוב ממני, הוא הסכם שכן יאפשר לאחד ההורים, זאת אומרת, שאחד ההורים יוכל להישאר עם הילדים עד גיל 14 ולא יפוטר, פלוס יגיע לו פיצוי על הימים האלה.

חגית גיבור: גם במגזר העסקי?

עליזה לביא: כן.

רבקה ורבנר: בהרבה מהמקרים הבעיה שלנו היא שהחוק לא קבע את זה.

רבקה ורבנר: במקרה הזה, ההסכם הולך ומתגבש לכיוון הזה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: עוד דוגמה?

חגית גיבור: אמרתי קודם על הדרום בכלל, הרבה מהפניות זה בקשה לעזרה עם הילדים, כי אישה שנמצאת כרגע בבית ואני שמה רגע את הצד של העבודה - - -

עליזה לביא: איך פונים אלייך?

חגית גיבור: האזרחים הטובים שהעבירו כנראה שאני לא, שוב, לא מזלזלת בכותרות ובזה, אבל כשאנשים מתגייסים ביוזמה פרטית - - -

עליזה לביא: אז איך, מה מקישים בפייסבוק, כדי להגיע אלייך?

חגית גיבור: יש לי דף שנקרא מתגייסים בשבילך ויש, פשוט הפיצו את זה אנשים טובים, את האי-מייל שלי, את הטלפון.

חגית גיבור: אני חייבת להגיד שאני לא עשיתי כלום בשבוע האחרון, חוץ מלגייס את זה ומצאתי כמה בני נוער שעזרו לי.

חגית גיבור: כמו שאמרה רחל עזריה מהירושלמים, זה המון עבודת נמלים.

חגית גיבור: היה לי הרבה יותר קל, כמו במקרה של ירושלים, אם הייתי יכולה להפנות בכל אזור ועיר למי שזה.

חגית גיבור: ניסיתי לפעמים להפנות גם כמובן לאתרים שמציעים כל מיני דברים, מעברי דירה, דיברו על לתת הארכה לדברים.

חגית גיבור: מישהי שעברה לבד ועכשיו חייבים לסייד את הדירה שהם עזבו ועוברים שבועות ודברים כאלה הרבה פעמים נתונים לחסדים של אנשים טובים, כאלה טובים פחות או יותר.

קריאה: אני אגייס לך סטודנטים.

חגית גיבור: אוקיי.

עליזה לביא: הנה, בבקשה, כבר למדנו.

עליזה לביא: אז אני רוצה לעבור לציפורי.

חגית גיבור: חשוב לי כן להגיד, רק בקטע הכלכלי, ששוב ושוב עלה מנשים, הפיצוי שמקבלים מהמילואימניקים הוא טוב ויפה אבל הוא בא במקום משכורת, הוא לא לוקח בחשבון בייביסיטר והוצאות נלוות וכל המצב הקשה הזה שצריך איכשהו להתנהל, גם כאלה שכן איכשהו הולכות לעבודה ומנסות למצוא פתרונות.

חגית גיבור: צריך לקחת את זה בחשבון ואיזה שהם פתרונות לילדים והדבר האחרון שעלה כאן זה הנושא הנפשי שאני יודעת שככה קצת דיברתי על זה, אולי כן ראוי להביא את זה למודעות.

חגית גיבור: רחלי דיברה על ליצור פניות לאנשים.

חגית גיבור: אני הרבה פעמים מפעילה אסרטיביות נחמדה.

חגית גיבור: יש איזה שהוא מצב אצל אנשים, אני לא יודעת אם זה איזה ג'וק שאנחנו איזה שהוא סופר וומן והקושי לבקש או להגיד קשה לי הוא עצום.

חגית גיבור: יש תחושה שעכשיו הבעל במילואים ואני חייבת להיות - - -

עליזה לביא: אנחנו צריכים לנעול את הישיבה.

עליזה לביא: אז תודה.

חגית גיבור: הקושי הנפשי מאוד גדול.

חגית גיבור: תודה.

עליזה לביא: ציפורי, בבקשה.

ציפורת שימל: אני אתייחס בקצרה.

ציפורת שימל: אז אנחנו באמת כתנועת נשים מקבלות פניות רבות של נשים בימים האלה ואנחנו משתדלות באמצעות 30 סניפים שקיימים אצלנו ופזורים באמת בכל רחבי הארץ, משתדלות לתת מענה לפניות שמתקבלות אלינו בסניפים אצלנו.

ציפורת שימל: אני רוצה להתייחס לאיזה שהוא נושא חקיקתי שאני חושבת שיכול לסייע מאוד לנשים והפניות האלה, ביחס לנושא הזה מגיעות אלינו בעצם לאורך כל השנה, לאו דווקא בתקופה הזו ובתקופה הזו זה כמובן צף ועולה, וזה הנושא שבאמת אנחנו גם במהלך שירות המילואים הפעיל, אנחנו רגילים שבעצם בני הזוג, הבעל שנמצא במילואים, הוא זה שבעצם הוא נושא בנטל המרכזי, כאשר בפועל, מה שקורה כמו שנאמר כאן וזה נכון באמת בעידן המודרני, יש הרבה פעמים חלוקה.

ציפורת שימל: זאת אומרת, אם הגבר לוקח את הילדים בבוקר, אז האישה לוקחת אחרי הצהריים ובמצב הזה, בעצם, היא צריכה להתנהל גם מהמקום הזה, גם מהמקום האחר וזה פוגע באופן ישיר בשעות העבודה וזה מוריד משכרן של אותן נשים באופן ישיר והמון נשים נפגעות כתוצאה מהעניין הזה.

ציפורת שימל: אנחנו בעצם מדברים על הצעת חוק שעוד משנת 2007 רצה וזה הנושא של הזכות להיעדר מהעבודה, כאשר בן זוג נמצא באיזה שהוא שירות מילואים פעיל ואם אנחנו מדברים על המצב שנמצא היום, אז אנחנו מדברים על מבצע.

ציפורת שימל: הדבר הזה היה קיים במבצע חומת מגן והרעיון הוא בעצם ליישם את הנוהל הזה שקיים, שהיה קיים במבצע חומת מגן ולאפשר מינימום של שעה היעדרות לאותן נשים, להיעדר או בבוקר או אחר-הצהריים, המינימום מבחינת הצעת החוק מדברת על שעה, כאשר כמובן יש אפשרות להרחיב את זה מעבר לכך.

ציפורת שימל: הרעיון הוא, שבאמת אותן נשים, זה לא איזושהי הטבה שניתנת לנשים, אתה זה צריך להבין.

ציפורת שימל: מדובר פשוט על למנוע פגיעה ודאית בשכרן של אותן נשים.

ציפורת שימל: זה בעצם מחזיר אותנו לאותו מצב שקיים, לעומת אפילו להשוות אותן לנשים אחרות שבעצם לא נמצאות באותה הסיטואציה והרעיון הוא באמת לתת איזה שהוא מרחב נשימה לאותן נשים שגם צריכות הרבה פעמים, מעבר לעובדה שהשכר שלהן נפגע, הן גם צריכות לקחת בייביסיטר לאותם זמנים ואז גם עוד פעם, יש כאן עוד איזה שהוא נטל כלכלי ובעצם המשפחה נכנסת גם, גם במובן הכלכלי, לאיזה שהוא נטל מאוד גדול.

ציפורת שימל: הצעת החוק הזאת תקועה היום בגלל הנושא של האוצר.

ציפורת שימל: אנחנו עוקבים אחריה באופן מאוד צמוד.

ציפורת שימל: זאת הצעת חוק שהיום תקועה על-ידי האוצר והאוצר אומר שמבחינה תקציבית הוא לא מסוגל לקדם את זה.

ציפורת שימל: אנחנו חושבים שדווקא במצב היום, ואולי באמת הוועדה תוכל לסייע בעניין הזה, ובאמת, לקדם את ההצעה הזו.

עליזה לביא: מי הניח את ההצעה הזו, איתן כבל?

ציפורת שימל: מי שהיום נמצא ובעצם יזם את ההצעה הזאת הוא חבר הכנסת איתן כבל.

ציפורת שימל: כמו שאמרתי, ההצעה הזאת מגולגלת כבר משנת 2007 והיו לה הרבה יוזמים והרבה אנשים שעמדו מאחוריה, אבל היא פשוט תקועה היום והיא, היום אני חושבת, יותר מתמיד, צריכה להיות - - -

עליזה לביא: זו שעת רצון.

ציפורת שימל: בדיוק כך, אני ממש מסכימה.

עליזה לביא: דוברת אחרונה שלנו, עו"ד דנה מנדאל, שדולת הנשים, בבקשה.

דנה נאור מנדאל: תודה רבה, אהיה קצרה ותכליתית.

דנה נאור מנדאל: לגבי עזרה פרקטית, אנחנו לא יכולות לעזור הרבה אבל יש לנו קו פתוח לזכויות נשים בעבודה, שייעוץ משפטי בחינם.

דנה נאור מנדאל: בשבועות האחרונים קיבלנו הרבה מאוד פניות על הנושא של בנות זוג של מילואימניקים.

דנה נאור מנדאל: רוב התשובה לרוב היא שאין זכות חוקית מסוימת, אבל זה הרבה פעמים עוזר ולהתייעץ עם עורכת-דין.

דנה נאור מנדאל: אז אפשר לחפש אותנו בפייסבוק ובגוגל ב- 6120000.

דנה נאור מנדאל: אז הכל ככה, הקמב"ציות שנמצאות פה, מוזמנות להפיץ את זה.

דנה נאור מנדאל: הצעה פרקטית נוספת, לאיש הצבא פה.

דנה נאור מנדאל: דיברנו על הפצת המידע.

דנה נאור מנדאל: לא בזמן מלחמה, שהכל טלפוני, אבל רוב המילואימניקים מקבלים איזה שהוא מסמך, גם אני, לא משנה, תמיד מקבלים איזה שהיא תכתובת להכין פלאייר, אפילו לא צריך, זה המוקד, זה הטלפון, דעי את זכויותייך.

דנה נאור מנדאל: אני רוצה לומר, אנחנו בשדולת הנשים, זה ככה קשור ולא קשור, פנינו לשר האוצר, לשר הכלכלה ולשר הביטחון, כתבנו גם אותך, אם אינני טועה, בכלל בנושא ניתוח מגדרי של הפיצויים.

דנה נאור מנדאל: ב- 2006, פורום נשים לתקציב הוגן בכלל פרסם ניתוח מגדרי מרתק על כל מנגנון הפיצויים של מלחמת לבנון השנייה והראה, כמו שעלה פה, איך שוב ושוב נשים נופלות בין הכיסאות, בין אם זה עצמאיות, לא דיברנו על זה בכלל, שפשוט לא מסוגלות לתפקד ועל זה אין שום פיצוי, על הפסד העבודה ואני ככה קוראת לך כמי שהנושא בדמה ובליבה, לרוץ עם זה הלאה, כי אנחנו בטוחות שגם היום מדברים על מנגנון פיצויים, אבל אחד הדברים וזה עלה, כל הנושא הזה של מנגנון הפיצויים הוא בדיעבד.

דנה נאור מנדאל: את בתור אישה, לא משנה, או גבר, מי שנשאר בבית, אין לך שום דרך לדעת אם תקבלי שכר על היום הזה או לא, וגם בדרך כלל אנחנו בעימות עם המעסיקים, אבל פה אני חושבת שכולנו יד ביד כי גם המעסיקים בעצמם - - -

עליזה לביא: חד משמעי, תוסיפי לזה את הנתון שיש פער של 100% בין מי שלא הגיעה לעבודה, כלומר, עם מי שהגיעה.

דנה נאור מנדאל: ברור, בנתון הזה פנינו וביקשנו.

עליזה לביא: מאה אחוז לרעת הנשים, שלא הגיעו לעבודה.

דנה נאור מנדאל: אנחנו בעצם ביקשנו.

דנה נאור מנדאל: הפנייה הנקודתית היתה לפצות לא רק את הנשים שנעדרות באפס עד 40, כי גם אני, כתושבת תל אביב, לפעמים נעדרת מהעבודה - - -

עליזה לביא: עוד נפנה בעניין, כן.

עליזה לביא: אני חייבת לנעול את הישיבה ואני רוצה להודות לכולכם שהגעתי.

עליזה לביא: אני יודעת שזה לא היה פשוט להגיע לכאן היום ולומר תודה בקול לכל היוזמות החברתיות.

עליזה לביא: אין ספק שיש לנו הרבה מה לעשות ביחד וננצל את שעת הרצון הזאת כדי לנסות לקבע חלק מהדברים שעלו כאן, אם בחקיקה ואם בהרחבה של חוקים ואם בתקנות ועוד.

עליזה לביא: אז אני רוצה לסכם את מה שדיברנו – הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי שולחת תנחומים למשפחות השכולות ואיחולי החלמה לפצועים.

עליזה לביא: הוועדה סבורה שסיוע והקלות למשפחות הנמצאות בעורף בעוד בני הזוג משרתים במילואים, חשובה ומחייבת גם כמובן למשפחות וגם לאנשי המילואים המצויים בחזית.

עליזה לביא: הוועדה מברכת על היוזמות הברוכות שעלו מהשטח ותפעל לאימוצן על-ידי הגורמים הממשלתיים והציבוריים.

עליזה לביא: הוועדה פונה ליושב ראש המרכז לשלטון מקומי וגם ליושב ראש החברה למתנ"סים, שילמדו את המודלים שעלו כאן, בטח ששמענו כאן בהרחבה, אלו שפותחו על-ידי תנועת ירושלמים וגם על-ידי הדברים של מתגייסים בשבילך, אמרת?

עליזה לביא: אני רוצה לוודא שאני מדויקת, ותבקש את אימוצן בכלל הארץ.

עליזה לביא: הוועדה תפעל לאימוץ הזכויות לבני ובנות זוג של אנשי המילואים במגזר הציבורי, גם בשוק הפרטי.

עליזה לביא: הוועדה תפנה בנושא לנשיא התאחדות התעשיינים ונשיאות הארגונים העסקיים וליושב ראש ההסתדרות החדשה בנושא.

עליזה לביא: הוועדה רשמה לפניה את הודעת נציגת המל"ג ומציעה שכל סטודנט או בן זוג לא ישלים שנת לימודים, שלא תהיה מציאות שסטודנטים לא ישלימו שנת לימודים מאחר והם השתתפו במבצע.

עליזה לביא: הוועדה רשמה לפניה את הצורך בתיקון חוק הארכת המועדים, מכיוון שהכנסת יוצאת לפגרה והחוק לא יקודם בתקופה הזאת.

עליזה לביא: הוועדה תבחן את האפשרות שיתקיים יישום על ידי פנייה לרשויות הציבוריות לדחיית התשלומים והוועדה תקיים ישיבה משותפת עם הוועדה, ועדת חוץ וביטחון בראשות חבר הכנסת אלקין, בנושא הסיוע והטיפול באלמנות צה"ל בנושא שהתחלת בו ולא הספקנו לגעת לעומקו ואנחנו נקיים ועדה משותפת בנושא.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: המשך יום שקט לכולם, להתראות, הישיבה נעולה.