הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 80, 2014-05-21 09:40

עליזה לביא: בוקר טוב.

עליזה לביא: יום רביעי, 21 למאי 2014, כ"א באייר התשע"ד.

עליזה לביא: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בנושא של תקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעביד) (תיקון),התשע"ד-2014.

עליזה לביא: כולנו מתכנסים כאן הבוקר ואני מזכירה שבשנת 2013 מפרסם מבקר המדינה דוח ובו הוא מתייחס לנושא של הטרדות מיניות ולטיפול בהטרדות המיניות במוסדות להשכלה גבוהה.

עליזה לביא: מהדוח עולה כי השכיחות של תופעת ההטרדות המיניות במוסדות להשכלה גבוהה בישראל גבוהה יחסית, אם אנחנו משווים למקומות אחרים, וזה בעיקר בגלל ההיררכיה בתוך מוסדות ההשכלה הגבוהה והתלות שמאפיינת את סוג ההיררכיה במוסדות האקדמיה.

עליזה לביא: אני מזכירה לכולם שבשנה שעברה ציינו כאן יום הסטודנט.

עליזה לביא: יש לנו ימים ייעודיים, בעקבות בקשות כאלה ואחרות והסטודנטים נוהגים מדי שנה לקיים כאן במשכן הכנסת יום שמוקדש לסטודנטים ובקשת התאחדות הסטודנטים בנושא של היום הייתה לעסוק בהטרדות המיניות ברחבי האוניברסיטאות, קמפוסים, מכללות ועוד ועוד.

עליזה לביא: כלומר, בעצם הפנייה לקיום הדיון בנושא הזה הגיעה מהשטח.

עליזה לביא: אני מודה ומתוודה שכיושבת ראש ועדה בראשית דרכה, אני רציתי להוביל את אחד הדגלים של הוועדה כבר באותה ועדה של הסטודנטים וזה הנושא של קידום נשים באקדמיה, קידום נשים במקצועות של טכנולוגיה ומדעים ואני מזכירה לכולם שזה אחד הדגלים של הוועדה לקידום מעמד האישה, ובעקבות בקשה של הסטודנטים ייחדנו בשנה שעברה את יום הסטודנט בכנסת ישראל גם לנושא הזה של הטרדות מיניות.

עליזה לביא: מבקר המדינה מתייחס למקרה המאוד מיוחד של ההשכלה הגבוהה בישראל בהיבט הזה של ההטרדות המיניות.

עליזה לביא: גם זה וגם הדיווחים שממשיכים להגיע מסטודנטים וסטודנטיות הם על בעיה בדרך הפנייה ובכלל על מודעות של סטודנטיות.

עליזה לביא: שמענו כאן בהרחבה שסטודנטיות לא מודעות לכלים שמאפשרת האוניברסיטה גם מבחינת התלונה, למי מגישים, רמת הטיפול ועוד, ונמתחה ביקורת על חלק מהמוסדות שעדיין לא יישמו באופן מלא גם את התקנות ואת הכלים שניתנו מכוח חוק הטרדה מינית.

עליזה לביא: להזכירכם, חוק הטרדה מינית חוקק במדינת ישראל לפני 16 שנים.

עליזה לביא: כדאי שנזכור את חקיקת החוק המאוד מתקדם ופורץ הדרך הזה.

עליזה לביא: למי שלא זוכרת וזוכר, המבקר ממליץ למשרד המשפטים לפעול ליצירת מנגנון אפקטיבי ביותר באותם המוסדות כדי להטמיע את הנושא של מניעת הטרדות מיניות.

עליזה לביא: מהפנייה הזאת נובע התקנון הנוכחי לתקנות למניעת הטרדה מינית, כלומר, החובות של המעביד.

עליזה לביא: התיקון הזה הוא בהסכמת משרד הכלכלה ואנחנו נדון הבוקר בישיבת הוועדה בהצעה הזאת ונתקן כפי שנדרש וכמובן נאשר זאת.

עליזה לביא: לפני שאנחנו מתחילים את הדיון, אני רוצה לשים משהו נוסף על השולחן ולעשות זאת בצורה זהירה.

עליזה לביא: אני כן חושבת שבשל סמיכות האירועים וגם בעקבות פניות לא מעטות שהגיעו לשולחן הוועדה, אני רוצה שנצפה כולנו בסרטון שיצרו אגודות הסטודנטים בעקבות סוף השבוע המאוד מדובר והמאוד מאוד מסעיר וכיפי שיש באילת.

עליזה לביא: הסטודנטים מהאוניברסיטאות השונות נוסעים לסופי שבוע מאורגנים ויזומים באילת.

עליזה לביא: אני נחשפתי לסרטונים האלו בעקבות פניות שהגיעו אלינו מסטודנטיות שהפנו אצבע ואמרו לי שאבוא לראות איך אגודות הסטודנטים מייצרות סרטונים כדי לשווק את הפעילות של אגודת הסטודנטים.

עליזה לביא: אני לא באה בביקורת.

עליזה לביא: אם לא היו פונים אלי, אני לא חושבת שהייתי פותחת את ישיבת הוועדה בנושא של תקנות הטרדה מינית בסרטונים הללו, אבל הקו הוא מאוד מאוד שברירי.

עליזה לביא: כלומר, אני מברכת את הפנייה, את ההתארגנות ואת הצמיחה מהשטח.

עליזה לביא: המהפכה באקדמיה בנושא הזה וההפנמה של סטודנטים ושל סטודנטיות לגבי הניקיון של המרחב הציבורי ולגבי הכלים והאכיפה, וזה נובע לא מעט פעמים גם בעקבות ליווי של חברים וחברות שנפלו קורבנות להטרדות מיניות, אבל כאשר רואים את הסרטונים הללו – אני באמת לא זאת שאבקר, זה כיף, אלה צעירים, זה ראש ואני לא אבוא ממרום שנותיי ואומר שזה בסדר או לא בסדר, ממש לא – וכשאני מדברת כחוקרת תקשורת, הדפוסים שחוזרים בסרטים הללו והמודל הנשי שמוצג בהם – אני לא במידות האלה וגם לא הייתי עת הייתי סטודנטית – רואים שיש כאן תלבושת אחידה של מי יכולה להשתתף בסרט הזה ומי לא יכולה להשתתף בסרט הזה.

עליזה לביא: המראה של המודל היחידי שמראים אותו בסרט הזה הוא איך משווקים את הכיף של האוניברסיטה ומי יכולה להצטרף למועדון ומי לא יכולה להצטרף למועדון הזה.

עליזה לביא: גם כאן, אחרי שהסבו את תשומת לבי לסרטונים הללו, אני חושבת – כאשר דנים הבוקר אחרי עבודה מאוד מאומצת, אחרי דוח מבקר המדינה, אחרי עבודה של השטח ואחרי עבודה של משרד המשפטים - שיש כאן איזו קריאת כיוון וכל המבין ירחיב.

עליזה לביא: בואו נצפה בסרטון.

עליזה לביא: הקרנת סרטון.

מיכל רוזין: זה עשוי בטעם רע מאוד.

מיכל רוזין: זה כל כך אולד פיישן, מיותר ומגוחך שהמרכז הבינתחומי חושב לעשות דבר כזה.

עליזה לביא: זאת הגרסה היותר מרוככת.

עליזה לביא: יש אחת יותר קשה של מקום אחר, אותה אני לא מקרינה.

מיכל רוזין: אפילו הפרסומות טיפה התקדמות יותר מזה.

מיכל רוזין: זה כאילו לוקח אותנו עשור אחורה.

מיכל רוזין: אני אומרת שנכניס את זה לפרס הפרסומת הסקסיסטית.

עליזה לביא: אם הייתי עכשיו בשיעור מגדר ותקשורת המונים שאני מלמדת כבר 15 שנים באוניברסיטה, אני חושבת שהיינו מדברים כאן על מי הוא המודל, מי מקבל זמן מסך, מה המרחב ואיך חוקרים ולכולנו כאן יש את הכלים.

עליזה לביא: אני רק אומרת את זה כקריאת כיוון.

עליזה לביא: אני קיבלתי את הפניות מסטודנטיות.

עליזה לביא: אני יודעת שיש כאן אוזניים קשובות ואני גם רוצה לברך על כל המהלך הזה, ושוב אני אומרת שהוא צמח מהשטח ומאגודות הסטודנטים, אבל אי אפשר היה שלא לדבר על המסר שנשלח, על הנורמות ועל המרחב הציבורי והלימודי.

עליזה לביא: כן, זאת סוגיה, זאת מורכבות וצריך באמת לראות איך פועלים בצורה מושכלת ומובנת כדי להמשיך ולהגן על המרחב של הסטודנטים והסטודנטיות שלנו.

עליזה לביא: אני יודעת שאתם רוצים להגיב.

עליזה לביא: יושב ראש התאחדות הסטודנטים, אורי רשטיק, אתה רוצה להגיב לסרטון הזה.

אורי רשטיק: כן.

אורי רשטיק: אני רוצה להגיב ואני גם רוצה להודות לך על שהעלית את הנושא לסדר היום.

אורי רשטיק: אני גם רוצה לקחת אחריות על הסיפור הזה.

אורי רשטיק: אין כאן התחמקות מאחריות.

אורי רשטיק: אנחנו רואים את הנושא הזה בחומרה מאוד מאוד רבה.

אורי רשטיק: אנחנו לא מתעלמים מהבעיה הזאת אתה אנחנו מתמודדים ביום יום.

אורי רשטיק: גם בעולם הסטודנטים וגם באגודת הסטודנטים יש בעיות שאנחנו ערים להן ואנחנו מתמודדים אתן בעיניים פקוחות.

אורי רשטיק: אנחנו מקיימים ימי עיון ומוציאים דפי נהלים איך לקיים אירועים.

אורי רשטיק: לפעמים אנחנו מצליחים יותר ולפעמים אנחנו מצליחים פחות.

אורי רשטיק: אנחנו נמשיך להתמודד עם הבעיה הזאת.

אורי רשטיק: אני חושב שכדי להמשיך להתמודד עם הבעיה, דווקא כן נכון וראוי לקיים דיון – לא עכשיו – בנושא.

אורי רשטיק: ראוי לייחד דיון ספציפי לנושא הזה אליו להזמין את נציגי אגודות הסטודנטים, לתת לבעיה הזאת את הבמה הראויה ואת הכבוד הראוי.

אורי רשטיק: כאמור, אני בהחלט מודה לך על שה עלית את הנושא הזה לסדר היום.

אורי רשטיק: אני חושב שזה חשוב ואנחנו מוכנים ונכונים להתמודד עם הבעיה הזאת במצח נחושה.

אורי רשטיק: תודה.

עליזה לביא: תודה לך על הדברים ועל הרוח הזאת באקדמיה שהרבה זמן לא הייתה.

עליזה לביא: אנחנו עוברים לדיון בתקנות.

עליזה לביא: בתקנות למניעת הטרדה מינית 1998 קובעות שורה של חובות שחלות על המעביד על מנת למנוע הטרדה מינית והתנכלות במקום העבודה.

עליזה לביא: היועצת המשפטית של הוועדה, ענת, תעשי לנו קצת סדר ותאמרי לנו היכן אנחנו עומדים ומה אנחנו רוצים לתקן הבוקר.

ענת מימון: חוק למניעת הטרדה מינית – זה בעצם החוק הרלוונטי – מגדיר מהי הטרדה מינית וקובע את העבירה הפלילית ואת העוולה האזרחית מכוח החוק.

ענת מימון: סעיף 7 בחוק מטיל שורה של אמצעים שמעביד צריך לנקוט בהם כדי למנוע הטרדה מינית במקום העבודה והסעיף מסמיך את שר המשפטים, בהסכמת שר הכלכלה ובאישור הוועדה שלנו, לקבוע כללים לביצוע חובות המעביד וגם מאפשר לקבוע כללים שיהיו כלליים או כללים שיחולו לגבי סוגים מסוימים של מקומות עבודה, ענפים או מקצועות.

ענת מימון: מכוח ההסמכה הזאת וההסמכה הכללית שיש בחוק, הותקנו בשנת 1998 התקנות של חובות המעביד כאשר בתקנות אלה, שהן כרגע תקנות כלליות שחלות על כל המעבידים, מונים אמצעים שמעביד צריך לנקוט בהם כמו לקבוע במקום העבודה את הדרך להגשת התלונה, במקומות מעל 25 עובדים לקבוע תקנון, לאפשר להשתתף בפעילויות הדרכה וכמובן מינוי של אחראי שיהיה אחראי לתחום של בירור תלונות בנוגע להטרדות מיניות.

ענת מימון: סעיף 9 לאותן תקנות קובע שהתקנות יחולו בשינויים מחויבים גם על מוסדות המקנים השכלה עיונית או מקצועית לבוגרים ועל תלמידים וסטודנטים שלומדים בהם בהתאמה, כך שהמוסד בעצם ייחשב המעביד ואנשי הסגל והסטודנטים, ציבור הלומדים, לצורך התקנות ייחשבו עובדים.

ענת מימון: בתקנות שמובאות לפנינו, זה תיקון של התקנות האלה, אנחנו מבקשים להרחיב את סעיף 9 ולקבוע שורה של חובות שיחולו לגבי מוסדות להשכלה לבוגרים.

ענת מימון: חשוב לציין שאנחנו מבקשים לקבוע שזה יחול על קשת רחבה של מוסדות, גם אם אלה מוסדות כמו אוניברסיטאות ומכללות אבל גם מכללות מקצועיות שכפופות לשר הכלכלה וגם על מוסדות שכפופים למשרד החינוך.

ענת מימון: זה יחול על כל המוסדות להשכלה לבוגרים.

ענת מימון: לאור הייחוד במוסדות האלה ולאור הזרקור שדוח מבקר המדינה נתן על הבעייתיות שיש בנושא הזה, התקנות מבקשות באמת לעגן באופן יותר חזק את הנושא הזה של מניעת הטרדה מינית באותם מקומות.

ענת מימון: אני מציעה שמשרד המשפטים יציג לנו את התקנות.

עליזה לביא: כן.

מיכל רוזין: שאלה טכנית.

מיכל רוזין: של מי ההצעות המקוריות ושל מי ההצעות החלופיות?

ענת מימון: הנוסח שמונח בפניכם הוא הנוסח שהוגש על ידי שר המשפטים וזה הנוסח שלא מתוקן.

ענת מימון: התיקונים נעשו בעקבות ישיבה מקדימה שערכנו יחד עם נציגי האוניברסיטאות, המועצה להשכלה גבוהה ונציגי הסטודנטים.

ענת מימון: הייתה בעיה לגבי תקנה מסוימת ואז הצענו שתי חלופות שבעצם הוצעו על ידי הגורמים השונים והוועדה צריכה להכריע איזה חלופה היא מקבלת.

עליזה לביא: יש כאן כמה נקודות שתכף נעבור עליהן.

ענת מימון: נעבור תקנה תקנה.

עליזה לביא: עורכת הדין הדס אגמון, משרד המשפטים, תציגי לנו את התקנות ונתחיל את הדיון.

הדס אגמון: אני לא אחזור על הרקע כי כל הנוכחים – גם עדכנת אותם בצורה נרחבת – מכירים אותו.

הדס אגמון: גם שרת המשפטים הייתה ערה לדוח מבקר המדינה, לפניות של הסטודנטים וכמובן לקריאה של הכנסת בשתי ועדות שהתכנסו במשך השנה האחרונה בנושא הזה, גם הוועדה המשותפת של הוועדה הזו וועדת החינוך וגם כינוס מיוחד של הוועדה לביקורת המדינה.

הדס אגמון: מבחינתנו התקנות האלה הן מענה לכל הקריאות האלה מהשטח.

הדס אגמון: כבר בפתח הדברים אני אעלה סוגיה שאני מניחה שתעלה.

הדס אגמון: כמו שענת אמרה, לשרה יש סמכות לקבוע כללים ייחודיים.

הדס אגמון: מבחינתנו במובנים מסוימים המוסדות האלה אכן יש להם מאפיינים ייחודיים שמצדיקים הוראות ייחודיות ובמובנים אחרים הם מעסיק בעל מאפיינים שנוגעים לעניין כמו מעסיקים אחרים.

הדס אגמון: לכן חלק מההוראות האלה, בצדק ייאמר, יכולות לחול גם על מעסיקים אחרים במשק ומבחינתנו כדרג מקצועי זה בהחלט משהו שאנחנו בוחנים על מי עוד מוצדק להחיל אותו ואולי גם לעשות תיקונים נוספים.

הדס אגמון: יחד עם זאת, מהלך כזה על קבוצה הרבה יותר רחבה של גורמים, זה משהו שדורש יותר זמן, מערב ציבור הרבה יותר רחב שראוי לשמוע אותו ומתוך הרצון באמת לקדם את הנושא הזה שהוא בראש סדר היום כרגע, גם מבחינת הוועדה וגם מבחינת הסטודנטים, ראינו לנכון כרגע ליצור סט נפרד בתוך התקנות שמתייחס למוסדות האלה.

הדס אגמון: אני אזכיר בכותרות את התיקונים שאנחנו מבקשים להכניס ואתייחס אחר כך באופן ספציפי לעניין האחראים.

הדס אגמון: נדבך מאוד חשוב שאנחנו מבקשים להכניס כאן הוא חובת ההכשרה.

הדס אגמון: בכל הפניות שקיבלנו עלה שמרכיב מאוד חשוב, מרכיב מפתח בכל הטיפול, הוא היכולת של האחראי וככל שיינתנו לו יותר כלים, הטיפול יהיה יותר יעיל.

הדס אגמון: לכן ראינו לנכון לקבוע חובת הכשרה בהיקף של 18 שעות, שזה דבר שקיבלנו אינדיקציות לכך שהוא קיים בשוק ונתפס על ידי הגורמים המקצועיים כמשהו שמספק.

הדס אגמון: אין לנו עניין לקבוע כאן מי יעביר את ההכשרה.

הדס אגמון: זה יכול להיות על ידי המוסדות עצמם, זה יכול להיות על ידי ההתארגנות של האחראיות במוסדות, זה יכול להיות על ידי איגוד מרכזי הסיוע שמספק הדרכות כאלה למי שמעוניין.

הדס אגמון: אנחנו לא נכנסים לזה.

הדס אגמון: דבר נוסף והוא קשור למה שהעלתה יושבת הראש, לגבי המודעות.

הדס אגמון: מבחינתנו זה נכנס בשני מקומות בתיקונים.

הדס אגמון: האחד, חובת היידוע הספציפית של כל אדם חדש שנכנס למערכת, בין אם הוא סטודנט או עובד חדש.

עליזה לביא: עובד, הכוונה גם לעובדי אוניברסיטה וגם למרצים.

הדס אגמון: לכולם.

הדס אגמון: לכל מי שמועסק.

עליזה לביא: יש הרבה אנשים שהם מרצים מן החוץ.

עליזה לביא: באוניברסיטה שי כל כך הרבה אנשים שמועסקים בכל מיני דרכים.

עליזה לביא: הכוונה לכולם.

הדס אגמון: הכוונה היא לכולם.

הדס אגמון: אני מניחה שיש להם יחסי עובד-מעביד עם האוניברסיטה, כך שלא צריך להיות קושי בפרשנות של זה.

הדס אגמון: אם כן, פעם אחת חובת היידוע הזאת הספציפית ופעם אחת חובה של המוסדות להבטיח קיום של פעולות הדרכה והסברה לפחות פעם בשנה.

הדס אגמון: שוב, הן יכולות להיעשות על ידי כל גורם שהוא ואנחנו לא נכנסים לזה.

הדס אגמון: כן חשוב לי להגיד – וזה גם בעקבות פנייה שקיבלנו מהמוסדות – שהן חובת היידוע והן פעולות ההדרכה וההסברה יכולות להיעשות במגוון של אמצעים.

הדס אגמון: אני יודעת שאצל חלק מהמוסדות יש ערכה טכנולוגית כזאת שהסטודנט מקבל במייל וצריך לצפות ויש דרך לוודא שהוא צפה בה.

הדס אגמון: מבחינתנו זה בסדר גמור.

הדס אגמון: אנחנו לא נכנסים לאופן בו זה ייעשה.

הדס אגמון: דבר נוסף שגם הוא עלה מדוח המבקר והביקורות כאן.

הדס אגמון: אנחנו מבקשים שתהיה חובת דיווח.

הדס אגמון: זה יחייב את המוסדות לעקוב אחרי התלונות ואופן הטיפול בהן.

הדס אגמון: אנחנו חושבים שתמיד כאשר חייבים לעשות איזשהו מעקב, אפילו אם הוא רק מספרי לגבי כמה תלונות הוגשו ואיך הן הסתיימו - באופן מאוד מאוד מצומצם, בלי להיכנס לפרטים ולסיפור המקרה אלא רק לדווח על כך שהתקבלו כך וכך תלונות, שהטיפול בהן הסתיים בפרק זמן כזה ושהתוצאה הייתה כזאת - זה גם יאפשר לרשות לקידום מעמד האישה וגם לוועדה להיות בתמונה ולדעת היכן אנחנו עומדים וגם יחייב את המוסדות להתייחסות מתמידה בהקשר הזה.

הדס אגמון: הדבר האחרון שאני אתייחס אליו זה המינוי של שני אחראים.

הדס אגמון: זאת שוב תולדה של פניות שאנחנו שקיבלנו לפיהן כיוון שבמוסדות יש סקטורים שונים שיש ביניהם פערי כוח שמשליכים על הטיפול, חשוב לאפשר את הנגישות לכך שהמתלונן או המתלוננת יוכלו לבחור למי לפנות כאשר אחד השיקולים שלהם בהקשר הזה יכול להיות שהאחראי לא יהיה מאותו הסגל שהם משתייכים אליו.

הדס אגמון: בהקשר הזה, מבין החלופות, אנחנו מעדיפים את חלופה 2 שאומרת שבמוסד שיש בו מעל אלפיים לומדים בשנת לימודים, ימונו שני אחראים לפחות שיימנו על סוג שונה של עובדים.

הדס אגמון: שני האחראים האלה יהיו בעלי אותן סמכויות והטיפול ייעשה מתחילתו ועד סופו על ידי האחראי אליו תיעשה הפנייה אלא אם כן המתלונן יבקש אחרת.

הדס אגמון: חשוב לי להגיד בהקשר הזה שהתקנות כבר היום מאפשרות מינוי של שניים ולא מבקשות ליצור היררכיה.

מיכל רוזין: מי דורש היררכיה?

ענת מימון: המוסדות.

קריאה: אלה לא המוסדות.

קריאה: זה ור"ה.

עליזה לביא: בהמשך אנחנו נשמע את נציגת ור"ה.

הדס אגמון: מבחינתנו התקנות כבר היום מאפשרות שניים ולא מבקשות היררכיה.

הדס אגמון: שמענו את הטענה לגבי איזשהו ריכוז של הנושא.

הדס אגמון: חשוב לי להגיד שאנחנו יודעים שבמוסדות עושות הנציבות הרבה הרבה מעבר למה שבתקנות וזה כמובן מבורך.

הדס אגמון: התקנות, כאשר הן מדברות על אחראי, הן מדברות על מעין תפקיד של חוקר ומברר של עניינים פרטניים.

הדס אגמון: פונה אדם ומבקש להבין האם ההתנהגות שננקטה כלפיו היא בגדר הטרדה מינית או לא, יכול להיות שזה יסתיים בזה שיפנו אותו לאיזשהו גורם אבל התפקיד של האחראי הוא לעסוק בתלונה הפרטנית.

הדס אגמון: זה מה שהתקנות מבקשות.

הדס אגמון: אפשר כמובן להרחיב את זה וזה מבורך.

הדס אגמון: בהקשר הזה, אם יש נציבה והיא עוסקת בכל הניהול של נושא ההטרדה המינית – הסברה, מניעה – זה יכול להישאר אצלה ואף אחד לא מבקש לחלק את זה.

הדס אגמון: היא יכולה להיות גם אחראית ולצדה יהיה עוד אחראי ושניהם בהקשר הפרטני של הטיפול, של הבירור והגשת ההמלצות, הם יהיו שווים.

הדס אגמון: בהקשר הזה אני לא רוצה ליצור את ההיררכיה כי זה אומר להתחיל להיכנס לנושא של הסגן הזה או מי שהוא לא יהיה והשאלה היא היכן מתחילות ונגמרות הסמכויות והאחריות שלו כלפי המעביד וזה באמת אומר לשנות באיזשהו אופן את המנגנון שנוצר היום שהוא מנגנון שלם.

הדס אגמון: יש אחראי, פונים אליו והוא חב בחובה כלפי המעביד להתחיל את הטיפול ולסיים אותו בהמלצות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: משרד הכלכלה.

עליזה לביא: עורכת הדין מאיה טאוסינג.

מאיה טאוסיג: התקנות האלה מחייבות את ההסכמה של שר הכלכלה.

מאיה טאוסיג: היינו מעורבים לאורך הדרך בטיוטות השונות ובהתלבטויות השונות שהיו.

מאיה טאוסיג: הגורמים המקצועיים אצלנו במשרד גם העבירו התייחסויות כי לא רק נדרשת הסכמה אלא יש גם מוסדות שנמצאים בפיקוח של המשרד.

מאיה טאוסיג: אכן ביקשנו לעשות כמה התאמות שיחריגו גופים מסוימים קטנים וכך נוצרה ההחרגה לגבי מוסדות שלומדים בהם רק מעל אלפיים תלמידים.

מאיה טאוסיג: מעבר לזה, אין לי הרבה מה להוסיף.

עליזה לביא: אתם חיים בשלום עם התקנות.

מאיה טאוסיג: אנחנו חיים בשלום.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה ומברכת על כך.

מאיה טאוסיג: גם אני מברכת.

מאיה טאוסיג: אין היום דיון סוער.

עליזה לביא: את עוד מעט בדרך להפוך לידידת הוועדה.

עליזה לביא: תודה לך.

עליזה לביא: נעבור למועצה להשכלה גבוהה.

עליזה לביא: עורכת הדין ענת אילוז.

ענת אילוז: גם אני לא אחזור על מה שנאמר אבל אני כן רוצה להדגיש כמה דברים.

ענת אילוז: גם אנחנו היינו מעורבים בהליך הזה ואנחנו בהחלט תומכים בנוסח.

ענת אילוז: גם אנחנו תומכים בהצעה השנייה של הנוסח של מינוי שני אחראים שכל אחד מהם יש לו סמכות מלאה לטפל בנושא ולא טיפול במשותף.

ענת אילוז: זה גם נובע מההחלטה של המליאה של המוסדות לטפל בתלונות לא דיחוי ומבנה אחר עשוי ליצור בעיה של חוסר יעילות בטיפול.

ענת אילוז: החובות הנוספות שמוטלות כאן, שגם הן עלו בעקבות המלצות והחלטות של המליאה, הדגישו שני דברים שחשוב שייאמרו כאן.

ענת אילוז: החלטה נוספת של המועצה הייתה שבאמת יש צורך להעלות את הנגישות למידע בכל הנוגע לטיפול והמניעה של הטרדה מינית.

ענת אילוז: אנחנו באמת עובדים על עמוד מיוחד באתר של המועצה להשכלה גבוהה שיוקדש למידע, לרבות מידע של מי הן אותן ממונות של כל המוסדות להשכלה גבוהה ולא רק של האוניברסיטאות.

ענת אילוז: יש הרבה יותר מוסדות מאשר מוסדות המחקר.

ענת אילוז: דבר נוסף שאנחנו מקדמים הוא יום עיון חד שנתי בנושא המניעה והוא בהשתתפות כל המוסדות והגורמים הרלוונטיים שלפניו ואחריו יתקיים פורום משותף של כל הנציגים שיכין את הנושאים, ידון ויקדם את הטיפול בנושא.

עליזה לביא: יפה.

עליזה לביא: ור"ה.

עליזה לביא: פרופסור רחל ארהרד, נציבת הטרדות מיניות באוניברסיטת תל אביב.

רחל ארהרד: תודה.

רחל ארהרד: אני יושבת כאן בשני כובעים – אוניברסיטת תל אביב ויושבת ראש הפורום של כל המוסדות להשכלה גבוהה.

רחל ארהרד: אני מצטרפת למברכים וגם אם נקבל את אות ידידי הוועדה, נשמח.

עליזה לביא: אתך בכלל יש לנו רומן ארוך.

רחל ארהרד: נכון, בעוד נושאים.

רחל ארהרד: אני מברכת על ההצעות ועל התקנון כי אנחנו מדברים על קבוצה מאוד גדולה של אנשים צעירים במדינת ישראל, כ-300 אלף סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה.

רחל ארהרד: כלומר, יש לנו כשבעים מוסדות בהם יש כ-300 אלף סטודנטים.

אורי רשטיק: 308 אלף.

רחל ארהרד: אורי עמיתי הצעיר אמון על הנתונים.

רחל ארהרד: לכן אנחנו מברכים ויתר על כן, אני חושבת שכאן אכן יש הבנה של הסוגיה שאנחנו מתמודדים בה והסרטון היה מעין הקדמה שאומרת: ראו היכן אנחנו עומדים בשני תהליכים שמנוגדים ומתנגשים.

רחל ארהרד: שכן עיקרו של התהליך הוא שינוי חברתי וזה הרבה הרבה הסברה, הרבה הדרכה, הרבה פרסום, הרבה דיבור, הרבה התרעה.

רחל ארהרד: כלומר, לשנות לעומק את הדברים.

רחל ארהרד: אכן מבין חמשת הסעיפים, ארבעה עניינם בהדרכה והסברה.

רחל ארהרד: ראשית, ההדרכה לכל הסגלים, כלומר, ישנן אוכלוסיות מגוונות ואכן לכולן נדרשת הדרכה.

רחל ארהרד: בוודאי שכל החדשים שמצטרפים לארגון בכל הפלחים, חייבים לעבור את הסוציאליזציה לתרבות הארגונית בבחינת אצלנו בארגון זה לא קורה ולכן פרקטית אכן כל עובד חדש חייבים להחתים אותו שהוא קרא, הבין ומתחייב לנהוג כהלכה.

רחל ארהרד: אני עוברת לעניין של הכשרת הממונות ועל זה אני מברכת כפל כפליים, שכן נדרש ידע רב ונדרשת בקיאות והבנה, מעבר למרכיבי האישיות ואי התלות של הנציבה.

רחל ארהרד: אכן, באוניברסיטת תל אביב הקמנו את המרכז Be safe, כל הקמפוסים במדינת ישראל, כל השבעים מוסדות עם 308 אלף סטודנטים, בו נעשות פעולות ההדרכה וההסברה באופן שוטף לכל הנציבות ואליהן מוזמנים כל היועצים המשפטיים ועוד אורחים רבים.

רחל ארהרד: לדוגמה, בחודש האחרון עסקנו בשני נושאים ולמפגש השני הגיעו עשרות אנשים, מאות, כאשר אחד היה התיקון לחוק הסרטונים.

רחל ארהרד: כלומר, כדי להיות מעודכנים ובקיאים, עשינו את חוק הסרטונים, ועשינו יום מאוד מעניין בו היו קרוב למאתיים אנשים על פגיעה מינית, היכן הצדק, וחלק מהאנשים שנמצאים כאן היו באותו יום.

רחל ארהרד: כבר הודענו – וזה חיזרו ואמרו לכולם, גם למועצה להשכלה גבוהה – שבחודש אוקטובר נקבעו יומיים השתלמות לכל הנציבות.

רחל ארהרד: יתרונה של ההשתלמות הזאת היא בכך שהיא ייעודית לתרבות האוניברסיטאות, היא ניתנת על ידי אנשי מקצוע מיומנים, פרופסורים באוניברסיטה שבקיאים בחוק והיא ללא עלות.

רחל ארהרד: אנחנו מנפיקים לנציבות אישור השתלמות.

רחל ארהרד: כלומר, בעתיד הנציבה, כמו בפרופסיות אחרות, מראה שהיא השתלמה לפי שעות, שהיא התרעננה והגיעה למפגשים, קיבלה את האישור על כך, הייתה פעילה וזה לדעתי מהלך מצוין.

רחל ארהרד: כך אנחנו גם מברכים על הדוחות.

רחל ארהרד: אנחנו חייבים שיהיה לנו בייס ליין.

רחל ארהרד: יושבת הראש עצמה היא אשת אקדמיה ואנחנו אמונים על דאטה בייס, על נתונים, כי אחרת אנחנו מפריחים שמועות.

רחל ארהרד: לכן זה צריך להיות כל שנה שנראה מה התהליכים ועל סמך זה נוכל לקבוע מדיניות ראויה.

רחל ארהרד: כל הדברים האלה הם לברכה.

רחל ארהרד: לעומת זאת, בהצעה של שתי נציבות, אני והנציבות רואות שיש בה משום נסיגה.

רחל ארהרד: באו להיטיב אבל בעצם יש כאן נסיגה.

רחל ארהרד: ההצעה הזאת מנוגדת לרוח החוק וחס וחלילה שלא יקרה לנו שנאמר שבמקום שיצאנו להגנת האישה, פעלנו להרעת מעמד האישה ואני מקווה שלא ניקלע לחוק מרפי.

רחל ארהרד: עכשיו אני אפרט מדוע אני אומרת שזה עלול להיות לרעת הנשים ולכן אנחנו בעד הצעה מספר אחת.

רחל ארהרד: ראשית, בואו נלך למהות של החוק היפה והחכם מ-1998.

רחל ארהרד: עצם העובדה שיהיו שניים, וזה או זה במקביל - כלומר, זה מגביר את אי הבהירות, את העמימות, מי הכתובת, מי יכול להוביל את הדברים ולטפל בהם – יפגע במה שאמר המחוקק ב-1998 שהתלונה תיבדק ביעילות וללא דיחוי.

רחל ארהרד: רוצים מרפי?

רחל ארהרד: בואו נתחיל לסבך את זה.

רחל ארהרד: לא יעילות וקרוב לוודאי גם דיחוי.

רחל ארהרד: יתר על כן.

רחל ארהרד: מה אמר המחוקק?

רחל ארהרד: הוא אמר שבמפגש הזה בבירור תלונה, יש לשמור על כבודם ועל פרטיותם וזה משפט מפתח.

רחל ארהרד: רבותיי, אנחנו יושבים היום בקהילות שעוד לפני שבוודאי גמרנו כאן לומר, כבר יצאו המסרונים והכול יצא לכל העולם.

רחל ארהרד: שמירת פרטיות היום ולשמור על כבודה של מתלוננת, ואכן בצדק יושבת ראש הוועדה הזכירה את דוח מבקר המדינה שאומר שהחסם העיקרי של הנשים, ואלה בעיקר נשים, שהן לא פונות, זה בגל החסם של כבוד ופרטיות.

רחל ארהרד: תארו לכם סיטואציה בה פונה מתלוננת, גם כך בחדר כבר יושבים שני אנשים – הנציבה ומי שמקליט את השיחה – ועכשיו מה בעצם עלול לקרות?

רחל ארהרד: יכול להיות מצב שבחדר יושבת סטודנטית או עובדת אחת ושלושה אנשים מולה.

ענת מימון: אני רוצה להדגיש שאלה סמכויות מקבילות.

ענת מימון: כלומר, היא פונה רק לאחת.

ענת מימון: ההצעה לא כוללת את הטיפול במשותף אלא בירור על ידי אחד מהאחראים.

עליזה לביא: לפי בחירתה.

רחל ארהרד: ואז יכול להיות שיבחרו שניים.

קריאה: לא.

רחל ארהרד: חברים, תנו לדבר.

עליזה לביא: למען הסדר.

עליזה לביא: ההתנגדות להצעה מוצגת כאן רק על ידי ור"ה.

עליזה לביא: זה הארגון היחידי שמתנגד לחלופה השנייה.

עליזה לביא: בואו נבין איפה מקור ההתנגדות ומה הבעייתיות שאתם מזהים, אתה נתמודד.

רחל ארהרד: אותו סרבול שאני מדברת עליו וחוסר יעילות, אלה שניים במקביל ולא פועלים יחד.

רחל ארהרד: אז לנשים יש גם בחירה והן יודעות שההוא נחמד וזה יותר סימפטי.

רחל ארהרד: כלומר, עצם הסיטואציה הזאת, אני אומרת לכם שזאת חממה לסבך, חממה לפגוע ולמנוע עוד סטודנטיות מלפנות אלינו.

רחל ארהרד: כך הן יודעות שיש כתובת ברורה.

קריאה: יש לכם כל כך הרבה פניות ואתם לא עומדים בשטף.

רחל ארהרד: סליחה, אני רוצה לומר דבר אחד.

רחל ארהרד: אני יושבת באוניברסיטה שמבחינת מספר הסטודנטים היא הגדולה בארץ.

רחל ארהרד: יש לנו בקמפוס ארבעים אלף אנשים.

רחל ארהרד: זאת עיר.

רחל ארהרד: אין שטף של פניות.

רחל ארהרד: אם תקראי שוב את דוח מבקר המדינה, על מה אנחנו מלינים, על כך שאפילו אין זרזיף.

קריאה: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים.

עליזה לביא: פרופסור ארהרד, בסוגיה הזאת כבר דנו גם בוועדה הקודמת והעובדה שאין תלונות לא מעידה על כך שאין תלונות אלא להפך, היא מהווה רמזור לבוא ולשאול למה למעשה הבנות לא פונות או הבנים לא פונים או מי שמוטרד לא פונה.

עליזה לביא: אני לרגע רוצה לעצור.

עליזה לביא: נמצאים אתנו כאן סטודנטים מהמכללה האקדמית ספיר.

עליזה לביא: קודם כל אני רוצה לברך אתכם בברכת ברוכים הבאים.

עליזה לביא: אנחנו שמחים מאוד על שאתם אתנו.

עליזה לביא: אתם לומדים משטר מדינת ישראל וחינוך אזרחי ואתם באים לכאן כדי לראות ולהיות אתנו ולעבור את התהליך.

עליזה לביא: אני רוצה לשאול אתכם, אולי מישהו רוצה לומר את דעתו על הדיון שמתקיים כאן ומה דעתכם דווקא כמי שנמצאים בקמפוסים.

יאנה כרמון: אנחנו סטודנטים מהמרכז הבינתחומי.

עליזה לביא: תציגי את עצמך, מה את לומדת ומה שמך.

יאנה כרמון: אני סטודנטית במרכז הבינתחומי למשפטים וממשל, שנה שנייה.

יאנה כרמון: אני נמצאת כאן גם מטעם הקליניקה לחקיקה חברתית בשיתוף פעולה עם המשמר החברתי.

יאנה כרמון: אין ספק שהקרנת הסרטון בתחילת הישיבה גרמה לי לתחושות מאוד לא נעימות.

יאנה כרמון: קשה לראות את הדברים האלה.

יאנה כרמון: חשוב לציין שזה לא סרטון של המרכז הבינתחומי ובחסותו אלא סרטון של ועדת הכלכלה של אגודת הסטודנטים.

עליזה לביא: מי משלם על הסרטון הזה?

אורי רשטיק: החברה הכלכלית.

אורי רשטיק: אין קשר להנהלת הבינתחומי.

עליזה לביא: זה של התאחדות הסטודנטים.

אורי רשטיק: לא.

אורי רשטיק: בואו נעמיד דברים על דיוקם.

אורי רשטיק: זה סרטון של החברה הכלכלית שמוחזקת על ידי אגודת הסטודנטים.

עליזה לביא: נקודה.

מאירה בסוק: הצרה היא שזה לא מתחיל ונגמר רק בפרסומות.

מאירה בסוק: אנחנו רואות שזה חודר לתחומים רבים.

מאירה בסוק: זה בסרטון של המכללה או של האוניברסיטה, לא משנה של מי, וזה אחר כך המרכז ואחר כך זה עובר לתכניות ריאליטי.

מאירה בסוק: זה קיים בכל מדיה אפשרית.

אורי רשטיק: זאת תופעה שהיא לא ייחודית רק לעולם הסטודנטים.

מאירה בסוק: נקודת האור במקרה הזה היא שפעם ראינו את זה כל הזמן והיום יש כל הזמן תלונות כך שלאט לאט הדבר הזה ייגמר.

מאירה בסוק: אנחנו נהיה כאן כדי לגמור את זה.

אורי רשטיק: אני מסכים אתך.

יאנה כרמון: אני רוצה להצטרף לאמירות שהעדות לכך לא מתחילה ולא נגמרת בתוך מסגרת הלימודים האקדמאיים.

יאנה כרמון: אני חושבת שהטיפול בנושא צריך להיות במסגרת רחבה יותר וכמו שנאמר, במסגרת של שינוי בתפיסה החברתית.

יאנה כרמון: אנחנו רואים את זה היום בפרסומות כאשר הדוגמניות המובילות משתתפות בפרסומות שמוכרות את עצמן באופן מיני ופרובוקטיבי, אם זה דרך חוק הפוטושופ שהיום אנחנו מנסים לתקן אותו ולקדם אותו דרך הקליניקה לחקיקה חברתית.

יאנה כרמון: אני מסכימה עם האמירות שנאמרו לגבי הסרבול שבפנייה לטיפול בנושא הטרדות מיניות.

עליזה לביא: כמי שנמצאת יחד עם חברותיך במוסד אקדמי, מה לדעתך המודל הנכון כדי להתמודד עם הסוגיה הזאת ולהקל על מתלוננת או על מתלונן לקבל את הטיפול?

עליזה לביא: מה לדעתך המודל הנכון?

עליזה לביא: יש כאן שתי חלופות.

יאנה כרמון: אני לא בטוחה מי מהחלופות היא יותר נכונה.

יאנה כרמון: אני חושבת שהדרך להנגיש את זה לסטודנטיות ולסטודנטים צריכה להיות בדרך שמביאה כמה שיותר מלמטה ופחות באופן מנגנוני-ארגוני של המוסדות.

עליזה לביא: כלומר, נניח מה קורה ביום הראשון שאני מגיעה לאוניברסיטה?

יאנה כרמון: ברוב המוסדות תחת אגודת הסטודנטים – זה משתנה ממוסד למוסד – יש נציגי מסלול ויש מעין חונכים לשכבות שמתחילות.

יאנה כרמון: היום יש הרבה סטודנטים שכבר מעורבים בתוך קבלה של סטודנטים לתוך המוסד שלהם.

יאנה כרמון: זה לא מגיע ממרצים, זה לא מגיע מאחראי על סטודנטים, דיקן וכולי, אלא היום זה כבר הרבה יותר נגיש דרך סטודנטים.

יאנה כרמון: נכון שיש כאן הרבה עניין של הגנה על פרטיות אבל אם הנושא יטופל דרך מנגנונים שהם א-פורמליים, אני חושבת שכסטודנטים זה יהיה יותר יעיל ויותר נוח.

יאנה כרמון: כמה שזה נשמע פחות רשמי ופחות אורגני, דווקא נראה לי שזה יכול לבוא לטובת הסטודנטים.

עליזה לביא: תודה לך.

עליזה לביא: אני רוצה לחזור אליך.

עליזה לביא: תוכלי לסכם את הדברים.

רחל ארהרד: אני חושבת שמן הראוי לדעת שהאוניברסיטה היא מארג צפוף של כל הסגלים וכל הסטודנטים.

רחל ארהרד: עצם התפיסה כאילו אנחנו יכולים לחצות סגל מינהלי, סטודנטים, סגל זוטר וסגל בכיר, היא לא קורית בפועל.

רחל ארהרד: אמש ישבתי ובדקתי את כל עשרות התלונות בהן טיפלתי ומיעוטן היו שייכות לסגל אחד.

רחל ארהרד: אני אתן לכם דוגמה מהשבוע.

רחל ארהרד: סטודנטית לתואר שני עובדת כמזכירה במכון גדול ומאוד יקר באוניברסיטה בראשו עומד איש מינהלה בכיר מאוד והוא מנשק אותה וכל מה שאנחנו מכירים באבהות וחביבות.

רחל ארהרד: זה חותך.

רחל ארהרד: זה חותך את הסגלים, זה המינהלי, זה הסטודנטים, זה הסגל הבכיר.

רחל ארהרד: לכן המלצתנו החמה היא שאכן יהיו סגנים ויהיו מספר סגנים, דבר שגם הוא טוב.

רחל ארהרד: אני מבקשת שבין הסגנים יהיו גברים.

רחל ארהרד: רבותיי, חלק מהפניות באות מסטודנטים.

מיכל רוזין: מי אמר שזה לא יהיה?

מיכל רוזין: איפה כתוב בחוק שזה לא יכול להיות גבר?

רחל ארהרד: אני לא אומרת שזה כתוב בחוק.

רחל ארהרד: אני ממליצה.

רחל ארהרד: מותר גם לדבר ולומר מהניסיון.

רחל ארהרד: חלק מהתלונות הן בין בחורים לבחורים בחדרי השירותים של הבחורים וביחסים בין הבחורים.

עליזה לביא: אני רוצה לתת את רשות הדיבור ליועצת המשפטית של מכון ויצמן ואחר כך נהיה חייבים להתחיל את הקראת התקנות.

אילנה אייל: אני עורכת דין בלשכה המשפטית ולא היועצת המשפטית של מכון ויצמן.

אילנה אייל: אני כאן גם יחד עם מוסדות ור"ה.

אילנה אייל: כאמור, אנחנו מברכים על התקנות.

אילנה אייל: רציתי לציין שגם מוסדות ור"ה אינם מקשה אחת מבחינת גודלם, מבחינת הרכבם, מבחינת אופיים.

אילנה אייל: מכון ויצמן ממנו אני באה שונה לחלוטין מיתר אוניברסיטאות המחקר גם מבחינה מספרית ומכל הבחינות שהן, מבחינת קמפוסים, פריסה גיאוגרפית וכולי.

אילנה אייל: אנחנו מבקשים מהוועדה לשקול להשאיר את שתי החלופות כאופציה שתינתן למוסד להטמיע את ההסדר שנכון ומתאים למוסד עצמו לפי אופיו, פריסתו הגיאוגרפית וכולי.

אילנה אייל: כבר היום האוניברסיטה הפתוחה למשל, שהיא בפריסה גיאוגרפית מאוד גדולה, יש לה ריבוי של ממונים וכולי.

אילנה אייל: כל מוסד צריך להתאים את ההסדר לאופיו הייחודי ואנחנו מציעים לשקול להשאיר את שתי החלופות לטובת המוסדות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: יושב ראש התאחדות הסטודנטים.

אורי רשטיק: אנחנו רוצים להודות למשרד המשפטים, לוועדה לקידום מעמד האישה, למועצה להשכלה גבוהה.

אורי רשטיק: התקנות האלה נכתבו בשיתוף פעולה אתנו.

אורי רשטיק: גל פינק מההתאחדות הובילה גם יחד עם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית את נושא התקנות ואנחנו מברכים על כך.

אורי רשטיק: אנחנו חושבים שזה יביא לשינוי משמעותי.

אורי רשטיק: אנחנו חושבים שזה צעד ראשוני שהוביל לשינוי מעמיק ואנחנו נמשיך לפעול בנושא.

אורי רשטיק: אני רוצה להגיד באופן חד משמעי - וגם להתייחס לדבריו של ועד ראשי האוניברסיטאות – שאנחנו תומכים ומבקשים מחברי הוועדה להצביע באופן חד משמעי על החלופה השנייה.

אורי רשטיק: מה שקורה כאן עם ועד ראשי האוניברסיטאות, זה פשוט הזוי.

אורי רשטיק: יושבות כאן חברות מוועד ראשי האוניברסיטאות ומדברות כאילו לא היה דוח מבקר המדינה, כאילו הכול בסדר, כאילו דוח מבקר המדינה לא מדבר באופן חד משמעי על ניגוד עניינים, מה קורה כאשר חבר סגל בכיר בודק נלון שהוא מהסגל הבכיר ואני אתן דוגמאות.

אורי רשטיק: סתם, באוניברסיטה העברית, מה קרה כשזה היה?

אורי רשטיק: האוניברסיטה העברית החליטה לשלם את הקנס במקום הנלון, בסך 38 אלף שקלים.

אורי רשטיק: או אוניברסיטת בר אילן, שם פשוט לא בדקו.

עליזה לביא: אגב, אנחנו ביטלנו את האפשרות לבטח נגד הטרדות מיניות.

עליזה לביא: זה גם הישג של הוועדה.

אורי רשטיק: חשוב מאוד.

אורי רשטיק: אני אומר שזה מה שקורה כאשר לא מפקחים על ועד ראשי האוניברסיטאות ועל האוניברסיטאות.

אורי רשטיק: אלה התופעות.

קריאה: הם דואגים לסגל הבכיר.

אורי רשטיק: הם דואגים לסגל הבכיר.

אורי רשטיק: גם אני חושב כך וגם את אמרת את זה.

אורי רשטיק: שתי ממונות באותו מעמד, שתיהן מקבלות שכר ותקן על מה שהן עושות, בלי חוסר בהירות מול הסטודנטים ואם ועד ראשי האוניברסיטאות טוען שיש חוסר בהירות ועמימות, תבהירו לסטודנטים כמו שאתם מחויבים ותפיגו את העמימות הזאת.

אורי רשטיק: זה גם תפקידכם על פי התקנות.

רחל ארהרד: זה הרי נעשה יום יום ושעה שעה.

אורי רשטיק: גם אני יוצא מהמוסד האוניברסיטאי הגדול ביותר, אוניברסיטת תל אביב, וגם אני הייתי יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב ועד שהמועצה להשכלה גבוהה לא קיבלה את ההחלטה שלה, זה אף פעם לא הובא לידיעת הסטודנטים במייל.

אורי רשטיק: במקרה שבוע אחרי שהמועצה להשכלה גבוהה קיבלה את ההחלטה שלה, יצא פתאום בפעם הראשונה מייל לכל הסטודנטים איך מתמודדים עם הטרדות מיניות.

רחל ארהרד: לא נכון.

רחל ארהרד: אתה אומר דבר לא נכון.

אורי רשטיק: אני יכול להוכיח את זה.

אורי רשטיק: עד שאתם לא קיבלתם הנחיות חד משמעיות, כמו שאתם צריכים לקבל כאן, אתם לא טיפלתם בזה.

אורי רשטיק: תפסיקו לעצום עיניים.

רחל ארהרד: לא נכון.

אורי רשטיק: תפסיקו לעצום עיניים וקחו אחריות על מה שקורה באקדמיה כי זה תפקידכם.

אורי רשטיק: אני לא חושב שזה – כמו שאמרה כאן הסטודנטית – צריך לבוא מלמטה למעלה אלא זה צריך לבוא מלמעלה, חד משמעית, וגם תפקידנו כאגודת סטודנטים להציף את זה ולסייע.

אורי רשטיק: אי אפשר לתת למוסדות האקדמיים לברוח מהאחריות הזאת.

אורי רשטיק: אני רוצה לחדד עוד משהו.

אורי רשטיק: ועד ראשי האוניברסיטאות מייצג שבעה מוסדות וזה הכול.

אורי רשטיק: 140 אלף סטודנטים.

אורי רשטיק: יש עוד הרבה מאוד מוסדות באקדמיה והם לא מתנגדים לתקנות האלה.

אורי רשטיק: התאחדות הסטודנטים מייצגת כיום את כל סוגי הסטודנטים – אוניברסיטאות, מכללות, מכללות פרטיות, מכללות לחינוך, הנדסאים.

עליזה לביא: אגב, אתה יודע למה קיבלנו סירוב של ועד ראשי המכללות להגיע לכאן?

אורי רשטיק: אין לי מושג.

אורי רשטיק: אני יכול לשער אבל אני חושב שעדיף שאני לא אשער.

אורי רשטיק: אני באמת לא יודע למה קיבלנו סירוב של ועד המכללות.

אורי רשטיק: אגב, בפעם הבאה, אם תפנו אלינו מראש, נוכל לפנות אליהם ולדאוג שהם יגיעו.

עליזה לביא: יש לנו עוד ידיד לוועדה.

עליזה לביא: ידיד ותיק.

אורי רשטיק: נשמח לסייע גם בדברים האלו.

אורי רשטיק: כאמור, אנחנו חד משמעית מבקשים מחברי הוועדה להצביע על החלופה השנייה.

אורי רשטיק: אנחנו ממליצים בדיוק כמו שממליצה המועצה להשכלה גבוהה שאחראית על כל המוסדות האקדמיים.

אורי רשטיק: לפי דעתי אין כאן מקום לשאלות.

אורי רשטיק: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: פרופסור סוזן רוטשטיין, נציבת הטרדות מיניות באוניברסיטת בר אילן.

סוזן רוטשטיין: תודה.

סוזן רוטשטיין: אני אדלג על כל הברכות.

סוזן רוטשטיין: ככל שהתקנות יכולות לעזור לנציבה להיות במקום חזק בו היא יכולה להסביר לאוניברסיטאות עם גיבוי את החובות שלהן, כך אני עוד יותר מברכת על המהלך.

סוזן רוטשטיין: אני מסכימה עם עמיתיי במוסדות אחרים.

סוזן רוטשטיין: היתרון בנציבה אחת הוא שאי אפשר להפעיל לחץ על בן אדם ללכת לנציבה אחת או לשנייה.

אורי רשטיק: לא מפעילים לחץ.

סוזן רוטשטיין: אני מסכימה שחייבים להיות סגנים וזה מאוד חשוב שיהיו סגנים מאוכלוסיות שונות כאשר לכל אחד תהיה אפשרות ללכת לסגן להתלונן אבל מהניסיון שלי באוניברסיטה גם הסגל האקדמי, גם עובדים מינהליים וגם הסטודנטים שמחו על כך שהייתה אפשרות לא להחליט למי לפנות ולא לקבל לחצים ללכת לבן אדם מהמינהל או מהסגל.

סוזן רוטשטיין: דווקא העובדים המינהליים, העובדות המינהליות, שמחו מאוד על כך שיש נציבה אחת מחוץ למסגרת ההיררכיה המינהלית אליה הן היו יכולות לפנות ואני חושבת שזה חשוב שכך יהיה.

סוזן רוטשטיין: יש שני הדברים שהם חשובים ביותר כאשר הראשון הוא שהנציבה תהיה חזקה ולא מזוהה פוליטית, לא עם ועד העובדים או שהיא חברה של הרקטור וכולי אלא היא מישהו מחוץ לזה אותה רואים כמי שהיא מחוץ לזרמים.

סוזן רוטשטיין: אנחנו עכשיו עומדים מול בחירת רקטור וזה מביא לכל מיני בעיות כך שחשוב שהנציבה תהיה מחוץ לכל הסיפור הזה ושלא תהיה הרגשה שמישהו משפיע עליה.

סוזן רוטשטיין: הדבר השני שהוא מכביד ביותר על סטודנטים וסטודנטיות להגיש תלונות – חוץ מזה שאני מסכימה שחייבת להיות הסברה – זה שלפי החוק ברגע שמישהו או מישהי באה לנציבה, היא לא יכולה לבוא להתייעץ וכל בקשה לייעוץ נחשבת כתלונה שחייבים לברר אותה.

סוזן רוטשטיין: אם מישהי הייתה יכולה לבוא ולומר שקרה משהו, אני לא יודעת אם אני רוצה שתבררו, אבל היא רוצה עצה איך להתמודד עם זה ואני הייתי יכולה להגיד לה שאני מבטיחה לה שאני לא הולכת לדבר עם זה וזה – הייתי מקבלת הרבה יותר תלונות.

סוזן רוטשטיין: העובדה שאני חייבת לפי החוק ללכת ולדבר עם אנשים מסוימים, אם היא רוצה ואם היא לא רוצה, זה הדבר שמפריע ביותר.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: צר לי לומר, ואולי המשפטניות יעזרו לי, שאני לא זוכרת שזה מחויב בחוק.

סוזן רוטשטיין: כך הסבירו לי.

מיכל רוזין: יש הבדל בין יידוע המעביד לבין לפתוח תלונה.

מיכל רוזין: בהחלט אפשר למצוא את המנגנון.

מיכל רוזין: מה שמיוחד בחוק למניעת הטרדה מינית, שהוא יוצר כל כך הרבה.

מיכל רוזין: במקום לשלוח אותנו עוד פעם כל הזמן לכללים, לחוקים, למשטרה ולפלילי, הוא נותן מקום למקומות העבודה למצוא את הפתרונות הפנימיים ולנסות לגשר.

מיכל רוזין: לכן אני מודה שאני מופתעת מאוד מהשיח שהיה כאן וזאת ההערה שאמרתי לחברת הכנסת לביא.

מיכל רוזין: מעולם לא שמעתי שיח בוועדה הזאת, שיח כל כך היררכי.

מיכל רוזין: הדרישה של נשים להיררכיה.

מיכל רוזין: כל השנים המאבק הפמיניסטי הוא לבטל היררכיות, הוא לעבוד ביחד, בקבוצת נשים ובשיתוף פעולה.

מיכל רוזין: אני לא אומרת שזה קל.

מיכל רוזין: חמש שנים ניהלתי את איגוד מרכזי הסיוע ותאמינו לי שזה לא קל אבל זה ניהול אחר וזאת צורת עבודה אחרת, וזה האתגר שלנו.

מיכל רוזין: כמו שלא יהיה קל לשנות את תפיסות העולם שהסטודנטים מציגים, והם לא אשמים כי הם סופגים את התרבות והחינוך שאנחנו כחברה נותנים להם כל החיים, ועכשיו אנחנו באים בטענות ואומרים שיראו מה יצא מהסטודנטים?

מיכל רוזין: זה ברור, זה מה שקיים בפרסומות, זה מה שקיים בתקשורת במיינסטרים ובפורנוגרפיה שהם חשופים אליה וזאת התוצאה.

מיכל רוזין: כמובן שמערכות החינוך, ובראשן האוניברסיטאות והאקדמיה, צריכות לצאת נגד הדברים האלה ולחנך את הסטודנטים.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש להם כאן תפקיד חשוב שהוא לא מתקיים.

מיכל רוזין: אני חושבת שגם האוניברסיטאות, כמו מערכת החינוך הציבורית, הפכו להיות מוסד למידה בלבד ובטח לא מוסד חינוך לערכים, דבר שפעם אולי בכל זאת זה היה.

מיכל רוזין: התקנות האלה הן חשובות ביותר.

מיכל רוזין: זה מאבק של שנים והוא התחיל עוד לפני שאני וחברת הכנסת לביא נכנסנו לכנסת הזאת.

מיכל רוזין: זה מאבק של שנים כדי שהאוניברסיטאות ייקחו אחריות על נושא ההטרדות המיניות.

מיכל רוזין: אני יודעת שמי שיושבות כאן עומדות בחזית העניין.

מיכל רוזין: לרגע אני לא מזלזלת בעבודתכן או מפחיתה מערך עבודתכן אבל חשוב לומר שלאור השנים נתקלנו בהתנגדות המוסדות האקדמיים שאמרו שלא נתייחס אליהם כמו אל המשטרה, שלא נתייחס אליהם כמו אל הצבא, אמרו שהם מוסד אקדמי ושלא יתערבו להם בחופש האקדמי ועוד כל מיני הצהרות כאלו.

מיכל רוזין: אני שמחה שהיום יש הבנה שגם האוניברסיטאות והמכללות הם מקום היררכי, מקום שיש בו הרבה אנשים צעירים, שיש הרבה פוטנציאל לפגיעה והיא קורית.

מיכל רוזין: המסקנה השנייה אליה הגענו והיא ברורה היא כמו שאמרת, שמיעוט התלונות לא מראה על כך שזה לא קיים אלא מראה על כך שאין את השדה הפתוח, המקשיב שיכול להכיל את התלונות האלה.

מיכל רוזין: לכן העניין של שתי ממונות, זה לא איזו קפריזה של מישהו שפתאום הכניס את זה לתקנות.

מיכל רוזין: יש כאן משמעות בכל זאת ובמיוחד כל העניין שאותן ממונות מייצגות באמת האחת את ועד העובדים.

מיכל רוזין: דרך אגב, הלוואי שהיה אפשר בכל מקום עבודה לעשות כך כי הרבה פעמים הממונה מייצגת את המנכ"ל.

מיכל רוזין: באמת במקום הזה, כאשר אנחנו מדברים על למעלה מאלפיים אנשים, אין יכולת לממונה לפעול.

מיכל רוזין: אני צריכה לספר לכם כמה אתן עובדות קשה?

מיכל רוזין: אין יכולת לממונה אחת, בטח לא עם ארבעים אלף סטודנטים כפי שקיים באוניברסיטת תל אביב.

מיכל רוזין: גם אם מגיעות אליך חמש תלונות באותו שבוע, מה שלא קורה, אבל היינו שמחות שיקרה, אי אפשר כי זה עומס עבודה.

מיכל רוזין: זה גם עוזר לכן בעומס העבודה, גם זה נותן לשתיים את האחריות, גם חלוקת האחריות היא חשובה, היכולת לדסקס את זה.

מיכל רוזין: את אומרת שהנפגעת לא תרצה לשבת מול שתיים.

רחל ארהרד: מול שלוש.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שלא ברור לי מי זאת הרשמת.

רחל ארהרד: מישהו חייב לתעד את הבירור.

מיכל רוזין: הממונה אמורה לתעד ולא צריכה לשבת רשמת.

מיכל רוזין: זה סידור שמצאתן לכן והוא נוח לכן אבל זה לא בחוק והוא לא חייב להיות.

מיכל רוזין: על פי החוק הממונה צריכה לתעד.

רחל ארהרד: זאת חתימה.

רחל ארהרד: היא צריכה לחתום כשאנחנו לא מקפידים על זה.

רחל ארהרד: תקראי את החוק.

מיכל רוזין: אני מכירה את החוק.

מיכל רוזין: לא צריכה להיות רשמת.

מיכל רוזין: הממונה אמורה לרשום.

מיכל רוזין: נוח לכן, מצאתן מנגנון, בסדר.

מיכל רוזין: הבעיה שלנפגעת לא תהיה שרוצים יותר לשמוע אותה ורוצים שיהיו שתיים שיטפלו במקרה שלה וגם אם תהיה לה בחירה והיא יכולה לבחור אחת מבין השתיים, בסופו של דבר זאת בחירה חשובה.

מיכל רוזין: אני חושבת שהיכולת שלכן דווקא לעבוד ביחד ובתיאום ויכול להיות שזה יהיה מרצה שלמי שמייצגת את העובדים יהיה לא נוח לפעול.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אבל אני חושבת שזה רק מקל עליכן וזה רק פותח יותר אפשרויות להגשת תלונות.

מיכל רוזין: אני לא מבינה למה ההתנגדות.

מיכל רוזין: באמת, אני לא מצליחה להבין.

מיכל רוזין: אתן מקבלות כאן עזרה ומקבלות תמיכה.

מיכל רוזין: הדבר הכי קשה בטיפול בפגיעה מינית הוא שאתה לבד.

מיכל רוזין: אני צריכה לספר לכם את זה?

מיכל רוזין: את לבד, אתה מטפל מול הנפגעת בסיטואציה לא קלה, הרבה פעמים מול כל האוניברסיטה ואת לבד.

מיכל רוזין: כאן נותנים לך דווקא עוד מישהי שאת יכולה להתייעץ אתה, את יכולה לדבר אתה, את יכולה לחשוב יחד אתה איך המהלך הנכון.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש לזה רק יתרונות ולא חסרונות או לפחות היתרונות גוברים על החסרונות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אחרונת הדוברים לשלב הזה, עורכת הדין ליאת קליין, היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע.

ליאת קליין: תודה ובוקר טוב.

ליאת קליין: אני אקצר בברכות אבל תודה גדולה גם לוועדה, גם להתאחדות הסטודנטים וכמובן למשרד המשפטים על עשייה משותפת שהובילה למהלך הזה היום.

מיכל רוזין: כמובן תודה לאיגוד מרכזי הסיוע שאם לא היה מניע את הגלגלים האלה לאורך כל השנים – עוד לפני – זה לא היה קורה.

ליאת קליין: אני אתן שתי התייחסויות לגבי הדיון שהתקיים כאן על ממונה אחת או על שתי ממונות, עבודה ביחד ולחוד.

ליאת קליין: אני מסכימה, זה נכון וזה משהו שכל הזמן אמרנו שצריך שתי ממונות לפחות.

ליאת קליין: לא ברור לי היכן נכנס כאן הנושא של קמפוסים והאם צריכה להיות התייחסות לקמפוסים נפרדים כי זה משהו שני לא רואה אותו כאן.

ליאת קליין: זה לא רק מספר התלמידים אלא באמת פריסה של קמפוסים.

ליאת קליין: יש מוסד מסוים שלא נכנס בקמפוסים ואולי זה נכון שהוא ייכנס גם בתקנות.

ליאת קליין: לגבי הממונות.

ליאת קליין: זה נכון וחשוב שיהיו שתי ממונות.

ליאת קליין: זה נכון וחשוב אבל אני לא בטוחה שזה נכון לבירור במשותף.

הדס אגמון: הורדנו את זה.

ליאת קליין: אני אומר הערה קטנה לגבי משהו שלצערי לא נכנס.

ליאת קליין: לפי מה ששמעתי, יש כאן הסכמה גם על חשיבות תפקיד הממונה וגם על המורכבות ועל הקושי המיוחד.

ליאת קליין: נושא בעייתי במיוחד הוא אולי החיסיון של הממונה או המקום שלה או בכלל התקן או מספר השעות שהוא לא מעוגן.

ליאת קליין: יש ממונה ובהרבה מהמקומות זה יכול להיות תפקיד נוסף שלה לצד תפקיד נוסף.

ליאת קליין: הרבה פעמים באמת החשש מהממונים, מהדרגים הגבוהים יותר מונעים ממנה לבצע את התפקיד שלה כמו שצריך.

ליאת קליין: אלה דברים שלא נכנסו כאן והם נכונים באוניברסיטאות ונכונים בכלל במקומות עבודה ואולי צריך גם לזה להתייחס במסגרת התקנות.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: מיכל שדות, משרד התרבות והספורט.

מיכל שדות: אני אחראית במשרד התרבות על בתי הספר לאומנויות שכולל יותר מ-4,000 תלמידים.

מיכל שדות: אלה בתי ספר על תיכוניים לא אקדמיים.

מיכל שדות: לעניין הזה של שתי ממונות, אני רוצה לחדד ולומר שמדובר בקמפוסים או בבתי ספר שהם מכילים יותר מאלפיים תלמידים כאשר בבתי הספר שלנו יש מקסימום 600 תלמידים.

ענת ממלוק: אני מטעם פרלמנט נשים.

ענת ממלוק: דובר כאן על מה מהווה את החסם של מוטרדת לבוא ולהתלונן.

ענת ממלוק: דווקא התחושה שמדובר במישהי אחת שיש לפנות אליה והיא מהווה מערכת שלמה, זה הפחד שבסוף היא תינזק.

ענת ממלוק: זה מה שצריך לשנות.

ענת ממלוק: מוטרדת חשה שלא שווה לה לבוא ולהתלונן כי בסוף כנראה שהתוצאה לא תהיה טובה או שהיא תינזק בתהליך.

ענת ממלוק: אם תהיה יותר ממונה אחת, אם תהיה מערכת קצת יותר רחבה בתוך כל ארגון, היא לא תרגיש שהיא בודדה.

רחל ארהרד: אבל יש סודיות.

ענת ממלוק: התחושה שלה תהיה שהיא לא בודדה במערכה וזה משהו שלטעמי עשוי לסייע למוטרדות ומוטרדים לפנות.

ענת ממלוק: למה זה לא חל על בתי ספר?

מיכל רוזין: לי יש הצעת חוק לגבי בתי הספר וגם זה יקרה.

עליזה לביא: אני חייבת להתחיל את הדיון בתקנות.

עליזה לביא: תודה לך.

עליזה לביא: הסתיימה רשות הדיבור.

עליזה לביא: תאמינו לי שהייתי שמחה מאוד לדבר אתכם על הרבה מאוד נושאים שעולים על סדר הוועדה אבל אם לא נתחיל בתקנות, לא נוכל לסיים אותן היום.

עליזה לביא: אני מבקשת עכשיו לאחוז במושכות.

עליזה לביא: בבקשה, ענת.

ענת מימון: תקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעביד) (תיקון), התשע"ד-2014 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 7(ד) ו-13 לחוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח-1998 (להלן – החוק), בהסכמת שר הכלכלה ובאישור הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי של הכנסת, אני מתקינה תקנות אלה: תיקון תקנה 9 בתקנה 9 לתקנות למני עת הטרדה מינית (חובות מעביד), התשנ"ח-1998, אחרי תקנת משנה (א) יבוא: "(א1) על מוסד מהמוסדות האמורים בתקנת משנה (א) - שאלה מוסדות השכלה למבוגרים – יחולו, בנוסף להוראות תקנות אלה, ההוראות המפורטות להלן: המוסד יבטיח קיומן של פעולות הדרכה והסברה שעניינו מניעת הטרה מינית והתנכלות לפחות אחת לשנה.

ענת מימון: פעולות כאמור יכול שייעשו באמצעי טכנולוגי כגון לומדה ממוחשבת.

ענת מימון: כפי שהציגה עורכת הדין הדס אגמון.

ענת מימון: כאן אנחנו מחייבים את המוסד להבטיח שאחת לשנה תתקיים פעילות כזאת.

ענת מימון: הפעילות לא חייבת להיעשות על ידי המוסד עצמו אלא אלה יכולות להיות פעילויות שייעשו על ידי גורמים חיצוניים אבל צריך לאפשר את זה ובאמת לגרום לזה לקרות.

ענת מימון: המוסד יביא לידיעת כל תלמיד, סטודנט או עובד חדשים את הוראות החוק, התקנות והתקנון וכן מידע לגבי אופן הגשת התלונה בגין הטרדה מינית או התנכלות ושירותי סיוע לעניין הטרדה מינית והתנכלות.

ענת מימון: כאן אנחנו כמובן מחילים את זה גם על אנשי סגל אקדמי.

ענת מימון: הכוונה היא שזה יחול באמת על כל מי שבא בשעריו של המוסד.

קריאה: למה זה "או" ולא "ו"?

ענת מימון: זה אמור להיות על כל אחד מהם.

קריאה: לרבות.

ענת מימון: לרבות.

ענת מימון: כלומר, סטודנט חדש או עובד חדשים, הכוונה שזה יחול על כולם.

ענת מימון: תקנות (3) ו-(4), אלה התקנות שמדברות על מינוי של האחראי הנוסף.

ענת מימון: תקנות (3) ו-(4) דיברו על מינוי של שני אחראים ובירור במשותף.

ענת מימון: החלופות שהועלו הן החלופה הראשונה שדיברה על מינוי של אחראי וסגן ושהבירור ייעשה על ידי האחראי בשיתוף עם הסגן או שלא בשיתוף עם הסגן לפי בחירת המתלונן.

ענת מימון: ההצעה השנייה הייתה שבמוסד שבו מעל אלפיים לומדים, יהיו שני אחראים שהסמכויות שלהם יהיו מקבילות ולכאורה בעצם כל הוראות התקנות שחלות על אחראי, יחולו גם על האחראי השני שימונה מתוקף זה שהמוסד הוא עם מעל אלפיים לומדים.

ענת מימון: אני רוצה להדגיש בעניין הזה שתקנה 4(א) שקיימת היום כבר קובעת שבמצב שבו הפיזור הגיאוגרפי מחייב מינוי של אחראי נוסף, ממילא קיימת החובה הזאת.

ענת מימון: כלומר, אם דיברנו על קמפוסים שונים, כבר היום תקנה 4(א) מחייבת גישה נוחה לאחראי, להתחשב במספר המקומות ובהתחשב בפיזור הגיאוגרפי.

ענת מימון: כאן אנחנו בעצם לוקחים את הפקטור של מספר הלומדים ומחייבים מעל אלפיים לומדים אחראי נוסף.

ענת מימון: אנחנו צריכים להכריע באיזו חלופה אנחנו בוחרים.

ענת מימון: אנחנו בוחרים אחראי וסגל, שני אחראים שהסמכויות שלהם תהיינה מקבילות ואנחנו לא קובעים שהבירור ייעשה במשותף אלא אם אני פונה לאחראי א' שהוא מהסגל המינהלי, האקדמי או מציבור הסטודנטים והתלמידים, אותו אחראי הוא זה שיברר את התלונה באופן בלעדי.

עליזה לביא: אני תמיד נוטה להקשיב לסטודנטים והדברים כאן נאמרו בצורה מאוד חדה וברורה.

עליזה לביא: היוזמה הגיעה מהם והשטח אומר את דברו.

עליזה לביא: אני חושבת שצריך להקשיב לסטודנטים ואני קוראת לנציגות ור"ה ואומרת להן שאני חושבת שצריך להקשיב לסטודנטים.

מאירה בסוק: אני בכובע אחר.

מאירה בסוק: אני סטודנטית לתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטה העברית ואני רוצה להגיד לכם שדווקא אני מרגישה כנציגת סטודנטים וכי אין ספק שסטודנטיות יפנו לסטודנטית.

מאירה בסוק: לדעתי עצם זה שלא פנו עד היום זה משום שהן פחדו לפנות לנציגות של הסגל ואנחנו רואים גם במקומות עבודה והלא זאת הבעיה המרכזית.

מאירה בסוק: אם כאן אנחנו פותחים פתח שוועד הסטודנטים או מה שהם יבחרו יהיה, אין לי ספק שכמות הפניות תהיה יותר גדולה.

עליזה לביא: דווקא משום שהפנייה התחילה מלמטה - הדברים שאתן חוזרות ואומרות אותם, ובאמת יש לי הרבה מאוד הערכה לעבודה שלכן, למקום שלכן באקדמיה, על העלאת הנושא ואני יודעת שלא פשוט להתמודד וכל אחת מכן פורצת דרך במוסדות כדי להתמודד ולהביא אתה דברים – אני חושבת שבמקרה הזה חייבים להקשיב לסטודנטים.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לבוא ולפרוץ את העובדה שאין תלונות.

עליזה לביא: זה שאין תלונות לא מלמד על כך שהמציאות טובה.

עליזה לביא: יש לנו קולות שעולים מהשטח.

עליזה לביא: אגב, אורי ביטא את זה בצורה הכי מדויקת אבל הקולות מגיעים לכל מי שנמצא, מכיר ומלווה.

עליזה לביא: יש לנו את מרכזי הסיוע כאן, יש אנשים עם ניסיון חשוב ורב.

עליזה לביא: חברת הכנסת רוזין ואני נצביע אבל לפני שאנחנו נצביע, חשוב לי שתבינו את המהלך.

עליזה לביא: זה לא אנחנו ואתם נגד ובעד אלא באמת צריך ללכת כאן בהלימה דווקא מתוך הדיאלוג ומתוך החשיבה ליצור סביבת עבודה טובה יותר, נכונה יותר, ראויה יותר ונקיה יותר לילדים שלנו.

עליזה לביא: אמנם הסטודנטים הם בכל גיל וגיל, אבל אני חושבת שכולנו רוצים לשלוח את הסטודנטים והסטודנטיות למקום שהוא יהיה בטוח יותר.

עליזה לביא: ואם חלילה הייתה מעידה, יהיה למי לפנות, יש מי שיעזור ויש מי שימנע את התקלה הבאה.

סוזן רוטשטיין: שאלה פרקטית.

סוזן רוטשטיין: אני מאוד מבינה ואני מאוד מכבדת את זה.

סוזן רוטשטיין: באופן פרקטי, איך שאני מכירה את האוניברסיטה, זה מקום מאוד היררכי.

סוזן רוטשטיין: מישהו פונה לסטודנט ואיך הסטודנט באופן פרקטי הולך לעשות את הבירור?

אורי רשטיק: תהיה נציבה לכל דבר ועניין שתעבור הדרכה לכל דבר ועניין.

הדס אגמון: האחראים כולם מתמנים על ידי המעסיק.

הדס אגמון: האחראית שהיא גם סטודנטית לא תיבחר על ידי נציגות הסטודנטים.

הדס אגמון: סביר להניח שהאוניברסיטה או כל מוסד בתבונתו יתייעץ עם הסטודנטים כדי להחליט מי האדם המתאים אבל לצורך העניין אם מאירה סטודנטית לתואר שני, היא יכולה להיות הממונה שמשתייכת לציבור הסטודנטים.

הדס אגמון: נכון שהיא סטודנטית אבל היא לא בחורה בת 22 שמפחדת להתעמת עם הסגל.

הדס אגמון: היא צריכה לעבור הכשרה.

אורי רשטיק: תקנות המועצה להשכלה גבוהה קובעות שהן צריכות לעבור הכשרה.

ענת מימון: עוד מעט נגיע לתקנה של ההכשרה ואני אבהיר את זה שגם האחראי השני צריך לעבור את ההכשרה.

סוזן רוטשטיין: זה ברור, אבל באופן פרקטי מישהו שרוצה לברר תלונה באוניברסיטה, צריך לא רק הכשרה של הטרדה מינית - ואני מדברת מתוך הרצון לעשות הכי טוב – אלא גם הכרה במסגרת של אוניברסיטה.

סוזן רוטשטיין: אני עובדת שלושים שנים באוניברסיטה ואני מבינה את ההיררכיה ואת הדרך לעקוף את המסגרת.

סוזן רוטשטיין: הגעתי לזה שאני לא תלויה בבני אדם ואני לא צריכה לא תואר מזה ולא ציון מזה.

סוזן רוטשטיין: כל הדברים האלה הם דברים פרקטיים שעצם זה שהמבררת היא לא סטודנטית, היא אמורה לעקוף את כל הבעיות האלה.

אילנה אייל: צריך לזכור שזאת אוכלוסייה מתחלפת כל הזמן.

אילנה אייל: זאת אוכלוסייה מתחלפת, צעירה שלא תוכל להתמודד.

גל פילק: אני מהתאחדות הסטודנטים.

גל פילק: אני רוצה להתייחס לסוגיה הזאת שמדברת על הסטודנטיות שמתחלפות.

גל פילק: יש כבר היום אגודות סטודנטים בהן יש ממונות מטעם האגודה.

גל פילק: אלה לא ממש ממונות ואין להן תפקיד אבל הן מאוד מהוקצעות ומכירות את הנושא ואפילו יש מוסדות שמשתפים אתן פעולה וזה רק משפר את הטיפול.

גל פילק: אני לא רואה למה סטודנטית, בטח בתואר ראשון, בתחילת תואר ראשון, לא יכולה להיות ממונה.

גל פילק: יש לה עוד שלוש שנים במוסד והיא יכולה לעשות הכשרה ולתפקד במשך שלוש שנים.

ענת מימון: מבלי לגרוע מהאמור בתקנה 4, במוסד שבו מעל אלפיים לומדים בשנת לימודים, ימונו שני אחראים לפחות שיימנו על סוג שונה של עובדים.

ענת מימון: לעניין זה, "סוג עובדים" – כל אחד מאלה: סגל אקדמי, סגל מינהלי לרבות סגל שפרש לגמלאות ותלמידים או סטודנטים מהמוסד.

ענת מימון: כמו שאמרנו, הבירור ייעשה על ידי אחד מהם.

ענת מימון: זה כמובן לא סותר את זה שהאחראית תוכל לסייע לאחראית השנייה אם יש לה יותר ניסיון וכלים באותו מוסד.

ענת מימון: (5) אחראי במוסד שמונה לפי תקנה 4 או לפי תקנה זו, יעבור בסמוך למינויו השתלמות בהיקף שלא יפחת מ-18 שעות, שתעסוק בין היתר במהות התפקיד, הכרת החוק למניעת הטרדה מינית, דרכי מניעה ואופן הטיפול בתלונות.

ענת מימון: (6) מוסד כהגדרתו בחוק זכויות הסטודנט, התשס"ז-2007 (להלן – ההגדרה) יגיש אחת לשנה לרשות לקידום מעמד האישה ולוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בכנסת, דין וחשבון ובו פירוט לגבי הפעולות השונות שנקט המוסד למניעת הטרדה מינית בתחומו וכן מספר התלונות שהוגשו לאחראי במוסד ואופן הטיפול בהן.

ענת מימון: בדין וחשבון האמור לא ייכללו פרטי מידע שיאפשרו את זיהוי המתלונן, הנילון ואנשים אחרים המעורבים בתלונה.

ענת מימון: מוסד המנוי בפסקאות של ההגדרה המפורטות להלן, לרבות מכינה אקדמית הפועלת במסגרתו, יעביר העתק של הדין וחשבון גם לגוף המנויים לצדו: פסקאות (1) עד (4) – למועצה להשכלה גבוהה.

ענת מימון: פסקה (5) – למשרד הכלכלה.

ענת מימון: פסקה (6) – למשרד החינוך.

ענת מימון: פסקה (8) – למשרד התרבות והספורט.

ענת מימון: זה הגורם שאחראי על אותו מוסד.

ענת מימון: אפשר להצביע.

עליזה לביא: מה זה מכינות אקדמיות?

ענת מימון: באוניברסיטה העברית לדוגמה יש מכינה קדם אקדמית.

ענת מימון: גם הן יהיו.

עליזה לביא: התלמידים מיוצגים אצלכם באגודה?

אורי רשטיק: חד משמעית, כן.

מיכל רוזין: את קודם מקריאה את הצעת משרד המשפטים ואז את החלופות?

ענת מימון: לא.

ענת מימון: קראתי את החלופה השנייה.

עליזה לביא: אנחנו מצביעים על הנוסח שהקראנו, למעשה על החלופה השנייה.

עליזה לביא: מי בעד?

עליזה לביא: בעד – פה אחד

עליזה לביא: התקנות אושרו פה אחד.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני רוצה לקרוא את סיכום הוועדה.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי רואה את אישור התקנות לנושא המוסדות להשכלה גבוהה כתחילת דרך.

עליזה לביא: הוועדה פונה לשרת המשפטים לבחון תיקונים נוספים לגבי מעסיקים גדולים אחרים נוספים כגון בתי חולים, בתי ספר ועוד.

עליזה לביא: הדיווח הראשון לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי ולרשות לקיום מעמד האישה יימסר שנה לאחר כניסת התקנות לתוקף.

עליזה לביא: כלומר, אנחנו ניפגש כאן בעוד שנה בדיוק כדי לקבל דיווח כמו שאנחנו עושים עם גופים אחרים כמו צה"ל ועוד.

עליזה לביא: אחת לשנה יימסר כאן דיווח שלכם על ביצוע התקנות.

עליזה לביא: הוועדה קוראת לוועד ראשי המכללות לשתף פעולה עם הוועדה ולהגיע לדיונים הקשורים להשכלה הגבוהה.

עליזה לביא: אורי, כאן אני מבקשת את העזרה והמעורבות שלך.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: המשך יום טוב לכולם ובהצלחה.