הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 70, 2014-03-04 11:00

עליזה לביא: קהל נכבד, אני מבקשת לקדם בברכה את כבוד יושב ראש הכנסת, מר יולי אדלשטיין, את מנכ"ל הכנסת, רונן פלוט, ואת מזכירת הכנסת, ירדנה מלר הורוביץ.

עליזה לביא: ברוכים הבאים.

עליזה לביא: אני מבקשת מכולם ומכולן לתפוס את המקומות.

עליזה לביא: אנחנו מבקשים להתחיל בזמן.

עליזה לביא: יושב ראש הכנסת מכבד אותנו בנוכחותו ואני אבקש ממנו עוד שניות אחדות לפתוח את הכנס שלנו ביום האישה הבינלאומי כאן בכנסת ישראל.

עליזה לביא: אני מבקשת מכולם ממש עכשיו לכבות או להשתיק את כל המכשירים הסלולריים.

עליזה לביא: בואו נעשה את זה ביחד ונכבד כולנו את האירוע.

עליזה לביא: אני מבקשת שהמכשירים יישארו סגורים עד תום האירוע.

עליזה לביא: אני מודה לכם מראש על שיתוף הפעולה.

עליזה לביא: בוקר טוב.

עליזה לביא: אני שמחה מאוד שאתם ואתן כולכם הגעתם מרחוק להיות אתנו.

עליזה לביא: אני מבקשת בראש ובראשונה להזמין אותך אדוני, יושב ראש הכנסת, יולי יואל אדלשטיין, לברך אותנו ולפתוח את היום שלנו כאן בכנסת ישראל ובכלל בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי דוקטור עליזה לביא, אני חושב שזאת גם פעם ראשונה שאנחנו מציינים את היום הזה לאחר שינוי שם הוועדה וגם זה מסמל משהו.

יולי יואל אדלשטיין: חברות וחברי הכנסת, אני רואה כאן את חברות הכנסת זהבה גלאון, יפעת קריב, חבר הכנסת נחמן שי ועוד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מברך גם את מזכירת הכנסת ירדנה מלר הורוביץ, את מנכ"ל הכנסת, את כל האורחים שלנו ואת כל הקהל הנכבד.

יולי יואל אדלשטיין: סיפרתי פעם ליושבת ראש הוועדה, לדוקטור עליזה לביא, שלי יצא להיות חבר בוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ה-15.

יולי יואל אדלשטיין: בחשבון פשוט, זה כבר לפני הרבה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: אז גם היה מחזה קצת יותר נדיר של חברי כנסת ולא חברות כנסת שמשתתפים בישיבות הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אני באמת מנסה להשוות את הדיון שמתנהל כל הבוקר בתחנות הרדיו השונות, נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסמו שהם נתונים מעודדים וגם נתונים פחות מעודדים ואני חושב שאם אני משווה את זה לדיונים שהתקיימו לפני 15 שנים, יש סיבה להיות מעודדים.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, יש בוודאי לא מעט דברים לטפל בהם אבל אם המאבקים היו הרבה יותר ברמה של סיסמאות, קלישאות ומעקב כדי שכל פעם לא יגיד איזשהו נציג של למשל המשרד לביטחון פנים או הפרקליטות או המשטרה שמדובר ברצח על רקע רומנטי וכולם, ובצדק, קפצו, הרי שהתופעות האלה כמעט פסו מן העולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהדיון שמתנהל היום לגבי נשים במשרות הרמות ביותר, ניהוליות, כלכליות, מה כן קיים, מה עדיין חסר, זה דיון שמעיד על התקדמות כלשהי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר שלפני 15 שנים הדיון הזה היה קצת חסר.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי אז, בגלל הצורך במאבק מאוד יסודי, פספסנו כמה דברים ותמיד חשבתי על שינויים נדרשים שהחברה צריכה לעבור על מנת לדבר במושגים מעשיים על השוויון.

יולי יואל אדלשטיין: כאשר השהות בגני הילדים מסתיימת בשעה 1:00, אני לא יודע מה הנחת היסוד ואיפה בדיוק מחפשים את השוויון האמיתי בקריירה או שיוצאים עם הנחת יסוד שאישה צריכה לעבוד באיזושהי עבודה כזאת שבשעה 12:00 היא כבר תרוץ הביתה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אני חושב שעברנו דרך ארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: אם אני חוזר לדיון שמתנהל ולכל העניין הזה של הצמרת הכלכלית שנכבשה סוף סוף בידי נשים – בנק ישראל, רוב הבנקים המסחריים, משרד האוצר וכן הלאה וכן הלאה – אפשר לחייך ואני עצמי מחייך עת אני מדבר על זה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר להעריך את זה לאו דווקא בזכות אותן חמש, שש, שבע שנים שהזכות שלהן עומדת להן, אבל כדוגמה יכול להיות שכדאי לנו, אפילו ברמה של בית ספר, לנסות לשנות את הדיסקט ולחשוב למה כולנו מכירים את רוטשילד ויש עליו שירים ולמה כולנו מכירים את מונטיפיורי עליו יש שירים, ונכון, לכבוד דונה גרציה יש פסטיבל מאוד נחמד בטבריה וכולם מתלבשים, אבל הרי שבמקרה של דונה גרציה אפשר לא רק לעשות פסטיבל בטבריה אלא לחשוב על כך שוורן באפט וביל גייטס גם יחד היו היום מתמלאים קנאה לחשוב על הטייקונית הזאת - מילה לא פופולרית בבית הזה – דונה גרציה ולא בזכות הירושה שהיא קיבלה כי רוב ההון נצבר לאחר מות בעלה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, גם את זה אני אומר בחצי חיוך, אבל יכול להיות שהדוגמאות האלה מאז ועד היום צריכות לשמש את כולנו ולומר שאנחנו בבעיות, במכשולים, במה שעדיין חסר צריכים לטפל בבית הזה ואכן נעשית כאן עבודה יום יום, קודם כל על ידי חברות הכנסת וגם לא מעט על ידי חברי הכנסת וצריך להמשיך את אותה עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: גם מבחינה פסיכולוגית והשאיפה, אני חושב שיש לנו כאן מסר חשוב שצריך לצאת גם מהיום הזה וגם ביום יום שאכן היה אפשר, עכשיו עוד יותר אפשר, וצריך להמשיך את התהליך הזה על מנת שאולי יום אחד תבוא אלי יושבת ראש הוועדה – כמו שעשתה עליזה לפני כמה חודשים – ותשאל מה זה מעמד האישה, צריך ועדה לשוויון מגדרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: תודה אדוני יושב ראש הכנסת על הדברים.

עליזה לביא: כן, דונה גרציה הרבה יותר ממוזיאון וצריך ללמוד את זכרה ואת מורשתה.

עליזה לביא: אני נחשפתי אל פועלה של דונה גרציה בגיל מבוגר, עת הייתי אם לבנות, ושאלתי את עצמי למה ההיסטוריה שלי נגנבה ממני.

עליזה לביא: האמת היא שזה מה שמאוד השפיע על חיי, על ההיסטוריה שנלקחה ממני ולא הועברה.

עליזה לביא: דונה גרציה בתקופה שהיא אחת העלומות בחיי העם היהודי עשתה מעשים אדירים שאני עוד לא רואה גם בממשיכות הנפלאות שיש לנו כאן בדור שלנו מישהי שהגיע לכך.

עליזה לביא: דונה גרציה היא לא היחידה ויש עוד הרבה נשים.

עליזה לביא: בין השאר התפקיד שלנו הוא באמת להחזיר מהעבר ומההיסטוריה שלנו קדימה לזירת הבמה.

עליזה לביא: אדוני היושב ראש, אנא הישאר אתנו לצפות בסרטון, ברכת ראש הממשלה מר בנימין נתניהו ליום האישה הבינלאומי וגם לנו כאן ולנשים בכלל באשר הן.

עליזה לביא: הקרנת סרטון, ברכת ראש הממשלה מר בנימין נתניהו: "ברכות לחברת הכנסת עליזה לביא, ברכות לורד סוויד ממשרדי וברכות לכם חברות וחברי הכנסת על המאמץ שאתם עושים כדי לקדם את מעמד האישה.

עליזה לביא: אתם עושים את זה בכל ימות השנה אבל במיוחד ביום הזה אתם ראויים לכל ברכה.

עליזה לביא: אנחנו שונים מהמדינות סביבנו.

עליזה לביא: אנחנו דמוקרטיה אמיתית, חרתנו על דגלנו את השוויון ואת השוויון בין המינים ואנחנו יודעים שזה יעד שאנחנו שואפים אליו ועדיין לא מימשנו אותו, אבל זה משתנה.

עליזה לביא: זה משתנה כתוצאה מקודם כל נשים שפורצות את המסגרות, פורצות דרך, פורצות את תקרת הזכוכית ואנחנו רואים את זה בכל תחום ותחום בכלכלה, בפוליטיקה, באקדמיה, בצבא, בקורס טיס, בבה"ד 1 שם הייתי עכשיו ובכל מקום ומקום.

עליזה לביא: כל מיני הנחות והערכות שהיו כמו אקסיומות של תחומים בהם נשים אינן יכולות להיכנס אליהם, וגם אם תיכנסנה, הן לא תוכלנה להעפיל לצמרת, כל ההנחות האלה נשברות וטוב שהן נשברות אבל הן נשברות על ידי המצוינות של הנשים, על ידי העובדה שמנהיגות תופסות מנהיגות ועושות דברים שמראים לאחרים שאפשר אחרת.

עליזה לביא: אני רוצה לברך אתכן במאמץ הזה ואני רוצה להבטיח לכם שאם תמשיכו כך, יכול להיות שיגיע יום בו תהיה ועדה לקידום מעמד הגבר.

עליזה לביא: בהצלחה".

עליזה לביא: תודה לראש הממשלה מר בנימין נתניהו.

עליזה לביא: אדוני יושב ראש הכנסת, תודה לך על הדברים, תודה שפתחת את היום שלנו והמשך יום פורה.

עליזה לביא: תודה למנכ"ל הכנסת ותודה למזכירת הכנסת שנשארת אתנו.

עליזה לביא: אני מעריכה את זה מאוד, ירדנה.

עליזה לביא: גברתי שרת הבריאות, חברתי, חברת הכנסת יעל גרמן, אישה יקרה, מורת דרך.

עליזה לביא: אני חושבת ששיתוף הפעולה חוצה האידיאולוגיות בינינו.

עליזה לביא: למדנו כולנו לעבוד יחד.

עליזה לביא: אני מבקשת ממך לבוא ולברך אותנו ביום חגנו, יום האישה הבינלאומי.

יעל גרמן: בוקר טוב לכולם, לכל המכובדים.

יעל גרמן: עוד לא ראיתי כמה חברות כנסת כאן אבל אני בטוחה שהן נמצאות כאן.

יעל גרמן: אני רוצה לברך במיוחד את יושבת ראש הוועדה למעמד האישה, את חברת הכנסת חברתי דוקטור עליזה לביא.

יעל גרמן: הכנסת הזאת פתחה לנו הזדמנות בלתי רגילה להמשיך ולהיאבק למען קידום מעמד האישה.

יעל גרמן: אני חייבת לציין שגם בכנסות האחרות והקודמות לנו היו שיתופי פעולה בין קואליציה לאופוזיציה והנושא של מעמד האישה חצה גבולות וחצה את האידיאולוגיות הפוליטיות, אבל בכנסת הזאת במיוחד, באמת בגלל הקונסטלציה הפוליטית המיוחדת שקיימת בתוך הקואליציה, אנחנו פורצות דרך.

יעל גרמן: רק לפני שבוע העברנו בקריאה ראשונה – אבל אני בטוחה שהוא יעבור גם בקריאה שנייה ושלישית - חוק שאף אחד לא היה מאמין שהוא יוכל לעבור, חוק שאומר שבראש בתי הדין הרבניים, בראש המינהלת, תוכל להיות אישה.

יעל גרמן: מי היה מאמין שבראש בתי הדין הרבניים תהיה אישה?

יעל גרמן: אף אחד לא היה מאמין שזה יכול להיות.

יעל גרמן: זה יכול להיות וזה יהיה.

יעל גרמן: זאת היא רק דוגמה אחת.

יעל גרמן: אני חושבת שאם אנחנו נספור ואם נמנה ונראה את החוקים הרבים שבאמת קידמו אותנו במהלך שנה אחת בלבד, אנחנו בסך הכול שנה, ב-19 במרץ נהיה שנה בממשלה, וכמה חוקים שמקדמים את מעמד האישה העברנו – אני לא חושבת שהיה דבר כזה.

יעל גרמן: זה בעיקר בגלל המודעות והמחויבות.

יעל גרמן: אני כשרה יכולה לומר לכם שאת כל הקריירה הפוליטית שלי אני חבה לנשים.

יעל גרמן: הגעתי לתפקידי הראשון הפוליטי, לראשות עיריית הרצליה, בזכות נשים.

יעל גרמן: לא הייתי מגיעה לשם בלי הנשים.

יעל גרמן: אותה אגדה שאומרת שנשים לא מצביעות ולא מפרגנות לנשים, היא פשוט לא נכונה.

יעל גרמן: יש אחוות שנים וזאת הראיה.

יעל גרמן: כל מה שאנחנו צריכות לעשות כאשר אנחנו באמת מגיעות לעמדות מפתח, זה לא לשכוח מי העלה אותנו, לא לשכוח מאין באנו ולא לשכוח למי אנחנו חייבות.

יעל גרמן: לי אין ספק שעצם המודעות, עצם זה שאני לא ממנה ועדה אחת בלי שאני רואה שיש בה ייצוג נשים הולם עד כמה שאפשר כאשר עד כמה שאפשר זה גם חמישים אחוזים.

יעל גרמן: אתן לכם דוגמה אחת, הדוגמה של ועדת הסל המפורסמת.

יעל גרמן: הביאו אלי את המינויים, הסתכלתי וראיתי שיש שתי נשים.

יעל גרמן: אמרתי לא, בבקשה להחליף ועד שלא היו חמישים אחוזי נשים, לא אישרתי את הרכב הוועדה.

יעל גרמן: אין לי ספק שהתוצאות וההחלטות של אותה ועדה, בין השאר בכל מה שקשור להפלות, הן גם בגלל הייצוג הנשי.

יעל גרמן: לאחרונה מיניתי ועדה לבדיקת הנושא של הדסה ואכן לקח לי זמן.

יעל גרמן: אני חייבת לומר שפניתי לארגונים שונים, ביקשתי שיביאו אלי נשים מובילות בתחום הכלכלה והניהול ועדיין היה לי קשה אבל עד שלא מצאתי שלוש נשים מתוך שבע, לא מיניתי את הוועדה.

יעל גרמן: זאת רק דוגמה אחת.

יעל גרמן: אני אומרת שזאת מודעות.

יעל גרמן: כל אחת ואחת מכן במקום שהיא נמצאת, בוודאי אם אתן נמצאות במועצת עיר, בוודאי אם אתן נמצאות באיזשהו ועד, כל אחת צריכה כל הזמן לשאת בראשה את הנושא הזה.

יעל גרמן: ייצוג נשים הוא ההתחלה, ייצוג נשים הוא הבסיס כדי לקדם אותנו.

יעל גרמן: אין לי ספק שאנחנו בדרך הנכונה כמו שאין לי ספק שהדרך עוד ארוכה ועוד לא הגענו לאן שאנחנו צריכות להגיע, לייצוג מתאים, לכוח שווה, לשוויון בפני החוק, למשכורות שוות, אבל עם הקונסטלציה הפוליטית הקיימת ואתכן ככוח שנותן לנו את הרוח הגבית, נצליח ונגיע.

יעל גרמן: בהצלחה לכולנו.

עליזה לביא: תודה לשרת הבריאות, יעל גרמן.

עליזה לביא: ברכתו של שר האוצר, יאיר לפיד.

עליזה לביא: הקרנת סרטון ובו ברכתו של שר האוצר, יאיר לפיד: "שלום לכולנו.

עליזה לביא: קודם כל, ברכות ליום האישה הבינלאומי.

עליזה לביא: לפני קצת פחות משנה עת נכנסתי לתפקידי כשר האוצר היה לנו מפגש גדול ראשון והיו בו כל שמונת ראשי האגפים ואלה היו שבעה גברים ואישה אחת.

עליזה לביא: כרגע המצב הוא חצי-חצי, כולל המנכ"לית שמנהלת את משרד האוצר, אותה הכנסתי לעבודה עת הייתה בחודש השמיני להריונה.

עליזה לביא: אני ואנחנו מאמינים בכל לבנו שכל מקום שנשים עובדות בו, הוא מקום טוב יותר, משמעותי יותר, ערכי יותר ושוויוני יותר וגם מפני שהעבודה נעשית הרבה יותר טוב.

עליזה לביא: אני שוב מברך אתכן שיהיה יום אישה בינלאומי שמח".

עליזה לביא: תודה לשר האוצר יאיר לפיד.

עליזה לביא: שוב תודה לשרת הבריאות, יעל גרמן, שותפה מלאה.

עליזה לביא: שוב שלום ושלום לחברי הכנסת שנמצאים אתנו – חבר הכנסת נחמן שי, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת יפעת קריב.

עליזה לביא: יצטרפו אלינו במהלך היום עוד חברי וחברות כנסת.

עליזה לביא: אני שמחה ונרגשת מאוד ביום הזה, יום שבאמת משקף עבודה שנעשית כאן בארץ ובכנסת, יום האישה הבינלאומי שמסכם פחות או יותר שנה שלי בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עליזה לביא: אני נרגשת יותר לראות אתכן כאן עם מגוון של נשים מרשימות ומדהימות שהחליטו לעשות מעשה, חלקכן לוותר על יום עבודה, חלקכן לדחות יום עבודה ולעמוד בפקקים ולעמוד בכניסה לכנסת – ואני יודעת שזה לא היה כל כך נעים – אבל באמת שהצוות הנפלא של הכנסת, המנכ"ל וכל האנשים הטובים שנמצאים כאן, השתדלו מאוד מאוד לסייע כך שהכניסה תהיה קצת יותר קלה.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה שכולנו כאן

עליזה לביא: ביום הזה כי מחכה לנו יום מאוד ארוך אבל אני מבקשת מכולנו שגם נחשוב על נשים רבות שלא נמצאות אתנו כאן היום, חלקן לא הצליחו להגיע, חלקן גם לא יכולות להגיע, ואני מבקשת מכל אחת כאן באולם הזה להיות שגרירה, שגרירה של רצון טוב, שגרירה של ידע, עזרה וסיוע אבל גם של העברת המסרים, שיחד נטפל בהם, נלמד אותם, נכיר אותם כאן היום.

עליזה לביא: אני כמעט שנה בוועדה ואני מרגישה שליחה, שליחה שלכן בוועדה הזאת.

עליזה לביא: זה מעין יום של סיכומים, של מה הספקנו ומה לא, היכן נכשלתי והיכן התקדמתי, מה ראיתי ומה לא, היכן למדתי לשתף פעולה ועדיין היכן לא, אבל באמת יום של סימון מטרות משותפות.

עליזה לביא: אם יש תובנה אחת שאני יכולה היום להגיד אותה בצורה חדה ומשמעית זה שיתוף הפעולה בין כולנו, בין המחוקק לבין הארגונים, לבין נשים שעושות מעשים, לבין השטח שמדווח.

עליזה לביא: לבד אי אפשר.

עליזה לביא: רק בדרך של שיתופי פעולה, רק שיתוף פעולה בין חקיקה, בין הפנמה, בין חינוך ובין דיווח, נוכל לתקן את מה שלא תוקן.

עליזה לביא: קצרה היריעה ואני לא ארחיב על כל התחומים הרבים אותם אנחנו מקדמים וממשיכים את כל מה שהתחילו קודמותינו וקודמינו, אבל גם באמת מפלסות כוונים חדשים.

עליזה לביא: צעד קדימה, צעד נוסף קדימה, אבל יש גם צעדים אחורה וגם בהם צריך לתקן.

עליזה לביא: חקיקה ושינוי של תודעה חברתית, אבל כן, גם הסוגיה והמצוקה שהמידע שאנחנו מנסות לקדם לא מגיע לכל השכבות בחברה הישראלית.

עליזה לביא: יש שכבות בהן אנחנו רואים יותר קידום ויותר שוויון, אבל יש גם שכבות בהן אנחנו רואים את זה מתרחק והבשורה לא מקיפה ואין בה מעטפת לכל החברה בישראל.

עליזה לביא: צריך גם לעצור ולהתבונן אחורה ולראות מי לא אתנו כאן בחדר הזה ובכלל בכל הפעילות שלנו.

עליזה לביא: הרבה מאוד שאלות אני שואלת את עצמי בשנה הזאת.

עליזה לביא: הרי חוקקו חוקים.

עליזה לביא: אני תמיד חוזרת אל החוק המפורסם של גולדה בדיוק לפני שישים שנים, 1954.

עליזה לביא: לפני שישים שנים היא מחוקקת את חוק עבודת נשים בהיותה שרת הרווחה והעבודה.

עליזה לביא: מה קרה?

עליזה לביא: איך יכול להיות שבחלק מהנושאים ובחלק מהתחומים אנחנו רחוקים ואם גולדה הייתה באה לבקר אותנו, לא רק שהיא הייתה שואלת איך יכול להיות שלא הייתה ראשת ממשלה מאז היא עזבה אותנו אלא היא הייתה גם שואלת מה קרה לחוק שלה ולמה צריך לתקן ולתקן ולתקן.

עליזה לביא: בנימה אישית.

עליזה לביא: התמניתי להיות מנכ"לית צעירה של עמותה, המועצה לחילופי נוער וצעירים, בגיל צעיר יחסית.

עליזה לביא: החבאתי את הבטן אתה באתי למקום העבודה.

עליזה לביא: אחרי שנתיים-שנתיים וחצי בהן נחשפתי לפערים המאוד גדולים בין הקולגות שלי בעמותות מקבילות לבין מידע שהגיע לגבי תנאי ההעסקה שלי, התחלתי לבדוק איך אני קצת מעלה את השכר שלי או מבקשת התייחסות לכל הקשור למעטפת של תנאי שכר.

עליזה לביא: היססתי, התביישתי והתנצלתי והתחלתי לבדוק.

עליזה לביא: באמת גיליתי שהפערים הם מאוד מאוד גדולים, בין המקום בו הייתי לבין המקום בו היו חבריי.

עליזה לביא: התשובה שקיבלתי הייתה סטירת לחי, אבל התביישתי לספר עליה ולא סיפרתי לאף אחד.

עליזה לביא: רק היום העזתי לספר אותה לעיתונאי ואתמול זה התפרסם ב"דה מרקר".

עליזה לביא: התשובה שקיבלתי - ואני לא אנקוב בשמות, אלה אנשים מאוד מפורסמים שהיו בראשות העמותה - והיחס אלי היה: עליזה, קיבלת עבודה, תגידי תודה, את משכורת שנייה, האצבע גם הופנתה לכיוון הבטן התופחת שלי.

עליזה לביא: אני שתקתי וקצת התביישתי על שבכלל העזתי לבקש ויצאתי מהחדר.

עליזה לביא: לקח לי הרבה מאוד שנים להבין שהאישיו הוא פוליטי והיחס שקיבלתי – ועשיתי עבודה מצוינת – וההתייחסות אלי היא כאל משכורת שנייה וההתייחסות אלי כאל אחת שזכתה אולי בטובה בכך שקיבלה בכלל עבודה ועוד קיבלה עבודה בראש עמותה, קברתי את זה וחייתי עם זה.

עליזה לביא: הרבה מאוד שנים חלפו עד שהבנתי שצריך לטפל בזה, צריך לדבר על זה וצריך להתמודד כי זה לא נכון ולא יכול להיות שבישראל 2014 יש פער של שלושים אחוזים בין שכר גברים לשכר נשים באותו תפקיד עם אותה השכלה, עם אותו ותק ועם אותו ניסיון.

עליזה לביא: זאת לא מדינה מתוקנת.

עליזה לביא: אסור שזה יהיה.

עליזה לביא: זה פשע שזה קורה.

עליזה לביא: לא יתכן שעם כל החוקים, ההבנה, המודעות, המידע שמונגש והחינוך אנחנו עדיין נמצאים בפערים הללו כאשר בכל השוואה למדינות ה-OECD, אנחנו לא נמצאים במקום טוב.

עליזה לביא: כן, אנחנו מובילים חקיקה יחד עם פרויקט תשובות ערך ועם עוד ארגונים חברתיים שבאים ודופקים על שערינו.

עליזה לביא: כן, יש לנו שר אוצר שמבין ובאמת הוקמה, בעקבות בקשה שלי, ועדה לבדיקת תקציב המדינה בהיבט המגדרי כי כן, במובנים רבים – וכבר אמרנו את זה מעל במות שונות – תקציב מדינת ישראל לא כל כך אוהב נשים.

עליזה לביא: אין ראיה ואין הבנה למקומן המיוחד של נשים בחברה בישראל, כי אם נשים צריכות לצאת לעבוד ורוצות לצאת לעבוד, עדיין הסוגיה של הילדים נתפסת בחברה בישראל כבעיה של נשים ולא כסוגיה חברתית ולא כהבנה הורית.

עליזה לביא: כן, חסרים 700 מעונות במדינת ישראל ולכן איך אפשר להמשיך כך?

עליזה לביא: את כל זה אנחנו רוצים לתקן ואת כל זה אנחנו רוצים להתחיל אבל גם את החשש שלנו מלדבר על זה, מלדבר על כך שמגיע לנו, מלדבר על כך שאנחנו ראויות, רשאיות וצריכות באמת להיות מתוגמלות.

עליזה לביא: מה שהציל אותי עת חוויתי את החוויה הזאת זה כאשר פגשתי ספר מקסים שנכתב על ידי אישה לפני קרוב ל-500 שנים.

עליזה לביא: לאישה הזאת קוראים גליקל המל.

עליזה לביא: גליקל המל נולדה בשנת 1654.

עליזה לביא: היא התחתנה בגיל 14 ונולדו לה 14 ילדים אבל היא הייתה סוחרת, סוחרת ממולחת מאוד.

עליזה לביא: היא עושה את אחד המעשים הנפלאים בתרבות היהודית והיא כותבת יומן.

עליזה לביא: היא כותבת את היומן שלה כצוואה לילדים שלה.

עליזה לביא: היא מתאלמנת בגיל מאוד צעיר וביומן שלה היא מצטטת את הדברים שאומר בעלה על ערש דווי והוא אומר:

עליזה לביא: כל מה שיש לי – והם היו מאוד מאוד עשירים והשיגו הרבה מאוד קשרים של מסחר בגרמניה ומחוץ לגרמניה – כל מה שעשיתי וכל מה שהצלחתי, הצלחתי בזכות גליקל.

עליזה לביא: והיא כותבת ומצטטת את זה ביומן שהיא מפקידה בידי הבנים שלה כצוואה רוחנית ולמעשה נותנת לנו פתח, צוהר, אל חיי המסחר של היהודים בגרמניה במאה ה-17.

עליזה לביא: נשים סוחרות ונשים הולכות לשוק ומדברות ומתכתבות עם התרבות שנמצאת, מדברות בשפה מסחרית וזה היה וזה אפשר.

עליזה לביא: היושב ראש הזכיר גם את דונה גרציה ויש עוד נשים לאורך ההיסטוריה היהודית שכן עושות וכן מעורבות גם בחיי הקהילה, גם בתפקידי ההנהגה ובעוד ועוד דברים.

עליזה לביא: יש לנו ארסנל תרבותי אצלנו ויש לנו את המציאות הישראלית שמתקדמת בהרבה מאוד מובנים, אבל לא מספיק ולא בצורה הולמת כמו שציינתי קודם לגבי כל שכבות האוכלוסייה.

עליזה לביא: כן, אנחנו חוגגות הישגים ויום האישה הבינלאומי הוא יום של חגיגה, של ציון הישגים ומגיע לנו כי כולנו עובדות וכולנו משיגות.

עליזה לביא: יש גם הרבה גברים טובים שמצטרפים או מובילים והם חלק.

עליזה לביא: באמת, רק כאשר כולנו נבין שהון אנושי נשי הוא נכס של חברה ושבזבוז של הון אנושי הוא אובדן של חברה, אז נצליח כולנו.

עליזה לביא: אני רוצה לאחל לכולנו יום מוצלח, יום פורה ויום נעים.

עליזה לביא: אנחנו נשתדל מאוד לעמוד בזמנים כדי להספיק הכול.

עליזה לביא: בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי אנחנו נוהגות בכל ישיבת ועדה לפתוח בשם של אישה ואת היום הזה אני מבקשת שנקדיש לזכרה של השרה לשעבר, חברת הכנסת לשעבר, שולמית אלוני, אישה מנהיגה שהתוותה עבור נשים בחברה בישראל מסלולים ושבילים תודעתיים שהיו חסומים לחלוטין בלעדיה.

עליזה לביא: היא העזה כל חייה להפר במודע את השפה ואת הפרקטיקה שנדרשה מאישה.

עליזה לביא: היא גילתה לעולם שלנו את המובן מאליו, שלנשים יש זכויות, שזכויות נשים הן זכויות של אדם וכי אל מול האפליה המופנמת והחברתית נגד נשים האחריות שלנו לפעול.

עליזה לביא: כבר בשנת 1977 היא כותבת: "כל מה שנשים לא תעשינה לעצמן, אף אחד לא יעשה".

עליזה לביא: כמנהיגות, כנשים, יחד ובסולידריות לחייב את כלל הציבור להכיר באי השוויון המגדרי העמוק ששורר בכל תחומי החיים.

עליזה לביא: שולמית אלוני זיכרונה לברכה תמשיך גם אחרי מותה להוות עבורנו כולנו את עמוד האש שהולך לפני המחנה.

עליזה לביא: יהי זכרה ברוך.

עליזה לביא: אני רוצה להזמין את ורד סוויד-פאר, חברה טובה, מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה.

ורד סוויד-פאר: זה יום מרגש עבור כולנו.

ורד סוויד-פאר: גברתי יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון המגדרי, דוקטור עליזה לביא, שעשתה במשך השנה הזאת הרבה מאוד פעילות והיום אנחנו רואים רק את אחד השיאים אבל אחד הדברים המשמעותיים ביותר, הפיכת שם הוועדה לוועדה לשוויון מגדרי כי זה המקום בו אנחנו נמצאים היום.

ורד סוויד-פאר: אני משוכנעת שבשנה הבאה - אני מקווה שבכנסת יהיה אולם גדול יותר, ואם לא, היום יתקיים במקום אחר כי אני יודעת כמה סורבו - יהיו לנו כאן יותר ויותר שותפים גברים כי אנחנו הנשים משוכנעות.

ורד סוויד-פאר: ציינה חברת הכנסת לביא שיש גברים טובים ובוודאי שיש והם צריכים להיות כולם יחד אתנו שותפים לנושא.

ורד סוויד-פאר: כל אבא רוצה שכאשר הבת שלו מסיימת לימודי הנדסה, פיזיקה, ביולוגיה, משפטים, יהיו לה התנאים השווים לעבוד במקום עבודה שתומך משפחה ומוביל לשכר שווה סביב ההתפלגות של שעות נוספות.

ורד סוויד-פאר: אני רוצה לברך את חברות הכנסת יפעת קריב, תמר זנדברג, את ראשות ארגוני הנשים שנמצאות כאן, נציגות מכל המגוון, מהשלטון המקומי, בוגרות הקורסים שלנו למנהיגות מוניציפאלית ברחבי הארץ שעשו היסטוריה והגדילו באופן משמעותי את מספר הנשים שנבחרו במועצות האזוריות שהיו לא מעט זמן מעוז גברי, ואת צוות הרשות לקידום מעמד האישה.

ורד סוויד-פאר: אני רוצה להודות לכולכן על העשייה המשמעותית, כל אחת בתחום שלה.

ורד סוויד-פאר: כל אחת מכן התמודדה עם תקרת הזכוכית הסמויה.

ורד סוויד-פאר: אומרים לנו תתאמצו, תצליחו והכול ילך, אבל אנחנו מכירות מקרוב את החסמים שלעתים הם פנימיים, חברתיים ומולדים.

ורד סוויד-פאר: כאשר בבית אומרים לקנדי שהוא נולד, אתה תהיה נשיא ארצות הברית הבא, בכמה בתים אימהות אומרות עם יד על הלב לבנות את תהיי הנשיאה הבאה, את תהיי מנכ"לית ההייטק המובילה במדינת ישראל?

ורד סוויד-פאר: התהליך מתחיל משם.

ורד סוויד-פאר: אני רואה כאן גם את חברותיי לשירות המדינה.

ורד סוויד-פאר: המהפכה שלנו היא בעיצומה ואני חושבת שתוך מספר שנים – ולקחתי ברצינות את דבריו של יושב ראש הכנסת – לא נסתפק בשוויון אלא להיות במקום של פורץ שוויון, של רוב נשי בוועדות, של רוב נשי במוקדי קבלת ההחלטות ונציין אז שיהיו לנו בימים ההם שבעה מנכ"לים גברים.

ורד סוויד-פאר: זאת תהיה ההצלחה שלנו ואני חושבת שזה צריך להיות היעד הבא לקדנציה הבאה.

ורד סוויד-פאר: אני לא רוצה להאריך במלל כי את הבאת לכאן את טובי הדוברים אלא רק להזכיר.

ורד סוויד-פאר: לכל אחת יש את מעגל השנים שעוזר לה ותמיד צריך לראות זאת.

ורד סוויד-פאר: נמצאת כאן מזכירת הכנסת ירדנה מלר שייצגה את מדינת ישראל שקיבלה בבריסל השנה פרס לצמצום השוויון המגדרי.

ורד סוויד-פאר: אולי ירדנה תכעס עלי, אבל אימה אליה זיכרונה לברכה הייתה אחת הנשים שליוותה אותי בכל תפקידיי הציבוריים וכאשר כל פעם התלבטתי עם רגשות האשם – אני אימא לילדים קטנים - האם זה בסדר שאני ראש עיר ורואה אותם חצי שעה ביום, וכל יום שהיו לי התלבטויות והתחבטויות, היא הייתה אומרת לי: תביאי אותם אלי, אני אשמור ואני אהיה אתם ותעשי את הקריירה כי את עושה אותה עבור כל הנשים.

ורד סוויד-פאר: אני מודה לך, מודה לעליזה שליוותה אותי גם בעירייה ועושה את המהפכה ולכן שמביאות את הבשורה בכל מקום ומקום.

ורד סוויד-פאר: תודה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: הצטרפה אלינו חברת הכנסת תמר זנדברג.

עליזה לביא: ברוכה הבאה.

עליזה לביא: זה הזמן לעבור אליך, אודי אלוני, יוצר, איש קולנוע, הבן של שולמית אלוני.

אודי אלוני: תודה רבה על שהקדשת את היום לזכר אמי.

אודי אלוני: אני קצת נטע זר כאן מכל מיני סיבות, אבל אני חייב לציין שבפעם האחרונה שבאתי לכאן, אני באתי לעבודה של אימא.

אודי אלוני: אפילו זכרתי את הדרך למרות כל השנים שעברו.

אודי אלוני: אני עוד באבל ולכן הדיבור שלי לא יכול להיות כל כך מתלהב ומהפכני.

אודי אלוני: אני מאוד מתגעגע ברמה האישית ולא רק בכל האהבה הציבורית שקיבלנו, אבל רציתי לומר כמה דברים שקשורים לאימא שלי ולפמיניזם.

אודי אלוני: אני לא יודע היכן להתחיל.

אודי אלוני: כאשר הייתי ילד, אני זוכר נשים רבות מגיעות אלינו הביתה לצריף כדי לקבל תמיכה ועזרה שאמי העניקה בחינם נגד הרשויות, נגד בעלים מכים, בעד עזרה להיפרד ממקומות קשים וממשפחות קשות.

אודי אלוני: כך גדלתי כצעיר.

אודי אלוני: אני לא הייתי צריך להיות כמו החוזרים בתשובה, כמו גברים שגדלו באווירה מצ'ואיסטית והיו חייבים להפוך להיות פמיניזם ולכן אולי עבורי העבודה יותר קלה, אבל נושא המאבק הנשי הוא מאוד חשוב לי.

אודי אלוני: אחד הדברים שהיו אצל אימא שלי, היא אמרה שכל אגורה שהיא מרוויחה מעבר לשכרה כחברת כנסת, היא לא לוקחת לכיסה.

אודי אלוני: הלוואי וכולם היו לומדים זאת.

אודי אלוני: הכסף בדרך כלל היה הולך למקלטים לנשים מוכות או לעזרה מהסוג הזה.

אודי אלוני: עם הזמן ניסיתי להבין מה זאת אימא שלי.

אודי אלוני: כולם ידעו כמה היא אינטליגנטית, חריפה ואת כל התנ"ך יודעת בעל פה, אבל לא כל כך ראו את הצד של הלב אלא ראו יותר את הצד של השכל.

אודי אלוני: אני חושב שהיא כולה לב.

אודי אלוני: אני חושב שמה שהניע אותה זאת אינטואיציה של צדק.

אודי אלוני: יתכן שזאת אינטואיציה נשית, יתכן שזאת אינטואיציה של איך שהיא גדלה אבל כאישה, כמו הרבה נשים בחברה גברית, היא הייתה צריכה להסתיר את הלב.

אודי אלוני: היא הייתה צריכה לעשות כאילו היא מדברת מהשכל אבל הלב הזה הוא זה שפעמים רבות ידע להביא את מרשה פרידמן, פמיניסטית, להיות אתה לפני שאמי ממה הבינה טקסטים פמיניסטיים לעומק אבל בתוכה היא הבינה שפמיניזם הוא המאבק האמיתי.

אודי אלוני: היא הבינה שעליה להיפרד מהחבורה הפלמ"חניקית שלה כי היא הבינה שנעשה עוול לערבי ולפלשתינאי בארץ ולא כי היא גדלה בשמאל קומוניסטי אלא פשוט כי האמינה בשוויון.

אודי אלוני: היא הרגישה את זה והיא לא תמיד ידעה להגדיר את הדברים.

אודי אלוני: בגלל שהיא כזאת חריפה, אחר כך היא בנתה את המבנים אבל מאוד חשוב לי שאנשים ידעו שהלב פעל וכמה נשים צריכות להסתיר את הלב בחברה גברית כדי לנצח את הגברים.

אודי אלוני: בשנים האחרונות, כאשר המחלה קצת התגברה והאינטלקט קצת ירד, זה היה קשה לכולנו.

אודי אלוני: אני הייתי יכול להתקשר מכל מקום עוד לפני שהיה גוגל ולשאול אותה משהו לגבי איוב פרק כ"ב, והיא מיד הייתה אומרת לי בעל פה את הכתוב.

אודי אלוני: הלב נפתח והייתי קשוב יותר ללב.

אודי אלוני: חשבתי איך דרכה למדתי לקבל את הזקנה בסוג של אהבה ואת הנכונות הזאת להקשיב.

אודי אלוני: אז הבנתי שחלק מהלב הוא כמו המרפא הפצוע.

אודי אלוני: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל שמנים תמיד אומרים שיש להם פצע ובעזרתו הם מרפאים אחרים.

אודי אלוני: המרפאה הפצועה היא זאת שכנראה חשבה שבעזרה לאחרים היא גם תוכל לרפא את הפצעים הסודיים שלה, של נערה שגדלה לבד, שהייתה צריכה להיות החכמה בכיתה כדי לגדול למקומות אחרים.

אודי אלוני: עם הזמן אתה מבין שהפצע הזה לעולם לא יתרפא כי הפצע הזה הוא הכוח שנותן לך לרפא נשים אחרות.

אודי אלוני: אני רוצה לשתף אתכם בחוויה אישית כבן משתנה וממשיך.

אודי אלוני: להמשיך את אמי, זה גם להשתנות מעבר למה שהיא כי זה האופי שלה.

אודי אלוני: היא תמיד השתנתה.

אודי אלוני: אותו אדם שנלחם כל כך על חוק וצדק וכי החוק הוא מעל הכול, היא גם זאת שקראה לסירוב לשרת בשטחים.

אודי אלוני: המשבר הפנימי של אדם שמאמין בחוק ובשלב מסוים קורא להפר חוק, הוא משבר עמוק שאנשים לא רואים אותו.

אודי אלוני: אנשים חושבים שהכול רציונאלי אבל זה משבר פנימי לבן אדם במאבק שלו וביכולת שלו להשתנות.

אודי אלוני: אחד הדברים שבלטו אצלה היה שתמיד היא אמרה: תזכור שלמרכז אין נפח, אין נקודה, אל תשאף למרכז.

אודי אלוני: כל השאיפה למרכז ולאחדות היא שאיפה לריק.

אודי אלוני: תעמוד איפה שאתה עומד, כמו שהיא קראה לספר שלה: לא יכולה אחרת.

אודי אלוני: לימים הלכתי לעבוד במחנה הפליטים ג'נין בתיאטרון החופש יחד עם ג'וליאנו מר חמיס וג'וליאנו, מי שהכיר אותו, הוא גבר גבר, אולי היה היפה בגברים, ובעבודה יחד הבנתי כמה אמו, ארנה מר שהקימה לפני כן את התיאטרון, בעצם הייתה הכוח המניע שלו.

אודי אלוני: פתאום בתוך מחנה הפליטים ג'נין, שאנחנו עובדים בתיאטרון החופש, הבנו שאנחנו שני בנים שמנסים להמשיך את המסורת של האימהות שלנו, שאנחנו מנסים להיות צינור שמעביר את האישה החזקה לדור צעיר של נשים.

אודי אלוני: לג'וליאנו מאוד היה חשוב להסביר בג'נין שאין מאבק בכיבוש בלי מאבק פמיניסטי.

אודי אלוני: אין מאבק בכיבוש בלי מאבק פמיניסטי.

אודי אלוני: גם במחנה הפליטים ג'נין, גם אם נכנס הצבא ופוגע, אם לא יהיה מאבק לאישה במחנה להיות שווה, לשחקניות שלנו – מריאן ובתול – לעמוד כנשים על הבמה ולשחק, אין טעם למאבק.

אודי אלוני: זה חלק מהעבודה אותה אנחנו עושים בעוד מקומות כמו בלוד.

אודי אלוני: אותה תובנה הייתה תובנה הפוכה של אימא שלי, שאין מאבק פמיניסטי בלי מאבק בכיבוש.

אודי אלוני: לכן חשבתי שנכון להמשיך אותה ולומר שאין מאבק בכיבוש בלי מאבק פמיניסטי, אין מאבק פמיניסטי בלי מאבק בכיבוש, אין שוויון בעולמות של ההייטק אם אישה מזרחית עדיין לא יכולה להרגיש שווה, אין שוויון בתל אביב אם אישה פלשתינית עדיין צריכה ללדת במחסום.

אודי אלוני: להבין מהי סולידריות נשית.

אודי אלוני: הצטרפתי לאמי לכמה פגישות גם עם גברים ברשות וגם עם פלשתינאים שונים, אבל המפגש שהיה לה עם חנן אשראווי היה המפגש בו הבנתי שסולידריות נשית בין נהר הירדן לים התיכון, רק סולידריות נשים בין נשים מזרחיות, נשים פלשתיניות, נשים יהודיות, יכול לעשות שינוי מהותי לא רק במעמד האישה אלא בשוויון כללי של כל האנשים ונשים במרחב המשותף שלנו.

אודי אלוני: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: עוד מילה אחת.

עליזה לביא: הזכרת כאן מגוון נשים.

עליזה לביא: בעשור האחרון היו לי המון שיחות ודיאלוג עם אימא שלך, והנושא של נשים בכלל במקום הייעודי שלהן מאוד בער בה והיא הצטרפה להרבה מאוד דיאלוגים ולהרבה מאוד תמיכות בכיוון הזה.

עליזה לביא: בהתחלה זה הפתיע אבל אחרי כן זה היה מובן מאליו.

עליזה לביא: באמת הרבה מאוד תובנות וידע רכשנו ממנה.

עליזה לביא: כאמור, כותרת היום שלנו הוא פורצות מסגרות, הכסף הוא (גם) שלנו.

עליזה לביא: ביום הזה, מכל הנושאים בהם אנחנו עוסקים ועוסקות, בחרנו ביום של העצמה כלכלית, של שוויון, של חירות אמיתית, של עצמאות כלכלית, בסופו של יום הכוח לשנות ולהשתנות נמדד גם כמובן במשאבים הכספיים שלצערנו שמורים רק לחזקים.

עליזה לביא: יש לנו הדרה של נשים בעולם הפיננסי בכלל ולמדנו על הפליה מגדרית גם בקבלת אשראי ולמשק הבית לדורות.

עליזה לביא: אנחנו מקבלים היום מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את הנתונים שמתפרסמים לגבי המקום של נשים עניות מאוד שאין להן פנסיה, נשים שלא חסכו ולא התאפשר להן לחסוך או לא יכלו מכל מיני נסיבות חיים ולא צברו פנסיה.

עליזה לביא: כן, פערי שכר הזכרנו, על פנסיה אנחנו מדברים, על מיעוטים של נשים בתפקידי ניהול ואנחנו מבקשות לומר בקול שאנחנו רוצות לפרוץ את המסגרות ושהכסף הוא גם שלנו, גם במקום הפרטי ובחיים האישיים אבל בטח בחיים הציבוריים.

עליזה לביא: אני רוצה ממך, גברת מקסין פסברג, מנכ"לית אינטל ישראל וסגנית נשיא אינטל העולמי, לבוא ולספר לנו בכותרת שאת בחרת: "הפסיקי לתרץ, קחי את מקומך".

עליזה לביא: שלום לחברת הכנסת חנין זועבי שהצטרפה אלינו.

עליזה לביא: שלום לחבר הכנסת דב ליפמן שהצטרף אלינו.

מקסין פסברג: שלום לחברות וחברי הכנסת שהגיעו לכאן, שלום לך חברת הכנסת דוקטור עליזה לביא ושלום לכל נשות אינטל שבאו.

מקסין פסברג: הנה הכוח הנשי בדור הבא, המנהלות וכל העובדות שלנו וכן, אתם רואים כאן הרבה אבל הן רק חלק קטן.

מקסין פסברג: אנחנו הולכות לדבר קצת על נתונים אבל אני כן רוצה לדבר בעיקר על דברים שבאים מהניסיון שלי.

מקסין פסברג: אני רוצה להאמין שהמצב משתפר אבל אם אנחנו מסתכלים על הנתונים, 66 מיליון ילדות ונערות בעולם לא לומדות בבית ספר.

מקסין פסברג: מחריד.

מקסין פסברג: בישראל אנחנו שואלים את עצמנו, וכל הזמן שואלים אותי, אם אנחנו במצב יותר טוב ואכן אנחנו במצב יותר טוב באוכלוסיות מסוימות אבל בסך הכול אנחנו לא במצב טוב.

מקסין פסברג: אם אנחנו מסתכלים על כך ש-שישה אחוזים מהתלמידים בישראל נבחנים במקצועות להם אנחנו קוראים מקצועות איכותיים של מדע ומתוכם רק שני אחוזים בנות.

מקסין פסברג: זה בעייתי ביותר.

מקסין פסברג: אם אנחנו מסתכלים על הפערים בשכר, וזה כבר הוזכר כאן, כן, יש דברים שמשתפרים ואנחנו רואים שוויון בין המנכ"לים והמנכ"ליות של המשרדים הממשלתיים, וזה מצוין.

מקסין פסברג: אנחנו רואים שוויון בהייטק אבל אנחנו לא רואים שוויון ברוב מקומות העבודה.

מקסין פסברג: כשאנחנו שואלים מה יפתור את הבעיה, הבעיה תיפתר קודם כל ובראש ובראשונה על ידי חינוך.

מקסין פסברג: אנחנו צריכים להאמין שאם אנחנו רוצים שהנושא הזה ישתנה, אנחנו צריכים לעשות מעשה בעצמנו.

מקסין פסברג: בואו נזכור שבסופו של דבר אנחנו לומדים ממה שאנחנו רואים.

מקסין פסברג: אנחנו לא לומדים ממה שאומרים לנו כי מה שאומרים לנו, חולף.

מקסין פסברג: אנחנו צריכים את הדוגמאות של נשים בכל המגזרים, בכל העמדות והמעמדות כדי שבאמת הבנות שבאות אחרינו והילדות שלומדות יהיה להן לאן להסתכל ולהאמין שכן אפשר.

מקסין פסברג: לפעמים זה קיים ולפעמים זה לא קיים, אבל בסך הכול כאשר אנחנו מסתכלים בעולם כולו ואנחנו אומרים שהנה העוגה ושואלים כמה מהעוגה אנחנו רוצים לנצל – וכאן אני מדברת גם כמעסיקה וגם כתעשיינית – אני אומרת שזאת לא צדקה.

מקסין פסברג: צריך להכליל ולשתף מגזרים אחרים כי זה נותן לנו אפשרות בחירה יותר רחבה של אנשים מצוינים.

מקסין פסברג: אם אנחנו נתעקש לבחור ולהשתמש בחמישים אחוזים מהאוכלוסייה, מהר מאוד נלך לרוב פחות טוב.

מקסין פסברג: אם אנחנו נשכיל להשתמש במאה אחוזים מהאוכלוסייה, אנחנו יכולים לבחור את הטובים ביותר מבין כולם.

מקסין פסברג: כאן צריך להסתכל גם על היתרונות שהשונות מביאה.

מקסין פסברג: נשים מקבלות החלטות בצורה אחרת מגברים.

מקסין פסברג: עובדה.

מקסין פסברג: נשים מעבדות נתונים בצורה אחרת מגברים, לא יותר טוב, לא פחות טוב אלא אחרת.

מקסין פסברג: אם אנחנו נדע לנצל את הכול, נרוויח כולנו ממגוון פתרונות יותר רחב מאשר אם אנחנו רק נשתמש בחלק מהאוכלוסייה.

מקסין פסברג: כשאני מסתכלת על החיים בעולם המודרני בתנאים של אי ודאות ובתנאים שמצריכים מאתנו מה שנקרא מולטי טסקינג, הרי שכאן נשים, כבר מהימים של המערות, היו צריכות גם לשמור על האש, גם ללקט וגם להאכיל את הילדים, אם כן, מולטי טסקינג זה משהו שאנחנו מתאמנות בו הרבה שנים.

מקסין פסברג: כשאני מסתכלת על תנאים באי ודאות או על החיים באי ודאות, אני אומרת שנשים לא צריכות שכל הנתונים יהיו כדי לקבל החלטה.

מקסין פסברג: תקראו לזה אינטואיציה נשית.

מקסין פסברג: נשים כן מסוגלות לקבל החלטות בצורה יותר פשוטה בתנאים של אי ודאות.

מקסין פסברג: כאן שמתי תמונה של ספינה קשורה בשני סוגי קשרים.

מקסין פסברג: כולם מבינים שהקשר הזה יחזיק את הסירה, גם הקשר השמאלי וגם הקשר הימני.

מקסין פסברג: צריך להבין ולכבד את זה שבסופו של דבר נשים וגברים משיגים את אותן התוצאות בדרכים שונות, לכבד את השונות ולאפשר לשונות סיכוי הוגן להתקיים.

מקסין פסברג: שמענו קודם סיפורים אישיים וגם אני אספר עכשיו כמה חוויות שהיו לי.

מקסין פסברג: תמיד שואלים אותי איך הסתדרתי בעולם הזה, איך הגעתי לאן שהגעתי, איך זה יכול להיות שבעולם שהוא באמת מנוהל על ידי גברים – ואני רואה את אורלי מחייכת – אני במקום הזה.

מקסין פסברג: אני גדלתי בתוך העולם הזה.

מקסין פסברג: אין סוף פעמים מגיע מכתב למר מקסים, כאשר לוקחים את ה-ן' והופכים אותו ל-מ' כי לא יכול להיות שזאת גברת.

מקסין פסברג: כך זה גם היום.

מקסין פסברג: מקסין הפכה הרבה מאוד פעמים להיות מקס כי זה מה שמבינים שצריך להיות.

מקסין פסברג: הייתי כבר מנהלת המפעל בקריית גת, היה לי שותף אדיר, גבר, אלכס, והוא היה נותן לי לעשות הרבה דברים כדי שדרך העשייה אני אלמד.

מקסין פסברג: הוא לא נתן לי לעשות אותם כי אני הייתי המזכירה שלו אבל במקומות אליהם הוא הפנה אותי היו בטוחים שמגיעה מזכירה ותכף יגיע המנהל והכול יהיה בסדר.

מקסין פסברג: הסיפור הזה שלא נותנים לנו את המקום השווה ליד השולחן הוא משהו שאנחנו צריכים להיאבק עליו ולא להסכים לו אלא לקחת את מקומנו ליד השולחן.

מקסין פסברג: אני מאתגרת אתכן אף פעם לא להיכנס לחדר בו יש שולחן ומסביב לקירות יש כיסאות, לתת את המקום ליד השולחן לגברים ולשבת ליד הקיר.

מקסין פסברג: זה לא עובד מפני שאם אנחנו לא מוכנות לשבת ליד השולחן, למה שיספרו אותנו.

מקסין פסברג: אני לא מדברת על דברים היפותטיים אלא אני מדברת על דברים שאני רואה אותם בחיי היום יום בהרבה מאוד מקומות, גם בארץ וגם בחוץ לארץ.

מקסין פסברג: אני יכולה לספר סיפור על יפן, אבל תגידו שזאת התרבות היפנית, שם האישה לא יושבת ליד השולחן, אבל לצערי זה לא מוגבל ליפן אלא זה קורה גם כאן ואנחנו לא צריכים להסכים שזה יקרה.

מקסין פסברג: כשאני באתי לכאן הייתי מורה ואני באתי מעולם שכמעט כולו היה עולם של נשים.

מקסין פסברג: כשהתקבלתי לעבודה, הייתי מהנדסת והמנהל היה אהוד.

מקסין פסברג: הוא לקח אותנו בערב הראשון לפגישה של כל הקבוצה שנפגשה פעם ראשונה וביקש שנעשה סבב הכרות.

מקסין פסברג: כל אחד אמר מה תפקידו ומה הוא עושה והגבר שישב לידי הסתכל עלי בחמלה ואמר: ואשת של מי את?

מקסין פסברג: אני חושבת שמאז עברנו כברת דרך אבל העסק עדיין לא שוויוני.

מקסין פסברג: אני אומרת שהמקצוע כבר לא מהווה מגבלה מפני שאנחנו רואים את הנשים נכנסות היום לכל תחומי החיים.

מקסין פסברג: אנחנו יודעים שברפואה מספר המתמחות עולה על מספר המתמחים וכנראה שכדי שנגיע לשוויון המטוטלת צריכה לזוז.

מקסין פסברג: גם כשזה קורה, המגרש איננו מאוזן.

מקסין פסברג: המגרש לא אחיד ואנחנו שומעים גם על הדעות הקדומות, אנחנו שומעים גם על פערי המשכורת ואנחנו שומעים גם על הפערים בהזדמנויות.

מקסין פסברג: לכן כאשר אנחנו אומרים שאנחנו צריכים להתמודד עם דעות קדומות ועם דפוסי חשיבה מיושנים, אנחנו צריכים ללמוד לזהות אותם ואם אנחנו לא יודעות לזהות אותם, אנחנו לא יכולות לטפל בהם.

מקסין פסברג: בכל סיטואציה כזאת שאתן מוצאות את עצמכן סביב שולחן ואולי אתן צריכות להילחם קצת על הכיסא או אתן צריכות להילחם על זכות הדיבור או תראו את הנשים מצביעות כאשר הגברים פורצים או כאשר אתן שומעות על אישה שצריכה לעזוב את הישיבה והיא קמה ומסבירה למה היא עוזבת - וזה כאשר הגבר קם ואומר שלום ולהתראות - כי היא צריכה לקחת את הילד, היא צריכה ללכת לרופא, היא צריכה כך וכך.

מקסין פסברג: אנחנו צריכים לזהות את דפוסי ההתנהגות האלה, להילחם בהם ולהפסיק אותם.

מקסין פסברג: כדי להבין את זה, כל אחת מאתנו צריכה לדעת עד כמה אצלנו הדעות הקדומות קיימות ועד כמה אנחנו חיים עם הדעות האלה סביבנו.

מקסין פסברג: לכן הזיהוי הוא מאוד מאוד חשוב.

מקסין פסברג: כל הזמן שואלים אותי איך זה לנהל בעולם של גברים ואני אומרת שזה לא עולם שוויוני וכדי להצליח אני צריכה להיות יותר טובה.

מקסין פסברג: אני צריכה להצטיין, אני צריכה לקחת אחריות ואני צריכה לפתח עור של פיל כי כאשר אותו אחד אומר לי אשתו של מי את, אני צריכה לענות כמו שצריך ולומר שאני מהנדסת ליתוגרפיה, כי זה מה שהייתי אז.

מקסין פסברג: לבעלי יש חלק חשוב ויקר.

מקסין פסברג: הסיפור של חניכה הוא עוד נושא עם הרבה מיתוסים.

מקסין פסברג: אומרים שנשים זקוקות לחניכה ואני אומרת לא נכון.

מקסין פסברג: כולם צריכים חונכים.

מקסין פסברג: הזכרתי שהיה לי מנהל שעשה בשבילי המון והיה עבורי חונך אמיתי וזה נכון.

מקסין פסברג: מסביבי לא היו נשים ואני מקנאה בך על כך שהיה לך לאן ללכת אבל לי בהייטק לא היו נשים ברמות כאלה שיכלו לעזור לי אבל אני כן חושבת שאנחנו צריכים להבין שבסופו של דבר כולם זקוקים לחונכות.

מקסין פסברג: כשאני אומר את סיכום דבריי אני אציע לכם, ואני אומרת זאת כבר עכשיו, שכל אחת צריכה שיהיה לה חונך או חונכת אבל לא נצליח לפתור את כל הבעיות לבד וגם לא צריך לעשות זאת.

מקסין פסברג: התפקיד של כולנו, ואני מסתכלת כרגע עליכן, על עובדות אינטל, הוא להגדיל את מספר הנשים במשרות בכירות.

מקסין פסברג: אני מסתכלת עליך אורלי ועליך קרן ואני מסתכלת עליך עינב ואני אומרת לכן שהתפקיד שלכן הוא לגדל את הדור הבא של הנשים שישבו מסביב לשולחן יחד אתכן.

מקסין פסברג: זה לא קורה במקרה וזה לא קורה בטעות אלא יש שלושה דברים שאני אומר עכשיו ואני לא מאמינה בהם.

מקסין פסברג: אני מאמינה בעבודה קשה והנושא הזה קורה אם אנחנו מוכנות להשקיע.

מקסין פסברג: המשפט האומר שאם תשקיע תשפיע ואם לא תשקיע לא תשפיע, הוא נכון.

מקסין פסברג: כדאי מאוד ללמוד את ההבדלים, לכבד אותם ולמנף אותם.

מקסין פסברג: כדאי מאוד ללמוד שהטכניקות האישיות והארגוניות אותן אנחנו צריכות כדי לטפל בכל הסוגיות והגיוון המגדרי הוא יתרון.

מקסין פסברג: בסופו של דבר הדרך לשינוי מתחילה בחינוך.

מקסין פסברג: כמתנה שלי לכן אני אומרת שכל אחת צריכה שיהיה לה טיצ'בל פוינט אוף ויו, מה השקפת העולם האישית שלה, וכל אחת צריכה שיהיה לה את זה כי אחרת לאן אתן הולכות?

מקסין פסברג: מצאי לך מאמן טוב וקחי אחריות.

מקסין פסברג: קחי אחריות.

מקסין פסברג: אף אחד לא יעשה את זה בשבילכן אלא אתן אחראיות למה שיקרה אתכן וצאו מתוך נקודת הנחה שזה קשה.

מקסין פסברג: בסופו של דבר זכרו שהמנהיג הטוב הוא זה שעומד מתחת למשקוף גם כאשר מסירים את הפיגומים וזה הסיכום של לקיחת אחריות.

מקסין פסברג: פיטר דרוקר שהוא בעיני באמת איש מדהים אמר שהמיומנות החשובה ביותר למנהיגים היא אמפתיה.

מקסין פסברג: יש לנו את זה.

מקסין פסברג: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה רבה רבה על ההרצאה מעוררת ההשראה.

עליזה לביא: באמת תודה.

עליזה לביא: אני מבקשת ממשתתפות הפאנל לעלות לבמה.

עליזה לביא: גברת דלית שטאובר, לשעבר מנכ"לית משרד החינוך ויושבת ראש הוועדה לקידום נשים בשירות המדינה.

עליזה לביא: ד"ר יפעת ראובני, מרצ ליזמות עסקית חברתית בבית הספר למינהל עסקים על שם רקנטי, אוניברסיטת תל אביב.

עליזה לביא: גב' אתי רוטר, מנכ"לית משותפת, "קסטרו".

עליזה לביא: ד"ר יהודית ריכטר, מנכ"לית מדינול.

עליזה לביא: גברת שרון כידון, עיתונאית, מגישת תכנית רשת כלכלית, ערוץ 2.

עליזה לביא: גברת ליאת גור, מנהלת הדרכה והסברה, התאחדות בעלי המלאכה והתעשייה ואני מזמינה את "צלע", קבוצת תיאטרון פלייבק נשים שתתפוסנה את המקום שלהן ותלווינה אותנו במהלך הפאנל הזה.

עליזה לביא: אנחנו מחליפות קהל.

עליזה לביא: כלומר, קהל יוצא וקהל נכנס.

עליזה לביא: אנחנו רוצים לעמוד בזמנים.

עליזה לביא: היום שלנו עמוס והוא יום ארוך.

עליזה לביא: אנחנו חייבים להגיע למליאה בשעה 4:00 וגם שם מחכה לנו יום עמוס עם סדר יום שעוסק כולו בנושא שלנו של מעמד האישה, חוקים במעמד האישה, דיון שהעלינו לסדר.

עליזה לביא: הכותרת שבחרנו היא להתנהל כלכלית זה העסק שלי ואני רוצה לבקש את משתתפות הפאנל, כל אחת, לקחת את ההתנהלות הכלכלית איך שהיא מפרשת לאור הניסיון שלה, לאור הקשיים, לאור ההצלחות אבל גם הכישלונות ולשתף אותנו עד כמה שאפשר בכנות בהבנה או בתובנה שלכן את הכותרת שלנו להתנהל כלכלית זה העסק שלי.

עליזה לביא: נתחיל עם דלית שטאובר.

דלית שטאובר: שלום לכל הנמצאים אתנו כאן.

דלית שטאובר: יום האישה הבינלאומי היה יום של חג בבית בו גדלתי.

דלית שטאובר: אמי חגגה אותו באדיקות והשיח הכלכלי התחיל לראשונה בזיכרוני מהשיחות שלי עם אימא שלי.

דלית שטאובר: היו כאן הרבה חוויות אישיות והחוויה המעצימה ביותר שאני קיבלתי כילדה, והיא זכורה לי וחרותה ב-DNA שלי, היא אמירה של אימא שלי עם תנועת יד שהייתה מלווה אותה והייתה אומרת לי כך: כל אישה ואת צריכה מקצוע וצריכה להשתכר כדי שלעולם לא תצטרכו לעשות את התנועה למישהו – תן לי – וכל אישה צריכה את הכסף שלה.

דלית שטאובר: את זה אני זוכרת מאז הייתי בגיל שלוש.

דלית שטאובר: הדבר הזה הנחה אותי מאוד.

דלית שטאובר: כולנו יודעים שהדור בו גדלנו היה שונה מהדור של היום והיה עם הרבה פחות אפשרויות והרבה יותר הליכה ממסגרת למסגרת ופחות חופש פעולה שלקחנו לעצמנו לטייל בעולם ולחשוב ולהתלבט.

דלית שטאובר: מהר מאוד הגעתי לעצמאות כלכלית.

דלית שטאובר: אני עבדתי כבר בהיותי ילדה, אבל כאשר מדברים על כסף ועל עצמאות כלכלית, זה לא מספיק שלאישה יש מקצוע והיא עובדת אלא בעיני השכר צריך לאפשר לה קיום כזה שהכסף שלה לא יהווה חסם בקבלת ההחלטות שלה ואומר למה אני מתכוונת.

דלית שטאובר: אם היא נמצאת בסיטואציה שלא מכבדת אותה, שהיא לא תפחד לעזוב אותה כי אין לה קיום כלכלי בזכות עצמה.

דלית שטאובר: כדי להגיע לעצמאות כלכלית, לעתים אישה צריכה לעבוד הרבה יותר מאשר במשרה אחת, ואת רמזת לזה בדבריך.

דלית שטאובר: בעיני האמירה משכורת שנייה צריכה לצאת מהלכסיקון.

דלית שטאובר: אין משכורת שנייה.

דלית שטאובר: יש משכורת ראויה ואנחנו ראויות למשכורת שתפרנס אותנו בכבוד ולכסף משלנו כדי להיות חופשיות בשיקולי הדעת שלנו ובקבלת ההחלטות.

אתי רוטר: שלום לכל המשתתפות.

אתי רוטר: עבורי זה באמת יום חג ולהיות כאן ביום הזה, זאת חגיגה.

אתי רוטר: בדרך כלל אני נמצאת במקום אחר, בעבודה.

אתי רוטר: כאשר חשבתי על השאלה, גם אני חשבתי מתי היה הרגע בו הבנתי שאני צריכה עצמאות כלכלית.

אתי רוטר: אני בחרתי להינשא צעירה לחייל.

אתי רוטר: גדלתי במשפחה מפנקת, עוטפת, מצב כלכלי טוב והאמת שלא חשבתי באמת מה יקרה ביום אחרי החתונה.

אתי רוטר: אבי הודיע לי חד וחלק שאני צריכה מהיום הזה למצוא לי עבודה ולהתפרנס.

אתי רוטר: כך הגעתי ל"קסטרו" כי זה היה המקום שהסכים לקבל אותי.

אתי רוטר: זכור לי המשפט שאבי קיבל אותי באותו בוקר.

אתי רוטר: הוא בירך אותי ואמר לי שאני לא אחשוב שבאתי כבתו של הבוס, שהוא נותן לי את הזכות הראשונה למפתחות של העסק ואני אהיה הראשונה לבוא ואחרונה ללכת.

אתי רוטר: במחשבה היום אני יכולה לומר כמה דברים.

אתי רוטר: ראשית, אבי נתן לי את הזכות, הוא נתן לי את המפתחות לדבר שהיה בזמנו הדבר הכי יקר והוא היה הרוח הגבית שלי.

אתי רוטר: הוא סמך עלי וכן, אני הייתי צריכה לענות על הציפיות ולהצליח.

אתי רוטר: פעם אחת כשניתנות הזדמנויות, המסר שלי הוא שצריך לדעת להיכנס ולקחת אותן, וזה בכלל לא היה פשוט, גם לעבוד עם אבא מאוד דומיננטי וגם לתפוס את מקומי בחברה ושאני אהיה ראויה בעיני העובדים.

אתי רוטר: היום ב"קסטרו" אנחנו מעסיקים למעלה מאלפיים עובדים בחברה, שבעים אחוזים הן נשים, למעלה מ-65 אחוזים בדרגי ניהול.

אתי רוטר: גבי ואני משתכרים משכורת זהה וכך הדבר לגבי המשנה למנכ"ל כאשר יש לנו שניים, אישה וגבר שמשתכרים משכורת זהה.

אתי רוטר: מאוד חשוב לנו שיהיה שוויון בשכר והדוגמה האישית מלמעלה למטה.

אתי רוטר: בהנהלה שלנו יש רוב מובהק לנשים.

אתי רוטר: אנחנו ארבע מנהלות ושני מנהלים ואני מאוד גאה להיות בחברה הזאת שאני חושבת שהיא חברת מופת.

עליזה לביא: העובדה שאין פערי שכר אצלכם, זה כי את לוחצת ולך זה חשוב?

אתי רוטר: אני חושבת שזה חלק מהתרבות של "קסטרו".

אתי רוטר: אני בהחלט חלק מהערכים שנבנו בחברה.

אתי רוטר: אני לא אומר שבאותו רגע הבנתי את כל המשמעות אבל משלב מאוד מוקדם בחיי הבנתי שאני צריכה את העצמאות הכלכלית.

אתי רוטר: אנחנו מאוד דואגים שלא יהיו פערי שכר באותן משרות וזאת הדוגמה האישית.

אתי רוטר: אני חלק מכל החלטה כלכלית חשובה למרות שבתחומי האחריות יש תחומי אחריות של גבי ויש תחומי אחריות שלי אבל החלטות האסטרטגיות הן משותפות.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: אתן תמשכנה ותעלינה בהמשך עת תרצו בכך.

עליזה לביא: דוקטור יהודית ריכטר.

יהודית ריכטר: קודם כל, בניגוד למה ששמעתי מכמה נשים, אני אף פעם לא הרגשתי אישה.

יהודית ריכטר: אני נלחמתי על הדברים אותם אני רוצה להשיג.

יהודית ריכטר: נכון שבהחלט יש מצבים שאחרים התייחסו אלי כאישה, אבל אני לא.

יהודית ריכטר: קשה לי לומר שאני רצתי כדי לפרנס אותי.

יהודית ריכטר: אני רצתי כדי לעשות את הכי טוב, מה שצריך לעשות באותו רגע, מה שהכי טוב אני יכולה לעשות.

יהודית ריכטר: זה לא אומר שלא הייתה דחיקה שניסתה אפילו פורמלית לעצור בי, כמו למשל באוניברסיטה, מעוז קידמה, וכאשר הודעתי שאני בהריון אמרו שיבדקו עוד פעם את המינוי שלי, אם צריך או לא, והסתבר שביטוח לאומי לא מוכן לבטח אותי כשאני מלמדת בתקופה הראשונה אחרי הלידה כי כך אומר החוק.

יהודית ריכטר: אני נלחמתי שאוכל לעשות זאת אבל לא כי אני אישה אלא כי רציתי להמשיך ללמד.

יהודית ריכטר: אני מנסה לומר שלא שמתי לב שאני אישה.

יהודית ריכטר: קרה לנו בחברה שלנו, שהיא חברה - כמו שאתם יכולים להניח - שוויונית, אנחנו עשרה אנשים בהנהלה, חמש נשים וחמישה גברים, אבל אני רוצה לציין שבין הנשים התפקידים הם כאלה שלא הייתם מצפים.

יהודית ריכטר: כלומר, אצלנו יש סמנכ"ל תשתיות שהיא אישה, סמנכ"ל פיתוח שהיא אישה, סמנכ"ל ייצור שהיא אישה, סמנכ"ל כספים שהיא אישה ואנכי.

יהודית ריכטר: הן שם בתפקידים לא כי הן נשים אלא כי הן טובות במה שהן עושות.

יהודית ריכטר: אני רוצה לספר לכם משהו בהומור.

יהודית ריכטר: מי שמכיר את הנהלים בארץ מכיר את זה שמגיע אישור מיוחד שצריך לקבל אותו כאשר מייצאים מוצרים מהארץ, אם מעסיקים בני מיעוטים.

יהודית ריכטר: בנושא הזה צריך לעסוק בנפרד ואולי נשים יאמצו זאת כנושא להשיג בו משהו.

יהודית ריכטר: בכל אופן, אלינו, לחברת מדינול הגיע טלפון מאיזשהו ארגון שאחראי על ייצור ושאל את הסגנית שלי אם אנחנו מעסיקים מיעוטים.

יהודית ריכטר: התשובה שלה הייתה: רק רגע, אני מסתכלת מסביב, כן, יש כאן כמה גברים.

יהודית ריכטר: כך אני רוצה לנהוג וכך אני רוצה להנהיג.

יהודית ריכטר: אני יכולה לחבר בין דבריו של יושב ראש הכנסת אדלשטיין וראש הממשלה נתניהו.

יהודית ריכטר: שניהם דיברו בנושאים שנוגעים לכאן.

יהודית ריכטר: אחד מהם אמר שכמו שוורן באפט אומר, אנחנו צריכות לנהוג.

יהודית ריכטר: אני רוצה לשתף אתכן ולומר שיש ספר שכתבה אישה ושמה לורן לופטון, שם לא כל כך ידוע.

יהודית ריכטר: הספר יצא בשנת 2011.

יהודית ריכטר: שם הספר הוא: וורן באפט משקיע כמו נערה.

יהודית ריכטר: היא מצטטת אותו והוא נותן כמה מאפיינים שהיא מפרטת אותם, כיצד נשים משקיעות וכך הוא ממליץ לאחרים.

יהודית ריכטר: נכון או לא נכון, אני לא טובה דווקא בהשקעות ואני האחרונה שצריך לשאול אותה, אבל כמה דברים נעמו לאוזן כמו למשל נשים חושבות לטווח ארוך, הן מקדישות יותר זמן למחקר, הן רודפות פחות אחרי כל מיני אנקדוטות, הן עוסקות בפחות תדירות של החלפה, הן מסתכלות יותר על הביטחון של הנושא עצמו וכן הלאה.

יהודית ריכטר: הן בעיקר נתונות פחות ללחץ מחברותיהן או מעמיתיהם, דבר שהוא מעניין.

יהודית ריכטר: אני אסיים בדבר אחר אותו הייתי מאוד רוצה להבהיר כאן והוא דווקא שייך למה שאמר שר האוצר.

יהודית ריכטר: הוא אמר שאולי יבוא היום ותהיה ועדה למעמד הגבר.

יהודית ריכטר: אני רוצה להציע דבר אחר לחלוטין.

יהודית ריכטר: אנחנו בארגונים מאוד מודעות לכך שבגלל הערנות לנושא מגיעים לנו כל מיני תנאים, בגלל שיש לנו ילדים ואנחנו אחראיות, בגלל שיש לנו משפחה ואנחנו אחראיות, והשגנו את מה שהשגנו וכל הכבוד.

יהודית ריכטר: הגיע הזמן שבהגדרה של שוויון הגברים יקבלו את ההטבות האלה.

יהודית ריכטר: זאת תהיה ההטבה.

יהודית ריכטר: שהתרבות הארגונית של החברה או הארגון בו אתה עובד תהיה כזאת שמותר לגבר לקום ולומר שהוא הולך כי הוא צריך להוציא את הילד מהגן בשעה 4:00 וזה יהיה לגיטימי.

יהודית ריכטר: כצעד מתחיל בחברה שלנו עשינו תחרות בישול.

יהודית ריכטר: הזכייה במקום ראשון לעוגה הטובה ביותר ניתנה לגבר, מנהל הייצור.

יהודית ריכטר: תודה.

עליזה לביא: תודה לך.

עליזה לביא: שרון כידון, עיתונאית, מנחת תכנית רשת כלכלית, פמיניסטית, מקדמת נושאים פמיניסטיים.

עליזה לביא: יש שיתופי פעולה פורצי דרך אתך.

עליזה לביא: איך את מפרשת ולאן את לוקחת?

שרון כידון: הדוברות לפני דיברו על הפן האישי ואני אתחיל באישי ואחר כך אעבור לפן החברתי.

שרון כידון: קודם כל, לא נולדים עם מודעות מגדרית.

שרון כידון: זה לא משהו שאת קמה בבוקר ואומרת אני בת וכדאי שאני אדאג למגדר אלא זה דבר שרוכשים אותו עם הזמן כאשר עוברים יותר ויותר מייל סטונס בחיים ורואים פתאום רגעים או שנתקעים או שצריך לדבר על זה כמו שמקסין תיארה רגעים בחיים שלה בהם היא בעצם פיתחה מודעות מגדרית.

שרון כידון: כולנו עושות את זה וכולנו חווינו את זה.

שרון כידון: איפה זה קרה לי?

שרון כידון: ניגע מעט באישי ואז נגיע לחברתי.

שרון כידון: אמי הייתה מורה ולא ראיתי הבדל כי כל האימהות בשכונה בה גדלתי היו מורות או לא עבדו ולכן לא הבנתי את התפקיד של האישה.

שרון כידון: בגיל 16 יצאתי במשלחת לארצות הברית ומוקמתי בדנוור קולורדו בלי ההורים, משלחת נוער לחצי שנה, וגרתי בביתה של אישה שמארחת אותי והיא מנהלת יחסי הציבור של מוביל אוייל, חברת ענק בדנוור קולורדו.

שרון כידון: ראיתי אישה שחוזרת בערב כמו אבא שלי שהיה איש צבא.

שרון כידון: בפעם הראשונה – גרתי בשכונה שכולם היו פחות או יותר באותו מעמד סוציו אקונומי, מעמד בינוני רגיל, משכילים, אנשים עובדים אבל האימהות עבדו עם משכורת שנייה – לפתע אני רואה אישה מפרנסת, אם חד הורית, מנהלת משפחה ותפקיד וביום הזה אני זוכרת את עצמי אומרת לעצמי שאני רוצה להיות כזאת.

שרון כידון: אני רוצה להיות האישה הזאת שמפרנסת ונושאת בתפקיד חשוב.

שרון כידון: משם לתפקידים האחרים בצבא, באוניברסיטה, אבל איפה היה רגע המבחן האמיתי שלי?

שרון כידון: עת נישאתי.

שרון כידון: נישאתי לגבר חזק, מרוויח, אפילו מעט מבוסס בקהילה העסקית ואני אחרי לימודים, תואר שני בתקשורת, עבדתי כבר במשרד פרסום, עבדתי בחדשות ערוץ 2, ואני נישאת לגבר ואז הבחירה הגדולה.

שרון כידון: אני נמצאת בשכונה יחסית מבוססת, המון אימהות אומרות: אני בוחרת, אני פמיניסטית, אני בוחרת להישאר בבית, יש לי מקצוע.

שרון כידון: רובן היו משכילות ועובדות לפני הנישואין אבל אז הן בוחרות לגדל את הילד המושלם, האימא שנותנת מעצמה, ואני שואלת את עצמי האם אני רוצה להיות במפלגה של האימהות העובדות או במפלגה של האימהות שלא עובדות והן אימהות מושלמות.

שרון כידון: שם רגע הבחירה האמיתי שלי היה, איזו אימא אני רוצה להיות, האימא הזו או האימא הזו.

שרון כידון: אז אמרתי, מי אמר שאלה הם התנאים.

שרון כידון: התנאים הם שלי, איך אני קובעת ואיך אני מגדירה את זה.

שרון כידון: כאן נשים נקודה לסיפור האישי.

שרון כידון: עם השנים עמותת כוח נשים לקחה אותי לעבודה יותר רצינית בארבע-חמש השנים האחרונות ואני עובדת עם ויצ"ו וכיום עם תא העיתונאיות שהפך להיות מאוד מאוד פעיל וזאת עבודה מאתגרת ומעניינת.

שרון כידון: לעניין הציבורי.

שרון כידון: דיברנו מצד אחד על תהליכים של שינוי.

שרון כידון: תהליכים שהם אבולוציה.

שרון כידון: כלומר, יותר ויותר נשים פורצות, יותר ויותר נשים מגיעות.

שרון כידון: הכנסת הזאת לא נראית כמו הכנסת הקודמת אבל יש גם שתהליכים שהם רבולוציוניים, תהליכים של מהפכות שנעשים גם על ידי חקיקה שנעשית כאן, נעשים גם על ידי הבוס שלך נניח יאיר לפיד שאמר שהוא קובע קווטה של ארבעים אחוזי נשים במפלגה שלו, נעשים על ידי מהפכות חברתיות, נשים שלא מוכנות ליישר קו עם מה שנעשה ועוד רבולוציות שונות רגולטוריות.

שרון כידון: כלומר, לא מספיק שנחוקק חוקים אלא גם נאכוף אותם.

שרון כידון: אלה הדברים שנעשים בדרך רבולוציונית, אבל איפה התפקיד שלנו?

שרון כידון: אומרת מקסין שהתפקיד שלנו הוא להגיד לא נסתפק במקום שנותנים לנו, אבל אני אומרת שזה לא מספיק.

שרון כידון: אסור להסתכל רק על הנשים שיושבות כאן החזקות, אלה שהגיעו, אלה שפעילות אלא על הנשים שלא ניתנה להן הזכות ולא תמיד יכולות לקחת את המקום.

שרון כידון: נפגשתי עם נשים במועצות דתיות, נשים ברשויות מקומיות בהן התקרה היא תקרה אמיתית והיא לא מטאפורית.

שרון כידון: לא נותנים להן להתקדם ושם זה לא מספיק.

שרון כידון: שם הנשים שיושבות כאן צריכות לעשות עבודה עבור הנשים האחרות.

שרון כידון: אני שמחה שקראת לקרן, לאינה ולכל הנשים שעובדות אתך, אורלי, כי יש להן תפקיד, אבל גם התפקיד שלנו לייצר סט של ערכים, שיח חברתי שונה לחלוטין והנה אנחנו מגיעים לתכנית שאני מנחה ברשת כלכלית.

שרון כידון: קודם כל, העובדה שנתנו לי להנחות תכנית כלכלית.

שרון כידון: נכון, יש את קרן מרציאנו פרשנית כלכלית מבוססת, יש את נחמה דואק שמנחה עכשיו תכנית כלכלית ברדיו, ועדיין לתת בערוץ 2 תכנית כלכלית לאישה, זה לא מובן מאליו ואני מאוד שמחה להיות זו שנושאת את זה, אבל לא לקחתי את זה רק כהישג אישי שלי.

שרון כידון: העורכת שלי, הצוות שלי שכולל נשים, שאלנו את עצמנו מה אנחנו עושים וזה הדבר הבא.

שרון כידון: צרכנות פיננסית חכמה לאישה.

שרון כידון: כאשר אישה אוחזת באחריות הכלכלית של הבית, קודם כל כמו שאת אומרת היא גם מקבלת החלטות אולי לא של נערות אבל החלטות יותר שמרניות.

שרון כידון: ראינו את המשבר הכלכלי האחרון והחלטות כלכליות משמעותיות צריכות להילקח גם על ידי האישה.

שרון כידון: האישה לא רק מפרנסת, ובתקווה שתפרנס עוד מעט בצורה שווה, אלא האישה היא גם אחראית לחזקה המשותפת של הרכוש, להשקעות המשותפות, לעתיד הפנסיוני של הנשים.

שרון כידון: כלומר, הגיע הזמן שנדבר גם על נשים כאחראיות לעתיד הפיננסי וזאת הכוונה של התכנית.

שרון כידון: אני לא אאריך בדבריי אבל אם יהיה עוד סבב, אני אמשיך ברעיון הזה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: (קטע אמנותי)

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: יש את המשפט שאומר מכל מלמדיי השכלתי.

עליזה לביא: לפני שאני מציגה את השותפה הבאה לפאנל, ליאת גור, אני רוצה לומר שליאת הייתה סטודנטית שלי בקורס מגדר ותקשורת המונים באוניברסיטה.

עליזה לביא: לפני כמה שבועות הייתה לנו ישיבת ועדה שעסקה בעסקים זעירים.

עליזה לביא: גם אמי הייתה מורה והיא אמרה לי כמה פעמים בחיים שלהיות מורה, את אף פעם לא רואה את ההשקעה, היא הולכת הלאה ולא הרבה זוכים לראות את ההשקעה.

עליזה לביא: יש עכשיו פרויקט נהדר של Ynet להגיד תודה למורה או למורה שלך וזאת באמת הזדמנות לומר תודה.

עליזה לביא: ליאת גור, מנהלת הדרכה והסברה בהתאחדות בעלי המלאכה והתעשייה, את הממת אותנו בנתונים הקשים שהצגת בפנינו להם לא היינו ערים.

עליזה לביא: בין השאר, אחת הסיבות שאת יושבת כאן על הבמה היא לנסות לתאר לנו איך יכול להיות שכל כך מעט נשים באמת נמצאות במקום הזה של עסקים קטנים וזעירים.

ליאת גור: אם לצאת מהאמירה שלך להתנהל כלכלית זה העסק שלך, המשפט הראשון שקפץ לי לראש הוא לא, התנהלות כלכלית, עצמאות כלכלית של נשים זה העסק שלנו כמדינה וחברה.

ליאת גור: זאת הסיבה שאנחנו מוצאים רק ארבעה אחוזים מהעסקים בישראל שהן בבעלות בלעדית של נשים.

ליאת גור: אני לא מדברת על עסקים בבעלות משפחתית או בבעלות משותפת.

ליאת גור: זה בגלל שאנחנו במדינת ישראל נמצאים הרבה אחורה בהשוואה לארצות הברית ולאירופה בקידום נשים.

עליזה לביא: ארבעה אחוזים?

ליאת גור: ארבעה אחוזים בלבד.

ליאת גור: יש עשרים אחוזים נשים בעלות עסקים קטנים ובינוניים, אבל מדובר בבעלות משותפת.

ליאת גור: לאחרונה בדוח שהוציא האיחוד האירופי הגדיר את יזמות השנים כהזדמנויות של מולטי ביליון יורו.

ליאת גור: זה פשוט כשל שוק שהפוטנציאל הנשי כאן לא ממומש.

ליאת גור: זה אומר פחות צמיחה ופחות גידול בשיעורי התעסוקה מאחר ולמדינת ישראל אין מדיניות כלכלית לקידום נשים.

ליאת גור: אין מבנים.

ליאת גור: בסוכנות לעסקים קטנים אין משרד לענייני נשים, להבדיל מהסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית למשל.

ליאת גור: בימים אלה נדון בכנסת חוק עסקים קטנים ובינוניים אבל המילה נשים לא מוזכרת בו ולו פעם אחת.

ליאת גור: נשים סובלות מאפליית אשראי ואלה נתונים שאנחנו מעבדים בימים אלה בהתאחדות שלנו.

ליאת גור: אין לכך כל התייחסות בקרן האשראי.

עליזה לביא: מה זה אפליית אשראי?

ליאת גור: אפליית אשראי זה שלנשים קשה יותר לגייס מימון, הנגישות שלהן לאשראי היא קטנה יותר וזה קורה ממכלול סיבות.

ליאת גור: זה מחסור ברשתות חברתיות ועסקיות, זה חוסר בידע כלכלי וחוסר חינוך ליזמות וחינוך כלכלי.

ליאת גור: בנוסף לכך גם סיבות פסיכולוגיות שמתחילות מוקדם יותר, חוסר אמונה ביכולת שלהן, חוסר הרצון שלהן להיות יזמיות, הבחירה לכאורה להיות שכירה, להיות עקרת בית.

ליאת גור: 51 אחוזים מהשכירים הן נשים, כמו האחוז שלהן באוכלוסייה, אבל כשאנחנו מגיעים לנשים עצמאיות, רק 8.7 אחוזים מהעצמאים הן נשים.

ליאת גור: זה פשוט פוטנציאל בלתי ממומש שפוגע קשות בכלכלה הישראלית.

ליאת גור: זה דבר שצריך להפקיע אותו מהתחום של הדיונים של ארגוני הנשים ושל הוועדה לקידום מעמד האישה.

ליאת גור: זה דבר שצריך להיות נדון בוועדת הכלכלה, בוועדת הכספים, במשרדים הכלכליים שלנו כי זה אינטרס כלכלי של מדינת ישראל.

עליזה לביא: אנחנו נחזור אליך בהמשך.

עליזה לביא: אני רוצה לומר לך שהנתונים שהצגת בוועדה ממש טלטלו אותנו.

עליזה לביא: כמו שאמרתי, היום יושבת ועדה, הוועדה לבחינת תקציב המדינה בהיבט מגדרי בראשות יעל מבורך מאגף התקציבים במשרד האוצר ועוד לפני קביעת תקציב המדינה היא תגיש את הנתונים שלה לוועדה אליה כולכן מוזמנות.

עליזה לביא: זה בא מתוך המקום והראייה הזאת כדי לנסות ולהבין איך אפשר לתקן.

עליזה לביא: אני עוברת אליך דוקטור יפעת ראובני.

עליזה לביא: במשך החלק האחרון של הדברים של ליאת לא הפסקת להנהן בראשך.

עליזה לביא: את מרצה ליזמות עסקית, חברתי לבית הספר למינהל עסקים על שם רקנטי באוניברסיטת תל אביב.

עליזה לביא: איך את לוקחת את הכותרת שלנו להתנהל כלכלית זה העסק שלי?

עליזה לביא: אחריות המדינה?

עליזה לביא: אחריות פרטית?

עליזה לביא: אחריות אישית?

יפעת ראובני: ודאי שלא אחריות אישית.

יפעת ראובני: אני הנהנתי מפני שזה היה הדרייב להתחיל ולחקור יזמות פיננסית, שזה תחום המחקר שלי.

יפעת ראובני: אני מרצה ליזמות.

יפעת ראובני: עברתי ליזמות פיננסית והגעתי לזה מפני שרציתי לחקור את השאלה למה אין נשים ולמה המספרים האלה מספרים לנו את הסיפור הזה.

יפעת ראובני: לפני הרבה שנים התחלתי בדמות הפיקטיבית של ג'ודית שייקספיר.

יפעת ראובני: מי מכיר אותה?

יפעת ראובני: אחות הפיקטיבית של שייקספיר.

יפעת ראובני: זה מאמר של וירג'יניה וולף שניסתה להסביר אז למה אין נשים שהן מפרסמות וכותבות ויצירתיות כמו שייקספיר.

יפעת ראובני: אז היא בנתה דמות פיקטיבית יצירתית ומוכשרת בדיוק כמוהו עם נתון אחד שונה, שזה הג'נדר, והיא הגיעה למסקנה שהמחיר החברתי שתאלץ אותה ג'ודית שייקספיר לשלם הוא כל כך גבוה, שהוא פשוט לא משתלם לה ולכן לא נמצאות נשים בסקטור הזה.

יפעת ראובני: בהשאלה לימינו, אותו דבר בעולם הפיננסי.

יפעת ראובני: אחד הדברים שהביא אותי לחקור על זה, זה אותו משפט של תקרת הזכוכית שלאחרונה שמענו שתקרת הזכוכית נמצאת יותר אצלנו.

יפעת ראובני: כלומר, אנחנו צריכות להפסיק לתרץ ולהתחיל לפעול.

יפעת ראובני: אחת ההתנגדויות היותר חזקות שיש לי היא לדבר הזה שתקרת הזכוכית היא אצלנו.

יפעת ראובני: אני חושבת שהחסמים הם בחוץ ואני חושבת שכאשר אנחנו מאמינים שתקרת הזכוכית היא אצלנו, אנחנו מאמינות שאנחנו לא יכולות לעשות וזה אחד המיתוסים הכי גדולים של הקפיטליזם.

יפעת ראובני: כלומר, כל אחד יכול ואם אני לא יכול, סימן שאין לי את הכישרון/היכולת/האנרגיות ולכן האחר מוצלח יותר ממני.

יפעת ראובני: ההסתכלות, כאשר ההסתכלות היא פנימית, אנחנו לא מסתכלים על החסמים בחוץ ובחוץ יש חסמים הרבה יותר גדולים.

עליזה לביא: את יכולה לתת לנו דוגמה?

עליזה לביא: להמחיש את זה?

יפעת ראובני: כן.

יפעת ראובני: חסמי האשראי הם אחד החסמים הבולטים ביותר.

יפעת ראובני: לשמונים אחוזים מהאוכלוסייה בעולם, רובן נשים אבל לא רק, אין יכולת לבקש אשראי להקים עסק, גם עסק זעיר.

יפעת ראובני: 75 אחוזים מהנשים לא מגיעות אפילו לתקרת המס.

יפעת ראובני: אחד הסליידים שהביא אותי זה הדבר הזה שאתן לא יכולות לראות אבל הקו המאוד מאוד צר הזה, רבע ממנו הם עסקים של נשים שמקבלות אשראי מהבנקים.

יפעת ראובני: הבנקים היום הם תשעים אחוזים מהמקור לאשראי להקמת עסקים.

יפעת ראובני: ברגע שאין לנו יכולת לקבל אשראי, איך נקים את העסק?

יפעת ראובני: זה מה שהוביל אותי למחקר על "כסף חדש".

יפעת ראובני: כלומר, איזה מודלים אלטרנטיביים יש לנו למימון עסקים שיכולים לעזור לנו לעקוף את כל החסמים האלה.

יפעת ראובני: תוך כדי גיליתי הרבה מודלים והם מודלים מאוד מעניינים ומאוד מרתקים בעולם שאני יכולה לספר על חלק מהם, אבל מה שגיליתי והיה עוד יותר מעניין הוא שבעצם היו כמה מודלים פיננסיים, אם שמרניים ואם לא שמרניים, שבעצם כאשר הם עבדו על פי ערכים נשיים, הם הצליחו יותר.

יפעת ראובני: זה אחד הסודות הפחות גלויים לנו.

יפעת ראובני: כלומר, אנחנו הרבה פעמים חושבים שאנחנו צריכים לפרוץ את הדרך ולהיות כמוהם, לשים כמה שיותר נשים חזקות בעמדות מפתח ואחר כך להמשיך את השיטה כמו שהיא.

עליזה לביא: מה זה ערכים פיננסיים נשיים?

יפעת ראובני: למשל אחד המקומות המרתקים שמצאתי היה בית השקעות איסלנדי, ואני ממליצה לכולכן לראות ב-יו טיוב את הסרט של הלאה, שם המשפחה הוא בלתי ניתן לציטוט.

יפעת ראובני: בית השקעות.

יפעת ראובני: שתי נשים מאוד חזקות שהיו בעולם הפיננסי האיסלנדי והחליטו שנמאס להן קצת מהטסוטסטרון שמסביב והן רוצות להקים בית השקעות שיפעל על פי ערכים נשיים.

יפעת ראובני: הווה אומר הערכים הפיננסיים הרגילים הגבריים הם חשיבה לטווח קצר, לקיחת סיכונים, אי הכרות עם התחומים בהם הם משקיעים, הכרות אישית, אמפתיה עליה דיברנו הרבה והן החליטו שהן רוצות ללכת ולהשקיע בצורה אחרת, לחשוב לטווח ארוך, להיות שקופות לגבי הסיכונים, לספר את האמת לאלה שלווים מהן, להיות יותר מקיימות, ללוות את האנשים.

יפעת ראובני: אחת התוצאות היותר מדהימות היא שאחרי המשבר של 2008, משבר של איסלנד, בית ההשקעות שלהן היה היחיד ששמר על הכסף של המשקיעים שלו והיחיד ששמר על היציבות הפיננסית, מכל בתי ההשקעות ומכל המוסדות הפיננסיים באיסלנד, נכון ל-2008.

יפעת ראובני: דבר נוסף שגיליתי, עוד מודל, מודל המייקרופייננס המאוד מוכר לנו שבעצם נותן לנשים בדרך כלל, נשים שלא יכולות לקבל אשראי מהבנק, הלוואות מאוד מאוד קטנות ופיתח איזשהו מודל של החזר הלוואות שמבוסס על ערבות הדדית.

יפעת ראובני: כלומר, זאת קבוצה של חמש נשים שערבות לאותה לווה שהיא מחזירה את ההלוואה לבנק.

יפעת ראובני: אני לא ארחיב, זה בנק שהתחיל מיוזמה מאוד מאוד קטנה, מוחמד יונס שקיבל על זה פרס נובל, והיום הוא בנק ענק עם מודל שמועתק להרבה מקומות בעולם המערבי.

עליזה לביא: למה אצלנו למשל אין דבר כזה?

יפעת ראובני: יש לנו.

יפעת ראובני: אחד הדברים המרשימים הוא שאחוז ההחזר של ההלוואות לאותו בנק עומד על 98 אחוזים.

יפעת ראובני: אין בנק מסחרי אחד בעולם שזה אחוז החזר ההלוואות שלו.

יפעת ראובני: כלומר, אם אתה עובד בשיטה אחרת, אתה יכול לעלות גם על הצלחה.

יפעת ראובני: דבר שלישי שאני מאוד אשמח להקריא לכם אותו.

יפעת ראובני: ב-2011 הוגש למועצה לנשים בבית הלבן מחקר שנקרא עסקים בבעלות נשים במאה ה-21,

יפעת ראובני: מחקר שהכינה מחלקת המסחר האמריקאית ויש בו נתונים רבים לגבי עסקים של נשים, כמה חברות פרטיות מנוהלות על ידי נשים, איזה מחזור יש לעסקים של נשים, סיפקו פרנסה לשמונה מיליון שכירים וכולי וכולי.

יפעת ראובני: הנתון החזק ביותר הוא שבעוד שחברות בבעלות פרטית של גברים חוו אובדן של משרות בעקבות המשבר ב-2008, חברות בבעלות נשית רשמו צמיחה במספר המועסקים והוסיפו כ-500 אלף משרות לשוק.

יפעת ראובני: כלומר, עסקים בבעלות נשים, ערכים נשיים בתוך הסקטור הפיננסי יוצרים שינוי שאנחנו בכלל לא ערים לו.

יפעת ראובני: אנחנו כל הזמן נלחמים בצורה מסוימת, קצת בצורה של לדפוק את הראש בקיר, ולומר שאנחנו צריכים להיות שם אבל לא מספיק להיות שם אלא צריך גם לשנות את השיטה בה אנחנו נמצאים שם.

יפעת ראובני: לא מספיק שיהיו לי נשים – אני חושבת שיש רוב נשי בסקטור הפיננסי – אלא שאני רוצה לשנות את הערכים בסקטור הפיננסי.

יפעת ראובני: אני רוצה להכניס לשם ערכים אחרים.

יפעת ראובני: אני רוצה להילחם בפער המטורף של המשכורות ובאי השוויון הגדל ואז אני אומר שיש ניצחון לנשים.

יפעת ראובני: לא המשרה שממלאת אותה אישה תספק אותי אלא שינוי הערכים, וזאת דרך קצת יותר מורכבת וקצת יותר מסובכת לעשות.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: שלום לחברת הכנסת רינה פרנקל שהייתה ויצאה ולחבר הכנסת רונן הופמן שהצטרף אלינו.

עליזה לביא: (קטע אמנותי)

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אנחנו לא באיסלנד.

עליזה לביא: אנחנו חוזרים לכאן ולנושאים שבאמת מעסיקים אותנו בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עליזה לביא: אנחנו מובילות גם חקיקה ולא אחת אנחנו שומעים מארגוני המעסיקים, אבל גם ממשרדי ממשלה, ובראשם משרד הכלכלה, על כך שאנחנו מובילות חקיקה שיכולה להתפרש נגד נשים.

עליזה לביא: אומרים: שוב אתן מגנות, שוב אתן דורשות, שקיפות מגדרית של נתונים, אתן תביאו לכך שבסופו של דבר לא ירצו להעסיק נשים, מעסיקים קטנים לא ירצו שנשים תבאנה כי הן גוררות אותם לבית משפט על כך ועל אחרת, תפסיקו עם החקיקה, אתן תאבדנה את המקום שכבר השגתן, חבל לכן.

עליזה לביא: כשאנחנו מדברים על המינוח או על המושג העצמת נשים, בהקשר שלנו, של הפאנל, זאת העצמה כלכלית לנשים, איך אנחנו עושים את זה?

עליזה לביא: דלית, את מגיעה ממשרד החינוך, היית מנכ"לית של משרד החינוך.

עליזה לביא: אחת התובנות שצומחות בוועדה היא שאולי יש מקום להחזיר - בעבר היה שיעור בכלכלת בית והוא לא קיים יותר כי היו הרבה ביקורות וכולי – או לתת שיעורים בכלכלה.

עליזה לביא: כלומר, ללמוד להתכלכל נכון, ניהול כלכלי כבר בשלבים של תיכון כי אנחנו לא רואות את זה בגיל מבוגר ואם לא, זה לא קיים בגיל מבוגר ואין מי שיכוון ואין תמיד את המודלים שמקסין מדברת עליהם.

עליזה לביא: אולי צריך להכניס את זה לבית הספר.

דלית שטאובר: חד משמעית צריך להכניס את זה לבית הספר.

דלית שטאובר: אנחנו לא קוראים לזה היום כלכלת בית, זה לא ממותג כך, אלא מדובר בחינוך פיננסי.

דלית שטאובר: זאת תכנית לימודים שנכתבה על ידי משרד החינוך יחד עם משרד האוצר ועם המועצה לכלכלה והיא לא נלמדת רק בחטיבת הביניים אלא היא נלמדת כבר מכיתות היסוד והיא נכנסה למערכת החינוך באופן חלקי כרגע.

דלית שטאובר: התכנית עוסקת בכל המושגים הצרכניים.

דלית שטאובר: זה לא רק במושגים של כלכלת בית, ואני אסביר למה.

דלית שטאובר: זה משום שכל הדברים עליהם דיברתם כאן בפאנל הם מאוד מאוד חיוניים והם איך אנחנו מבינים את החיסכון ארוך הטווח לפנסיה החל מגיל צעיר, כך שבייחוד בעולם העבודה היום שמשנים כל כך הרבה קריירות ומשנים מקומות עבודה ייווצר ביטחון כלכלי בעולם שתוחלת החיים הולכת וגדלה.

דלית שטאובר: ללמד ילדים מה זה אחוזים, מה זה דיבידנדים, בודקים איכות של השקעה - בוודאי שהדברים האלה מדברים אל נשים שמנהלות עסקים - וגם איך להשתמש בכסף שלך נכון.

דלית שטאובר: את הדבר הזה אפשר ללמד החל מגיל מאוד צעיר, איך אני משתמש נכון בדמי הכיס שלי, ועד המושגים היותר מערכתיים וחיוניים.

דלית שטאובר: בזמנו יצא ספר המתכונים – כל כך מתאים לסגנון האמריקאי – של אבא עשיר ואבא עני, אבל בהחלט יש צורך לדבר עם ילדים על כסף.

דלית שטאובר: כסף זאת לא מילה גסה וצריך ללמד חינוך פיננסי ותכנון כלכלי.

דלית שטאובר: אין לי ספק שהדבר הזה ילך ויתרחב בהמשך במנהיגות הנוכחית של משרד החינוך.

עליזה לביא: אתי, העצמה כלכלית לנשים, יש מושג כזה או שכל אחת לפי סיפור חייה צריכה להגיע לשם?

עליזה לביא: יש משהו שהמערכת יכולה או צריכה לעשות?

אתי רוטר: אני בטוחה שהשיח החברתי כאשר שמים את זה על סדר היום הציבורי מעורר ודוחף.

אתי רוטר: אין לי ספק שהדבר הזה צריך להתחיל בשלבים מאוד מוקדמים וכבר במערכת החינוך לאפשר חינוך כלכלי, לתת גב לבנות ולנשים צעירות שיכולות להיכנס ואולי גם הכוונה מקצועית היכן יושב הכסף, לאיזה מקצועות הן צריכות לשאוף להיכנס, ללמוד ולכבוש.

אתי רוטר: שמענו ממקסין שבאינטל עשרים אחוזים נשים ואולי אין שום סיבה שזה לא יהיה כמו בהייטק, לפחות חמישים אחוזים.

אתי רוטר: זה דורש הכוונה.

אתי רוטר: דובר כאן על הנושא של המודלינג.

אתי רוטר: אני אולי אופטימית אבל נשים מצליחות עושות לי את זה, ויושבת כאן דוקטור יהודית ריכטר.

אתי רוטר: אני מאוד שמחה על כך שאני אישה.

אתי רוטר: נשים מצליחות מהוות דמות מעוררת השראה.

אתי רוטר: אם את יכולה, גם אנחנו יכולות.

אתי רוטר: אתמול הייתה כותרת באחד העיתונים על הנושא של נשים שבאות למשא ומתן על השכר שלהן והכותרת הייתה: דמייני שאת גבר ותצליחי.

אתי רוטר: אני אומרת דמייני שאת אישה מצליחה, ראויה ויכולה ותזכי לקבל את מה שמגיע לך.

אתי רוטר: נשים מעוררות השראה.

אתי רוטר: כאשר דיברנו, אולי הבנתי מדבריך עליזה שמעצימים מספר מועט של נשים, אבל בכל אופן, אני זוכרת שכאשר אני הייתי צעירה, המאבק של אליס מילר לצאת לקורס טייס היה מאוד בכותרות.

אתי רוטר: אני סיימתי את מסלול רקנטי רק לפני שמונה חודשים ובכיתה ישבה טייסת קרב ואני מאוד התרגשתי מזה כי אני זכרתי את המאבק והנה יושבת לידי בחורה צעירה שהיא טייסת.

אתי רוטר: אומרים שהיום המשרות פתוחות אבל לא מספיק נשים ניגשות אבל צריך לעודד כך שיותר ויותר ייכנסו כי יש הזדמנויות ופשוט צריך להרים את הכפפה.

אתי רוטר: זה מתחיל בחינוך, חינוך בבית, ואולי בכלל.

אתי רוטר: יש לי הרגשה שהתמיכה צריכה לבוא מכל מקום ולא רק מבן הזוג.

אתי רוטר: גם הילדים צריכים להבין שאם אנחנו רוצות קריירה, זה בסדר.

אתי רוטר: אני זוכרת שהגננת של הבן הבכור שלי הענישה אותי כי אני נופפתי לו בבוקר לשלום והוא היה צריך להיכנס לגן.

אתי רוטר: רק הסתכלתי כי פשוט מיהרתי לעבודה וגם לא הגעתי לאסוף אותו.

אתי רוטר: בסוף השנה במסיבת הסיום היא דאגה לומר לי שהבן שלי לא יושב בריכוז.

אתי רוטר: רק לומר לכם שהבן שלי סיים תואר שני והוא בחור מאוד מוצלח.

עליזה לביא: את מדברת על אריאל.

אתי רוטר: כן.

עליזה לביא: הוא היה מתמחה של בעלי.

אתי רוטר: הצליח לי.

אתי רוטר: היא ניגשה אלי ואמרה לי: את יודעת, הילד הזה שלא כל כך בריכוז, זה הבן שלך.

אתי רוטר: אני רציתי לדבר אתה, אבל היא אמרה לי שעכשיו אין זמן.

אתי רוטר: חשבתי לעצמי שאולי זה כי לא הייתי נוכחת ואולי כי היא לא ראתה אותי מספיק פעמים.

אתי רוטר: בטח מאז זה השתנה, כי אריאל שלי כבר בן 34, אבל אני מרגישה שאת התמיכה אנחנו צריכות 360 מעלות מכולם וזה מתחיל מהחינוך.

עליזה לביא: הזכרת טייסת קרב.

עליזה לביא: במקרה או שלא במקרה התקיימה היום ישיבת הועדה לשוויון בנטל שעסקה בענייני נשים ונמצאת אתנו רחלי טבת ויזל, יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.

עליזה לביא: אם את כבר כאן ואתנו, הערה שלך לשיח שמתקיים כאן.

רחל טבת ויזל: אני הייתי מתייחסת דווקא לחלק האחרון בדבריך.

רחל טבת ויזל: אני חושבת שיש הרבה יותר אפשרויות מכפי שהיו פעם וחלק הוא בידיים שלנו.

רחל טבת ויזל: להחליט להיות טייסת קרב או לעבוד בהייטק או לעשות את מה שאתן עושות, אני חושבת שחלק גדול מהמחסומים הוסרו.

רחל טבת ויזל: יש מחסומים ארגוניים, יש מחסומים תפיסתיים אבל חלק גדול מזה אלה החלטות שלנו לבוא למקומות האלה.

רחל טבת ויזל: לא בהכרח לעשות ויתורים אלא פשוט להחליט שאנחנו מסוגלות, באות, עושות ונעשה בכל הכוח וכולן יחד, ואז זה חייב להצליח.

עליזה לביא: תודה ותודה שאת אתנו.

עליזה לביא: זה גם המקום לומר תודה לקצינות הנפלאות שנמצאות אתנו, אלה שמובילות בתוך צה"ל את השינוי.

עליזה לביא: ברכות.

עליזה לביא: אני ישבתי אתכן בהרצאה לפני כשבועיים, שמעתי את התפקידים אותם אתן עושות וזה גדול.

עליזה לביא: מחיאות כפיים.

יהודית ריכטר: אני רוצה להתייחס לרלוונטיות של הקיטורים שלנו, למצב של היום.

יהודית ריכטר: נכון, רובנו מסתירות קצת שיער שיבה וזה היה אחרת.

יהודית ריכטר: יש לי שלושה בנים ושלושת הכלות שלי, אחת עורכת דין, אחת מהנדסת ואחת ארכיטקטית.

יהודית ריכטר: יושבות כאן הקצינות שאני מצדיעה להן.

יהודית ריכטר: גם אני הייתי קצינה.

יהודית ריכטר: היה קשה מאוד לקבל תפקידים אבל היום זה אחרת.

יהודית ריכטר: לכן אני חוזרת לדבר שאמרתי קודם והוא שאנחנו צריכות לא להרגיש נשים אלא אנחנו צריכות להרגיש מה שאנחנו רוצים לעשות.

יהודית ריכטר: לצורך כך אין מקום לתכניות חינוך לכלכלה לנשים.

יהודית ריכטר: בבתי הספר התיכוניים צריך ללמד פיננסים, ללא ספק, וכלכלה אבל לגברים ונשים יחד.

יהודית ריכטר: נכון שיש דור ביניים, דור מדבר, אני עוד לפניו ואחרי יש דור שהיה לו יותר קשה, אבל הצעירים היום שעוברים בתי ספר טובים, אני לא רואה שיש הבדל.

יהודית ריכטר: כאשר אנחנו מדברים על קיפוח בבתי ספר להנדסה, שם יש יותר גברים או נשים, אנחנו אף פעם לא סופרים כמה גברים וכמה נשים יש בבתי הספר לעבודה סוציאלית.

יהודית ריכטר: אולי שם מקפחים גברים?

יהודית ריכטר: אני מנסה לומר שעכשיו אנחנו כבר שוות.

יהודית ריכטר: יש כאלו שצריך עוד לעזור להן, יש עדיין דברים שצריך לדחוף אבל נקודת המוצא צריכה להיות שאנחנו שוות ולא פחות.

שרון כידון: אני רוצה לא להסכים אתך.

שרון כידון: אנחנו עוד לא שוות.

שרון כידון: יש לנו עוד כברת דרך לעשות.

שרון כידון: אתם יודעים מתי נהיה שוות?

שרון כידון: כשימנו מנהלות בינוניות לתפקידים, כשייתנו הלוואות לכאלה שלא יחזירו הלוואות, כי כל הנשים שמגיעות היום הן מצוינות והן אפילו יותר מצוינות מהנשים האחרות וזה אולי המבחן כי כל הנשים שהגיעו היו צריכות להיות יותר טובות מאחרות כדי להיות פרשניות כלכליות, כדי להיות חברות כנסת, כדי להיות מנהלות.

שרון כידון: כלומר, זה לא מובן מאליו.

עליזה לביא: אולי תחזרי על הדברים.

עליזה לביא: הצטרף אלינו סגן שר האוצר חבר הכנסת מיקי לוי.

עליזה לביא: מיקי, בדיוק בזמן.

שרון כידון: דיברנו על איך ייראה העתיד שלנו.

שרון כידון: תכנית חינוך פיננסי זה משהו שה-OECD מאוד מעודד.

שרון כידון: הוא אומר קחו אחריות על העתיד הפיננסי שלכם, גברים או נשים.

שרון כידון: אני כאימא קצת מתלבטת אם אני רוצה שהבת הקטנה שלי שעוד קוראת ספרים ועוד קוראת בתנ"ך תתעסק כבר עם צרכנות פיננסית ותדאג לפנסיה שלה.

שרון כידון: את יודעת מה?

שרון כידון: בא לי שתהיה לה ילדות.

שרון כידון: אבל בואו נדבר על התיכון.

שרון כידון: הבת הגדולה שלי, אני כבר רוצה שתתעסק בנושא הזה, גבר ואישה כאחד.

שרון כידון: הנושא השני הוא באמת ייצור מערכת חקיקה שנותנת תמיכה לנשים לצאת לעבודה, תמיכה כוללת שאומרת שהמשפחה כולה צריכה להיות באיזון בין עבודה לבין חיי המשפחה וגם זה לא עניין רק של נשים.

שרון כידון: יש עניין ה-הול מודל ואני מסכימה אותך.

שרון כידון: האישה הזאת שפגשה אותי בגיל 16 עשתה אצלי שינוי.

שרון כידון: אולי אני אעשה אצל הבנות שלי שינוי כי כרגע הן מקטרות אבל אולי בעתיד נראה תוצאה.

שרון כידון: כאשר מאיה הבת שלי אמרה שהיא רוצה להיות טייסת כמו אבא שלה, אמרתי שכנראה עשינו משהו.

שרון כידון: אמנם היא אמרה כמו אבא שלה, כי מה לעשות, אני הייתי בדובר צה"ל, אבל עדיין היא רוצה להיות.

שרון כידון: אני לא רציתי להיות.

שרון כידון: זה כבר שינוי.

שרון כידון: הול מודל, נשים שמושכות נשים אחרות קדימה.

שרון כידון: נגידת בנק ישראל, המשנה לנגידה, המנכ"ליות של הבנקים, חברות הכנסת, נשים שעושות, נותנות ובעצם פורצות דרך לנשים אחרות.

שרון כידון: כן, אני מרשה לעצמי לומר כלי התקשורת וזה משום שאנחנו לא נהיה גורם חינוכי.

שרון כידון: אף אחד לא מתייחס אלינו, אני עובדת בגוף מסחרי ועדיין אנחנו המשפיעים ביותר על עיצוב דעת קהל ועיצוב תפיסות.

שרון כידון: אני מרשה לעצמי לומר שהעובדה שאנחנו מייצרים תכנית יומית שמחנכת לחינוך פיננסי ונותנת ניוז טו יוז, כלומר, מה אני עושה מחר בבוקר בדמי הניהול שלי, בקרן הפנסיה שלי, איך אני כצרכן הופך להיות צרכן יותר חכם, זה כלי חינוכי מסוים.

שרון כידון: מסוים אבל הוא עדיין כלי חינוכי.

שרון כידון: הנראות של נשים, כמה שאני אראיין יותר נשים שנמצאות בפוזיציות חשובות בכלכלה והן משפיעות, נשים אחרות תסתכלנה.

שרון כידון: הנה, אני הכרתי כאן נשים חדשות ואני רוצה שהן יהיו.

שרון כידון: הנשים האלה אני כל הזמן דואגת שהן יהיו, אבל אלה, אני היום הכרתי אותן ואני כבר רוצה לשבץ אותן אצלי בשידור.

שרון כידון: ככל שנשבץ יותר נשים, גם אנחנו העיתונאיות, ככל שנדבר יותר על נושאים פיננסיים, על נושאי מדיניות, על נושאי פוליטיקה ולא רק בנושאים שנשים מגיעות להתראיין עליהם, אנחנו נייצר פריצת דרך עבור נשים אחרות, עבור נערות אחרות, עבור ילדות אחרות.

עליזה לביא: ליאת, כשאנחנו שומעות את הדברים – והדעות כאן חלוקות – אני מניחה שיש כאן גם פער גילאי.

עליזה לביא: אני מניחה שאולי אתן תיגענה בזה בהצגה שלכם, אבל איך אפשר, דווקא מהמקום ממנו את מתבוננת, איזשהו סוג של קומה שנייה שמתבוננת על השוק בישראל - ונמצא כאן סגן שר האוצר שמקשיב קשב רב כי הנושאים האלה קרובים אליו והוא אמר לי כבר אתמול שהוא ישתדל להגיע והנה הוא אתנו – איך אפשר באמת לצקת תוכן במושג העצמה כלכלית של נשים כשאת מדברת על נתונים כל כך קשים?

עליזה לביא: אני אשמח אם תחזרי עליהם שוב כדי שסגן שר האוצר ישמע אותם.

ליאת גור: לגבי יזמות נשית.

ליאת גור: הנתונים העצובים הם שבמדינת ישראל היום רק ארבעה אחוזים מהעסקים הקטנים והבינוניים – אפשר לומר כולם כי כשאנחנו מדברים על עסקים גדולים האחוז הוא 0.6 אחוז מהעסקים בלבד – הם בבעלות בלעדית של נשים.

ליאת גור: עשרים אחוזים מהעסקים הם בבעלות משותפת של גברים ונשים אבל רק ארבעה אחוזים בבעלות נשים.

ליאת גור: כאשר אנחנו מדברים על ארצות הברית, 29 אחוזים מהעסקים הם בבעלות בלעדית של נשים ו-44 אחוזים הם בבעלות משותפת.

ליאת גור: היום אין שום מדיניות שמתייחסת להעצמה כלכלית של נשים, במשרד הכלכלה אין משרד לכלכלת נשים, אין הקצאת משאבים לעידוד יזמות נשים אלא אם מדובר במייקרופייננס ובאוכלוסיות של המגזר הערבי או המגזר החרדי.

ליאת גור: כל עוד מדינת ישראל לא תשקיע בהעצמה כלכלית של נשים בתוך הוועדות הכלכליות שלה, בתוך התקציב, בתוך המדיניות הכלכלית – העבודה שחבר הכנסת לביא התחילה לעשות לגבי שקיפות מגדרית היא נהדרת – לא תהיה העצמה כלכלית של נשים.

ליאת גור: אני רוצה להוסיף עוד נתון שהוא בעצם הבסיס וזה המחסור בנתונים.

ליאת גור: כל עוד לא יהיה פילוח מגדרי של כל הנתונים הכלכליים, אי אפשר יהיה להתחיל לעשות עבודה.

ליאת גור: לבנק ישראל אין כל פילוח מגדרי ואין לו כל מושג כמה אשראי מקבלות נשים וכמה מקבלים גברים.

ליאת גור: בכל המחקרים שהוא מוציא, לא מוזכרות המלים נשים ועסקים.

ליאת גור: אין.

ליאת גור: אותו דבר לגבי הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים.

ליאת גור: גם מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

ליאת גור: אנחנו לא יודעים באיזה סוגים של ענפים נשים בוחרות לפתוח עסקים, היכן הקשיים שלהן, מה אחוזי ההישרדות של נשים בעסקים קטנים ובינוניים, היכן הן מתקשות וכולי.

ליאת גור: כל עוד אין את הנתונים האלה, אין פילוח מגדרי, אנחנו לא נתחיל לעשות עבודה.

ליאת גור: שוב, אם להיתלות באילנות גבוהים שיש להם קצת יותר ניסיון, במשך עשור העסקים של נשים בארצות הברית צמחו פי שתיים, ב-44 אחוזים, לעומת עסקים של גברים וזה בגלל עבודה שנעשתה, בגלל איסוף נתונים, בגלל רגולציה, הפניה של מכרזים פדרליים לדוגמה לעסקים של נשים.

ליאת גור: אצלנו נשים לא יכולות להשתתף.

ליאת גור: לעסקים קטנים ובינוניים של נשים אין כל נגישות למכרזים ממשלתיים, שזה הקניין הגדול ביותר במדינה כאשר מדובר כאן על חוזים במיליארדי שקלים.

ליאת גור: עד שלא ינגישו את הדברים האלה לנשים, לא תהיה שום התקדמות.

ליאת גור: דיברנו על חינוך בתיכון.

ליאת גור: אני רוצה לדבר כאימא לילד בן שנתיים, כאימא פמיניסטית לילד בן שנתיים שאמרה שתחנך ילד פמיניסט.

ליאת גור: אני חושבת שלתיכון אנחנו מגיעים כבר עם סוציאליזציה הרסנית בקשר לחלוקת התפקידים המגדרית.

ליאת גור: תסתכלו מה קורה בגן כאשר הגננת אומרת שהיא צריכה אימא שתביא עוגה והיא צריכה אבא שיבוא לבנות בית עץ.

ליאת גור: הסתכלתי אתמול על מדף הספרים של הילד שלי וראיתי שעדיין המצב לא טוב.

ליאת גור: עדיין חנן הגנן של רינת הופר הוא יזם שמוכר ירקות ופירות ומקבל אסימונים ואיילת מטיילת מצילה חיות ונותנת להם עוגיות.

ליאת גור: זה עדיין קיים וגם את זה צריך לשנות.

עליזה לביא: אדוני סגן שר האוצר.

עליזה לביא: מילה שלך.

מיקי לוי: צהרים טובים.

מיקי לוי: ברוכות הבאות.

מיקי לוי: אני כל כך שמח לכנס הזה.

מיקי לוי: אני יכול להתגאות בכך שלפחות אצלי במפלגה שמונה חברות כנסת, דבר שלא קיים במפלגה אחרת.

מיקי לוי: זה משמעותי.

מיקי לוי: ארבעים אחוזים.

מיקי לוי: אני בא ממקום שהשכר בו שווה בין נשים לגברים.

מיקי לוי: שלשום עברתי דרך תחנת משטרה במקום מגוריי במבשרת והטרחתי את עצמי ללכת לשם בצורה מיוחדת כי רק לפני כשלושה שבועות מונתה שם מפקדת שהייתה אצלי במחוז עת הייתי מפקד מחוז.

מיקי לוי: עבורי זה בהחלט איזושהי פתיחות, איזושהי ראייה לעתיד.

מיקי לוי: הדרך רחוקה ואנחנו צריכים באמת לעשות בעניין הזה של שילוב נשים, הן בעבודה והן בעמדות מפתח.

מיקי לוי: אני מסתכל על המגזר הכלכלי במשק ואני מתחיל להרגיש לא בנוח כי ברוב תפקידי המפתח מכהנות נשים, ממנכ"ליות הבנקים, מנכ"ליות של חברות גדולות כמו תנובה וחברות גידור ועוד כהנה וכהנה.

מיקי לוי: הלוואי ונגיע לשוויון.

מיקי לוי: מה שעוד עומד לנגד עינינו זה נושא של שוויון בשכר.

מיקי לוי: לא יכול להיות שיהיה הבדל בין שכר נשים לשכר גברים כשהם מבצעים את אותו תפקיד.

מיקי לוי: זה לא מקובל עלי וראוי שאנחנו כמדינה דמוקרטית ניתן דעתנו לעניין הזה ונתקן אותו.

מיקי לוי: מילה לנושא חינוך פיננסי.

מיקי לוי: אני שמח שאמרת את זה.

מיקי לוי: משרד האוצר הקצה עשרה מיליון שקלים רק לנושא חינוך פיננסי.

מיקי לוי: האמת צריכה להיאמר.

מיקי לוי: אני לא יודע מהיכן להתחיל, האם לעשות את זה בבתי ספר תיכוניים, האם למשתחררים מהצבא, האם לעקרות בית?

מיקי לוי: יש את הכסף.

מיקי לוי: כרגע מנסים לגבש איזשהו כיוון בעניין הזה.

מיקי לוי: זה לא היה נתון לפני כן אבל בהחלט אנחנו ערים לבעיות בתוך המשפחה בכל נושא חינוך פיננסי.

עליזה לביא: אנחנו רוצים ועדה לנושא.

מיקי לוי: ידעתי שבסוף תציעי את זה.

מיקי לוי: אני בכלל עובד אצלה.

מיקי לוי: דבר נוסף שעשינו כמפלגת "יש עתיד", ואני גאה בכך, הזכרת כאן עסקים משותפים של בני זוג.

מיקי לוי: 65 שנים המס שהיה מנותח או משולם לבני זוג שעובדים באותו עסק, עד גובה מסוים של 47 אלף שקלים היו כאילו לאישה ולאחר מכן כל אחד לנפשו.

מיקי לוי: העברנו חוק של מס אחוד נפרד.

מיקי לוי: זה עלה מאות מיליוני שקלים.

מיקי לוי: שני בני זוג שעובדים באותו עסק, אם הם היו עושים את המס המאוחד, כמובן שהיו משלמים יותר מסים.

מיקי לוי: היום כל אחד מרוויח ועומד בפני עצמו למרות שהם נמצאים באותו עסק.

מיקי לוי: יש הפסד גדול לאוצר המדינה, אבל שר האוצר אמר שבנושא של שליחות ושוויון, הוא מוכן לשלם את זה.

מיקי לוי: זה אחד החוקים היותר חשובים שעשינו עם תחילת דרכנו.

מיקי לוי: היום המס האחוד הוא בנפרד ואני יכול להיות גאה על כך.

מיקי לוי: אני רוצה לברך אותך על היוזמה ועל כל מה שקורה כאן.

מיקי לוי: אני מרגיש מבוהל ומפוחד מול קהל כזה.

מיקי לוי: כשהיינו בארצות הברית, אחרי שלושה חודשים הזמינו אותי לתת הרצאה והאנגלית שלי אז הייתה אנגלית של אוניברסיטה ויומיים-שלושה לפני כן לא ישנתי.

מיקי לוי: חצי מההרצאה רשמתי בעברית למרות שהפרזנטציה הייתה באנגלית.

מיקי לוי: נסעתי שלוש שעות למקום ההרצאה וביני לבין 300 שריפים ואוכפי חוק אמריקאים קיר של קרח אותו אני לא מסוגל לחצות.

מיקי לוי: פתאום הטלפון מצלצל ואני מסתכל ורואה שרעייתי היא המצלצלת ואני מנתק.

מיקי לוי: אני ממשיך לדבר ועוד פעם הטלפון מצלצל ואני מנתק.

מיקי לוי: בפעם השלישית שהטלפון צלצל אמרתי לעצמי שאולי קרה משהו ואני אומר לנוכחים: מצטער, זה המפקד שלי.

מיקי לוי: עניתי לטלפון ושאלתי אם קרה משהו.

מיקי לוי: אומרת לי רעייתי, לא, כשתסיים תעבור דרך הסופרמרקט ותקנה את זה ואת זה ואת זה.

מיקי לוי: סיימתי את השיחה אתה ואמרתי לנוכחים שאני מצטער, זה המפקד שלי, זאת אשתי.

מיקי לוי: כל השריפים צחקו.

מיקי לוי: אמרתי להם: אתה יכול להיות גנרל גדול בחוץ, אבל בביתך פנימה, אם יש לך מזל, אולי אתה סמל.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אנחנו חייבים לסיים את המושב הזה.

עליזה לביא: אני רוצה להזמין לקטע סיום את תיאטרון צלע.

עליזה לביא: (קטע אמנותי)

עליזה לביא: קבוצת צלע, קבוצת תיאטרון פלייבק נשים.

עליזה לביא: מחיאות כפיים.

עליזה לביא: תודה רבה לכן.

עליזה לביא: דוקטור יפעת ראובני, משפט סיכום שלך.

יפעת ראובני: אני דווקא רוצה להיות קצת אפיקורסית ולומר שאני לא חושבת שהכול זה רק נשים וגברים.

יפעת ראובני: אני רוצה לתת שתי דוגמאות קטנות.

יפעת ראובני: הסטודנטים שלי מגיעים מכלכלה, ממינהל עסקים, מחשבונאות, ולחלוטין יש חמישים-חמישים אחוזים.

יפעת ראובני: כלומר, יש בהחלט נשים שם ונשים מרשימות וחזקות.

יפעת ראובני: משהו קורה שם אחר כך.

יפעת ראובני: מחקר של GEM הגדול ביותר בעולם ליזמות חקר ומצא שיש שני דברים מפתיעים.

יפעת ראובני: בכלכלות חזקות ובכלכלות חלשות יש אותו אחוז של יזמות.

יפעת ראובני: הם בדקו וראו שבעצם יש שני סוגים של יזמות.

יפעת ראובני: יש יזמות בחירה ויש יזמות של צורך.

יפעת ראובני: מהי יזמות של צורך?

יפעת ראובני: בכלכלות חלשות נשים בדרך כלל, אבל לא רק, אוכלוסיות חלשות, אוכלוסיות עניות, לא יכולות לפרנס בעצם היותן שכירות ולכן בעצם להרבה מהאנשים אין ברירה אלא ליזום עסק עצמאי משל עצמם.

יפעת ראובני: זוהי יזמות שהיא יזמות מתוך צורך ולא מתוך בחירה.

יפעת ראובני: רוב היזמות שאנחנו מכירים, יזמות הייטק, היא יזמות בחירה, יזמות שבאה מתוך מחקר אקדמי וכולי.

יפעת ראובני: שני הנתונים האלה בעצם אומרים שזה לא שנשים לא יוזמות, זה לא שנשים לא מנסות, זה לא שנשים לא טובות במספרים.

יפעת ראובני: נשים טובות מאוד במספרים לדעתי.

יפעת ראובני: יש להן אולי דיסלקציה מרחבית בכבישים אבל הן טובות מאוד במספרים.

עליזה לביא: נקיים יום עיון בעניין.

יפעת ראובני: אני מאוד בעד כל היוזמות לגבי חינוך פיננסי וזה אחד הפרויקטים עליו אנחנו עובדים בחינוך פיננסי, אבל אני חושבת שמשהו קורה שם והוא מעבר לזה.

יפעת ראובני: כלומר, השיח הפיננסי הופך להיות מסובך יותר ומורכב יותר כדי שלא נבין.

יפעת ראובני: כלומר, הבעיה היא בעיה של כוח, של ריכוזיות, של חוסר רצון לשתף את המיעוטים, ביניהם גם נשים, בתוך המשחק הכלכלי המאוד מאוד חזק.

יפעת ראובני: זה סיפור יותר מורכב.

יפעת ראובני: נכון שלצערנו בקבוצות החלשות יש רוב מאוד מאוד גדול לנשים אבל הבעיה היא לא רק של נשים.

יפעת ראובני: אם תבדקו, תעשו איזשהו מחקר קטן, כמה גברים מבינים את תנאי הפנסיה שלהם, תגלו שהנתונים מאוד דומים להבנה של נשים בסיפור הזה.

יפעת ראובני: זאת לא באמת הבנה פיננסית אלא זה יותר המשחק הפיננסי וכאן צריך להכניס ערכים נשיים לתוך הסקטור הפיננסי.

עליזה לביא: משפט הסיכום שלך אומר להכניס ערכים נשיים.

יפעת ראובני: נכון.

עליזה לביא: ליאת, מה משפט הסיכום שלך?

ליאת גור: פילוח מגדרי.

שרון כידון: כל אישה שמצליחה, יש לה אחריות להצמיח עוד נשים.

עליזה לביא: דוקטור יהודית ריכטר, משפט סיכום שלך?

יהודית ריכטר: כל אחת יכולה.

אתי רוטר: אני יוצאת מכאן מאוד אופטימית.

אתי רוטר: אולם מלא אנרגיה נשית ובפאנל הזה נשים עוצמתיות.

אתי רוטר: אני מצטרפת לדבריה של יהודית שאמרה שכל אחת יכולה.

אתי רוטר: אני גדלתי על המשפט: הקושי מחשל, הנוחות מנוונת.

אתי רוטר: גם אם נשים נתקלות בקושי, דעו לכן שאתן כן יכולות, תתגברו ותצמחו.

דלית שטאובר: זה לא או או.

דלית שטאובר: זה לא רק נשים מצוינות אלא זה שילוב של נשים מצוינות פורצות דרך עם חינוך ועם מדיניות ממשלתית שנותנת תנאים למשפחות, עם תרבות ארגונית שמסייעת ומדיניות שקובעת יעדים לדור הביניים הזה כדי שלא יהיה מצב בו כאשר יבוא היום ותגיע המשיחה על החמורה הלבנה, לא נהיה במקום בו אנחנו רוצות להיות.

עליזה לביא: תודה רבה למשתתפות הפאנל.

עליזה לביא: תודה לקבוצת התיאטרון.

עליזה לביא: אחרי החזרה יציגו בפנינו את הפרויקט הנפלא של קמפוס לאימהות.

עליזה לביא: אנחנו ממשיכות.

הילה אוביל ברנר: שלום לכולם.

הילה אוביל ברנר: כבוד גדול להיות כאן במקום הזה המלא אנרגיה.

הילה אוביל ברנר: אני שמחה לתת כאן במה לפרויקט מקסים שלנו אבל קודם אני אציג את עצמי ואת טל בכמה מלים.

הילה אוביל ברנר: שמי הילה הוביל ברנר ואני יוזמת.

הילה אוביל ברנר: אני עורכת דין.

הילה אוביל ברנר: לפני כמעט 12 שנים התחלתי את החברה הראשונה שלי, קפצתי לתוך המים והקמתי מיזם שנקרא וייט סמוק.

הילה אוביל ברנר: וייט סמוק היא היום חברה ציבורית שגדלה מאוד.

הילה אוביל ברנר: היא פיתחה תוכנה שעוזרת לאנשים לכתוב יותר טוב אנגלית.

הילה אוביל ברנר: למעשה גייסנו לחברה הזאת למעלה מעשרים מיליון דולר, הנפקנו אותה ויש לה היום למעלה ממאתיים מיליון משתמשים בעולם.

הילה אוביל ברנר: גאווה גדולה.

הילה אוביל ברנר: לפני שנה וחצי הקמתי חברה נוספת שנקראת קי דאון לוד שגם היא גדלה מאוד.

הילה אוביל ברנר: אנחנו בצעדים הראשונים שלה.

הילה אוביל ברנר: רציתי לספר על הארגון בראשו אני עומדת שנקרא ארגון יזמיות.

הילה אוביל ברנר: הארגון הזה הוא אחד הדברים המיוחדים ביותר שקרו בעולם ההייטק הנשי בשנים האחרונות.

הילה אוביל ברנר: הקמתי אותו מתוך צורך מאוד מאוד גדול של נשים שרוצות להיפגש ולדבר, לאו דווקא רק להילחם או להתבכיין אלא פשוט לקדם את האינטרסים הנשיים שלנו בעולם ההייטק.

הילה אוביל ברנר: היום חברות בארגון הזה למעלה מ-600 נשים מקסימות, חזקות, אינטליגנטיות ומובילות.

הילה אוביל ברנר: הפרויקט המאוד גדול הנוסף שלנו נעשה ביחד עם טל שתכף תספר עליו.

הילה אוביל ברנר: אני רק אומר שבחיים הכול קצת יותר קשה מכפי שזה נראה בחלומות.

הילה אוביל ברנר: אנחנו לא לגמרי וונדר וומן וגם אני, שאני אימא לשני ילדים מקסימים, יואב ותמר, מוצאת את עצמי כל הזמן מתרוצצת בין דברים ומנסה קצת לוותר על זה וקצת לוותר על הדבר הנוסף בלי לחיות עם איזה שהם רגשות אשמה נוראיים.

הילה אוביל ברנר: עדיין גם במדינת ישראל, ואפילו במדינת ישראל, הרבה יותר גרוע מאשר בעולם כי כאשר הנפקתי את וייט סמוק בנסדאק ראיתי שבארצות הברית המצב אפילו הולך ומשתפר ואילו אצלנו המצב באמת, למרות השיפור והאווירה האופטימית, הוא קשה מאוד.

הילה אוביל ברנר: האחוזים של נשים בעולם ההייטק והיזמות הם קטנים והעולם הזה נשלט על ידי גברים.

הילה אוביל ברנר: זה מתחיל כאשר גייסתי כסף ואנשים הסתכלו עלי כאילו לא יכול להיות שאני מנהלת את החברה הזאת.

הילה אוביל ברנר: זה מתחיל בשליח שנכנס ושואל אותי איפה המנהל ונגמר בבנק השקעות אליו אני נכנסת בחודש התשיעי להריון ואנשים מסתכלים עלי וחושבים איך הילדה הזאת הולכת לגייס כסף ומה הולך לקרות עם החברה הזאת.

הילה אוביל ברנר: אני גאה לומר שיש התקדמות מאוד מאוד יפה ואופטימית.

הילה אוביל ברנר: אנחנו כולנו ביחד חלק מהמאבק הזה.

הילה אוביל ברנר: אני שמחה לראות את כל הראשים האופטימיים האלה ובטח לחוש את האווירה הנהדרת כאן.

הילה אוביל ברנר: אני מאחלת לכולנו בהצלחה.

הילה אוביל ברנר: הדבר החשוב שרציתי הוא לספר לכם הוא שכאשר הייתי בחופשת לידה האחרונה שלי הסתובבתי עם חברתי הטובה טל מגוגל ובפארק בין העגלות החלטנו להקים משהו מקסים עליו טל תספר לכם.

טל שריג אברהם: תודה רבה הילה.

טל שריג אברהם: באמת אישה מעוררת השראה.

טל שריג אברהם: מה שאתם רואים כאן זה את קמפוס תל אביב.

טל שריג אברהם: קמפוס תל אביב הוא מרכז יזמות שנפתח בתל אביב במשרדי גוגל בדצמבר שעבר ובעצם כאשר סיימנו את חופשות הלידה שלנו, הזמנתי את הילה לבקר בקמפוס שנפתח.

טל שריג אברהם: אם תסתכלו על התמונות האלה שמראות את פעילות הקמפוס, יש לנו חלל אירועים גדול, יש תכנית תמיכה בסטרטאפים, יש משהו שאתם לא רואים כאן הרבה.

טל שריג אברהם: אין כאן הרבה נשים.

טל שריג אברהם: נכון.

טל שריג אברהם: כאשר פגשתי את הילה והיא סיפרה לי על יזמיות, חשבתי שהיא חייבת לראות את הקמפוס החדש וכאשר הבנו לשם פתאום הבנו שבקמפוס אנחנו יכולות ליצור איזושהי תכנית שתענה גם על הצורך לעודד יזמות נשית וגם תענה על הצורך שהיה לי אישית בחופשת הלידה שלי.

טל שריג אברהם: זאת אביגיל שלי שעכשיו היא כמעט בת שנתיים.

טל שריג אברהם: כשיצאתי לחופשת הלידה אתה הבנתי, אחרי שכבר היה לי ניסיון להיות אימא עובדת, שכדי ללמוד ולהתפתח מקצועית, אין זמן יותר טוב מאשר בחופשת הלידה עת אני במרוץ אחרי מילוי החובות שלי בעבודה, בבית ורוצה להיות אימא טובה.

טל שריג אברהם: בתקופה כזאת אין לי זמן להשקיע, אין לי זמן ללכת לכנסים, אין לי זמן לקחת קורסים, לקחת שעה פה ושם ולשמוע הרצאה, אבל בחופשת לידה יש לי הרבה זמן.

טל שריג אברהם: אביגיל שלי הייתה בכנס הראשון עת הייתה בת ארבעה שבועות ועד שחזרתי לעבוד היא הייתה בכמה כנסים נוספים, אבל כנסים זה לא דבר כל כך נוח ללכת אליהם עם תינוק כי יש עגלות שלא נכנסות לכל מקום ואני תמיד היחידה שבאה לשם עם תינוקת.

טל שריג אברהם: כאשר פגשתי את הילה הבנתי שאנחנו יכולות ליצור איזשהו בית ספר לסטרטאפים שיהיה מאוד נוח, מקובל ולגיטימי להגיע אליו עם תינוק וכך נולד קמפוס לאימהות.

טל שריג אברהם: בואו נראה סרט קצר שיראה לכם את האווירה.

טל שריג אברהם: (הקרנת סרטון) תודה.

טל שריג אברהם: מה זה בעצם קמפוס לאימהות.

טל שריג אברהם: הקמפוס הוא בעצם קורס של כשמונה-תשעה מפגשים - אנחנו תמיד מתפתות להוסיף עוד מפגש – בו לומדים כל מה שסטרטאפיסט צריך לדעת.

טל שריג אברהם: לומדים על תכנון מוצר, על יועץ, קצת ליגל, קצת פייננס, הרבה על איך מגייסים כסף, איך עומדים מול משקיעים ומבקשים, איך מספרים את הסיפור בצורה ברורה ונכונה אבל זה לא הכול.

טל שריג אברהם: חוץ מהתוכן הלימודי, מאוד מאוד חשוב לנו להפגיש את המשתתפות בקורס עם אנשים שאפשר ללמוד אתם ושיעוררו השראה.

טל שריג אברהם: לכן גייסנו את מיטב היזמים והיזמיות בישראל שיבואו ויספרו לנו את הסיפור האישי שלהם.

טל שריג אברהם: אנחנו מאמינים שברגע שאתה רואה שלהיות יזם זה לא משהו שהוא ששייך לסופר-מנים, למרות שבהחלט צריך כמה תכונות של סופר-מנים, אלא זה משהו שהוא נגיש והוא אמיתי.

טל שריג אברהם: לשמוע חוויות אמיתיות זה מאוד מאוד עוזר.

טל שריג אברהם: הסיפורים של ה-רול מודלס האלה היו מאוד מאוד מעוררי השראה ותרמו לבנות.

טל שריג אברהם: הפרויקט הזה הצליח מאוד בישראל.

טל שריג אברהם: אם תהיתם למה הסרטון היה באנגלית, הרי שהוא נועד למכור את הפרויקט לחוץ לארץ ואני שמחה לומר שמכרנו אותו.

טל שריג אברהם: הקמפוס לאימהות בלונדון, המחזור הראשון שלו היה בסתיו והמחזור הבא שלו נפתח באפריל ואפילו בקרקוב, בפולין, ייפתח המחזור הראשון בסוף מרץ.

טל שריג אברהם: אנחנו מצפים לראות את קמפוס לאימהות מגיע לעוד לפחות עשר מדינות בשנה-שנתיים הקרובות.

טל שריג אברהם: זה משהו שאנחנו מאוד מאוד גאים בו.

טל שריג אברהם: כאמור, אחד הדברים הקלים בפרויקט היה לגייס את המרצים.

טל שריג אברהם: כל בן אדם שביקשנו ממנו להגיע, לא משנה אם מדובר בעדן שוחט שיש לו VC והוא מאוד עסוק, ברוני רוס שעשתה אקזיט מטורף מהראשונים בישראל, באיריס שור, ביוסי מטיאס מנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח ועוד.

טל שריג אברהם: לא היה אחד שאמר לנו לא.

טל שריג אברהם: הייתה לנו רשימת המתנה למרצים.

טל שריג אברהם: אני חייבת לציין שכל קהילת הסטרטאפ בארץ תרמה לקורס הזה.

טל שריג אברהם: משהו חשוב נוסף.

טל שריג אברהם: חוץ מהלימודים והדמויות מעוררות ההשראה, יצרנו את המקבילה של המילואים לנשים.

טל שריג אברהם: כלומר, יצרנו קבוצה חברתית של נשים אמביציוזיות שבחרו להמשיך לעבוד, שבחרו לפתוח עסק והן תומכות אחת בשנייה.

טל שריג אברהם: אתם תשמעו משרון, נירה ומאיה, הבוגרות שלנו, איך הקבוצה הזאת חשובה כדי להתמודד עם ההחלטות שאנחנו לוקחות כאימהות עובדות.

טל שריג אברהם: זה דבר שהוא מאוד מאוד מחזק.

טל שריג אברהם: אם כן, אפשר לעשות את זה.

טל שריג אברהם: בהזדמנות זאת אני רוצה גם לומר תודה לנשים הנוספות שעבדו אתנו על הקורס.

טל שריג אברהם: הילה הובילה את הפרויקט מ"יזמיות".

טל שריג אברהם: עבדו אתנו גם חן ברודר, מאיה אורמן בכר ושירה שריד שהובילו את הקורס יחד אתנו.

טל שריג אברהם: בשקף הזה אתם רואים את בוגרות המחזור הראשון, אבל נקפוץ לרגע למחזור השני כי יש כאן תינוק שעשוי להתעורר.

טל שריג אברהם: שרון סולומון שילדה לפני שבועיים ומאיה הולצר יספרו על קופוניק, אחד הסטרטאפים המבטיחים שיצאו מהמחזור השני.

מאיה הולצר: שלום.

מאיה הולצר: אם הייתי מדמיינת שאני בארצות הברית מול קהל אמריקאי והייתי שואלת אתכם מי מכן משתמשת בקופוני הנחה, 89 אחוזים מכן היו מרימות את היד.

מאיה הולצר: מי לא רוצה קופון הנחה, חמישים אחוזי הנחה לסכין גילוח של ג'ילט?

מאיה הולצר: תשעים אחוזים הנחה למסקרה של אסתי לאודר?

מאיה הולצר: כולם רוצים לחסוך.

מאיה הולצר: כולם רוצים להשתמש בקופוני הנחה.

מאיה הולצר: זאת הסיבה ששוק הקופונים בארצות הברית מגלגל המון המון כסף.

מאיה הולצר: זה שוק ענק עם המון כסף ועם הרבה מאוד משתמשים.

מאיה הולצר: זאת בדיוק הסיבה שיש בו הרבה שחקנים.

מאיה הולצר: כאמור, בשוק הזה יש הרבה מאוד שחקנים ואני רוצה לומר לכם שזאת הבעיה של הלקוחות שלנו, של ה-יוזרים שלנו.

מאיה הולצר: כמו שסיפרו לכם, אני ילדתי לפני שבועיים.

מאיה הולצר: רז נמצא כאן עם סבתא דינה.

מאיה הולצר: לפני שבועיים ישבתי בחדר לידה במשך ארבעים שעות וכל מה שעשיתי בחדר לידה עם הפלאפון, חיפשתי קופון לפמפרס.

מאיה הולצר: לא היה לי זמן לפני כן כי עבדנו סביב השעון על המיזם שלנו.

מאיה הולצר: ישבתי וחיפשתי את הקופון לפמפרס ונכנסתי לאתרים של הקופונים, לאתרים של הבלוגריות, לאתרים של האגריגטורים, לאתרים של הדיילי-דיל ואתם יודעים מה קרה?

מאיה הולצר: אני בחדר לידה והם הציפו אותי בהמוני קופונים לא רלוונטיים.

מאיה הולצר: דמיינו אישה, חדר לידה, לא לקחתי אפידורל ביום וחצי הראשונים, אני שוכבת, מחפשת קופון ומקבלת קופון הנחה לטיסה ללונדון.

מאיה הולצר: לא ייאוש?

מאיה הולצר: ייאוש.

מאיה הולצר: יותר מזה, כאשר חזרתי הביתה, דיברתי עם השכנה שלי והיא אומרת לי שהיא מצאה קופון הנחה של שבעים אחוזי הנחה לפמפרס בסופר-פארם מתחת לבית ואני לא ידעתי על זה.

מאיה הולצר: אם כן, עשיתי חיפוש, קיבלתי המון קופונים שפקע תוקפם והם לא רלוונטיים.

מאיה הולצר: זה היה מתיש, חוץ מהלידה עצמה.

מאיה הולצר: כשאני אוספת את הקופון אני רוצה לקבל תזכורת.

מאיה הולצר: יש לי אפילו צמיד שמזכיר לי באיזה צד להניק אבל אני רוצה לקבל תזכורת שנייה לפני שפג תוקפו של הקופון.

מאיה הולצר: אני עשיתי עכשיו משלוח מאוד גדול מ-קרטר לבגדים.

מאיה הולצר: בארצות הברית, כאשר אתה עושה קנייה, מותר לך במשך שבועיים לעשות רי-פרייסינג.

מאיה הולצר: אם המערכת תזכיר לי שירד המחיר ושאעשה רי-פרייסינג, אני אחסוך הרבה מאוד זמן וכסף.

מאיה הולצר: כל מה שאני רוצה זאת אפליקציה אחת שתפתור לי את כל הבעיות שסיפרתי לכם עליהן.

מאיה הולצר: קופיק היא פלטפורמה אינטרנטית לעולם הקופונים שנותנת חוויה של One stop shop.

מאיה הולצר: תראו מה היא מאפשרת.

מאיה הולצר: סרצ', דיסקוורי, פולו ו-מנג'.

מאיה הולצר: זה כל מה שחיפשתי.

מאיה הולצר: בואו נראה איך זה נראה.

מאיה הולצר: דבר ראשון, כאשר נכנסים אלינו לקופיק מקבלים את ה-פיד הזה.

מאיה הולצר: זה פיד אישי פרסונלי שמותאם אך ורק לכן לפי העדפות שלכן, לפי תחומי העניין שלכן, לפי הרגלי הצריכה שלכן.

מאיה הולצר: אם שרון תיכנס מחר לקופיק, היא לא תקבל טיסות ללונדון כי זה לא רלוונטי, אלא היא תקבל דברים שרלוונטיים לתינוקות ולילדים.

מאיה הולצר: אפשר לעשות בראוז על ה-פיד הזה וסתם לחפש קופונים מעניינים.

מאיה הולצר: אפשר להסתכל לפי קטגוריות ואם שרון עכשיו לחוצה לטיטולים של פמפרס, היא נכנסת לתיבת החיפוש בפינה השמאלית למעלה וכותבת טיטולים של פמפרס ומקבלת את כל הקופונים הרלוונטיים ברי התוקף של פמפרס.

מאיה הולצר: יותר מזה.

מאיה הולצר: היא אמרה שהיא לא רוצה להחמיץ את הדיל שהשכנה שלה מצאה בסופר-פארם השכונתי ולכן היא יכולה להיכנס, לחפש את הפרופיל של השכנה שלה, לסמן שהיא עוקבת אחריה ולמעשה היא יכולה לפתוח כאן ב-מי פולו ולראות את ה-פיד של השכנה שלה וכך לראות את כל הקופונים שהשכנה שלה שמרה.

מאיה הולצר: כך היא לא יכולה לפספס משהו שחברים שלה, שאנשים שהיא סומכת עליהם שמרו ואספו בשבילה.

מאיה הולצר: חוץ מזה, בכל שלב במערכת אפשר לשמור קופון.

מאיה הולצר: אתה עומד על הקופון, לוחץ על סיפיק, שומר אותו לתיק וירטואלי שלך וזה מאפשר לך גם לנהל בצורה מאוד קלה את כל הקופונים שאספת.

מאיה הולצר: אתה נכנס כאן ל-מיי פולדרס ואתה יכול לקבל את כל התיקיות ששמרת, את כל הקופונים שלך, וזה בצורה מאוד קלה ומאוד יעילה.

מאיה הולצר: כמו שאתם רואים, זה אתר מאוד נקי, מאוד יפה ויזואלית, מאוד ידידותי למשתמש שפותר את כל הבעיות והכול במקום אחד.

מאיה הולצר: אם כן, זה המיזם שלנו עליו אנחנו כבר עובדות ארבעה חודשים מאז הכרנו ב-גוגל קמפוס לאימהות.

מאיה הולצר: בחודשים האחרונים עבדנו באופן מאוד אינטנסיבי כאשר בעיקר עשינו מחקרי שוק, למדנו את השוק, מה גודלו, מה הפוטנציאל העסקי של המיזם, מי הקהל שלנו, איך אנחנו יכולות לחדור לשוק הזה.

מאיה הולצר: אחרי שהבנו את כל האסטרטגיה השיווקית, אנחנו עכשיו בשלב של אפיון של המוצר, עומדות לקראת פיתוח ובדיוק חושבות איך נכון יהיה לפתח ואיך יהיה נכון לגייס כסף.

מאיה הולצר: אמרנו שהכרנו ב-גוגל קמפוס ואני אספר לכם אין התגלגלנו לשם ומי אנחנו.

מאיה הולצר: אני מאיה, יש לי תואר ראשון בכלכלה, תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, עבדתי הרבה שנים ככלכלנית בחברות עסקיות מסחריות, עבדתי כסמנכ"ל כספים בסטרטאפ של ציוד רפואי ושם בדיוק בשלב בו היינו בהנפקה לבורסה הבן האמצעי שלי – יש לי שלושה ילדים – החליט שהוא בא לעולם בשבוע ה-26, קצת לפני הזמן, מה שנתן, תסלחו לי על הביטוי, כאפה לפנים ואז אתה מבין שמה שחשוב זה באמת להקדיש את הזמן למשפחה ולא לקריירה.

מאיה הולצר: במשך כמה שנים זה מה שעשיתי.

מאיה הולצר: כשהוא השלים את כל הפערים, היום הוא בכיתה א' והכול בסדר, רציתי לחזור לשוק העבודה, ובעצם מה האפשרויות שעומדות בפני אחרי הפסקה כל כך ארוכה?

מאיה הולצר: אתה מתלבט ופתאום החלטתי שאין זמן יותר מתאים מזה לנסות לעשות יזמויות.

מאיה הולצר: באמת התחלתי לרוץ עם כל מיני מיזמים שהיו לי כאשר במיזם האחרון קצת נתקעתי ואמרתי שחסר לי כאן משהו שיזיז את העניינים ולכן חיפשתי איזושהי מסגרת שגם תיתן לי כלים, גם שתיתן לי מפגש עם אנשים, גם תאפשר לי להכיר נטוורקינג, תיתן לי איזו השראה.

מאיה הולצר: שמעתי על קוגל קמפוס, נרשמתי ושם פגשתי את שרון ומכאן הכול התגלגל.

שרון סולומון: אני שרון.

שרון סולומון: אני וורקהוליק.

שרון סולומון: 15 שנים אני בהייטק.

שרון סולומון: עד לפני ארבעה חודשים, אז גיליתי בעזרת גוגל ויזמיות את עולם היזמות, אני פשוט הייתי בהייטק.

שרון סולומון: טיפסתי את כל סולם המנהלים שאפשר לעשות ואפילו שאני אישה, טיפסתי יפה.

שרון סולומון: אני עם הרבה ניסיון בתחום התוכנה.

שרון סולומון: התחלתי כמפתחת, התקדמתי להיות ראש צוות, מנהלת קבוצה, עברתי ל-פסה שנקנתה על ידי PMC ושם כבר ניהלתי כמה קבוצות.

שרון סולומון: בתפקיד האחרון ניהלתי בסטרטאפ את כל קבוצות התוכנה.

שרון סולומון: אז הבנתי שאני לפני חופשת לידה, אני אוהבת לעשות ולכן למה שלא אירשם לגוגל קמפוס לאימהות?

שרון סולומון: אפילו לא היה לי רעיון.

שרון סולומון: כתבתי להם מייל בו כתבתי שאני דיירקטור אוף סופט וור והגעתי לשם.

שרון סולומון: פגשתי את מאיה וזה זיווג מושלם.

שרון סולומון: אני קודם כל רוצה להודות גם ליזמיות וגם לגוגל.

שרון סולומון: אני רוצה לומר לכם שקופיק קיים בזכותכן.

שרון סולומון: תודה טל ותודה הילה.

מאיה הולצר: אנחנו עכשיו מתחילות לפתח.

מאיה הולצר: אני מאוד מקווה שנצליח בקרוב לגייס – ואולי אפילו מישהי כאן תוכל לעזור לנו – ונוכל בחודשים הקרובים לצאת החוצה.

מאיה הולצר: אתן תשמעו עלינו ותוכלו לעשות אתנו קניות.

מאיה הולצר: תצביעו קופיק.

טל שריג אברהם: עכשיו תעלה נירה מיורצ'יק שלג שיש לה מיזם מדהים בתחום החינוך.

טל שריג אברהם: נירה בוגרת של המחזור הראשון.

נירה מיורצי'ק שלג: שלום ותודה רבה.

נירה מיורצי'ק שלג: אני נירה, אני בת 37, אימא לשני ילדים מקסימים, אסף ונועה.

נירה מיורצי'ק שלג: תמיד היה לי דרייב מטורף לשנות דברים בחינוך.

נירה מיורצי'ק שלג: זה התחיל ממשחק שח-מט ששיחקתי אחרי השחרור עם ילדה בת ארבע.

נירה מיורצי'ק שלג: אני זוכרת שיום אחד הצבתי לה מלכודת והיא בחרה לא להיכנס אליה.

נירה מיורצי'ק שלג: אז היא שאלה אותי: נירה, אם הייתי עושה את המהלך הזה, מה היה קורה?

נירה מיורצי'ק שלג: התשובה שלה הדהימה אותי כי למרות שהיא לא ידעה למה, היא סמכה לגמרי על האינטואיציה שלה והייתה לה הסקרנות לשאול מה היה קורה אם.

נירה מיורצי'ק שלג: לעומת זאת, לימדתי תלמידי תיכון לבגרות במתמטיקה ושם שאלו אותי כל הזמן על מתכונים בטוחים להצלחה.

נירה מיורצי'ק שלג: הם פחדו לטעות.

נירה מיורצי'ק שלג: הפער הגדול בין הילדה בת הארבע שהסתמכה על האינטואיציה שלה לבין המתכונים הבטוחים העלה בי שאלה מאוד מאוד גדולה ונרשמתי ללימודים של חינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.

נירה מיורצי'ק שלג: הלימודים שם היו יותר תיאורטיים והם העלו עוד יותר שאלות מאשר תשובות.

נירה מיורצי'ק שלג: חזרתי למקורות שלי ועברתי לטכניון לסיים שם מסלול בהנדסה.

נירה מיורצי'ק שלג: בשנה האחרונה שלי בטכניון התחלתי סטרטאפ במקביל ללידה של הבן הבכור שלי.

נירה מיורצי'ק שלג: אני מצטערת שאז לא היה את גוגל קמפוס לאימהות כי אם הוא היה, היה לי הרבה יותר קל.

נירה מיורצי'ק שלג: למרות שהסטרטאפ לא היה בתחום החינוך, עדיין הרצון לשנות משהו, השאלה הזאת של איך אפשר לעשות את זה אחרת עבור הילדים, ממשיך לרדוף אותי.

נירה מיורצי'ק שלג: כאשר הבן שלי התקרב לגיל בית הספר, כאימא יזמית החלטתי שאני מקימה עבורו בית ספר והקמתי את בית ספר "דרך הילד" בכפר הירוק שלפני שלוש שנים קיבל הכרה של משרד החינוך.

נירה מיורצי'ק שלג: אז נולדה נועה, בתי השנייה.

נירה מיורצי'ק שלג: עם נועה רציתי להישאר בבית.

נירה מיורצי'ק שלג: מאוד מאוד רציתי בזה, אבל שוב, המוח היזמי ממשיך לעבוד ומהר מאוד הייתי אובססיבית לאפליקציות באפ-סטור.

נירה מיורצי'ק שלג: גיליתי שני דברים מעניינים.

נירה מיורצי'ק שלג: האחד, שיש לי הרבה מאוד רעיונות לאפליקציות, והשני, שלא ראיתי שם מורים.

נירה מיורצי'ק שלג: המורים, למרות הידע העצום שיש להם בחינוך, עדיין נשארים ברמה של דפי עבודה מנייר והתלמידים מהצד השני נולדו לתוך טכנולוגיה וזאת השפה שלהם.

נירה מיורצי'ק שלג: מכאן נולד וייזר.

נירה מיורצי'ק שלג: הקונספט הבסיסי של וייזר הוא לאפשר למורים ליצור דפי עבודה אינטר-אקטיביים, בדיוק באותה דרך שהם מייצרים דפי עבודה מנייר, בכלי פשוט ונוח, ללא שום צורך בידע בקוד.

נירה מיורצי'ק שלג: הכניסה המסיבית מאוד של טכנולוגיה לכיתות הלימוד מאפשרת את המעבר למדיום הדיגיטלי של הדפים והיא גורמת לכך להיות אפשרי.

נירה מיורצי'ק שלג: שוק הטבלטים בבתי הספר בארצות הברית הוא שוק שמגלגל מיליארד דולר.

נירה מיורצי'ק שלג: בארץ היום מתחילים לראות את הניצנים של המהפכה הטכנולוגית בחינוך.

נירה מיורצי'ק שלג: ל-וייזר יש כמה יתרונות מאוד בולטים.

נירה מיורצי'ק שלג: הדבר הראשון והחשוב הוא שברגע שילדים מתחילים לענות במדיום הדיגיטלי במקום בניירות שנזרקים אחר כך לפח, אנחנו מתחילים לאסוף מידע מאוד מעניין על התלמיד.

נירה מיורצי'ק שלג: אנחנו יכולים לאפשר לבית הספר ולמורה להתאים אליו את תכנית הלימודים.

נירה מיורצי'ק שלג: לדוגמה, אם יש ילד שמתקשה לסיים את דף העבודה בזמן, הוא יכול מראש לקבל כמות קטנה יותר של שאלות או שהן ברמה יותר נמוכה ובעצם לשמור אצלו חוויה חיובית של למידה.

נירה מיורצי'ק שלג: היתרון השני הוא באיכות החומרים ובחסכון הזמן למורים.

נירה מיורצי'ק שלג: מורה יכול לקחת מערך שיעור דיגיטלי של מורה אחר ובצורה מאוד מאוד קלה – שוב, להבדיל מדפים – להתאים את זה לתוכן של הכיתה שלו ולרמה של התלמידים.

נירה מיורצי'ק שלג: היתרון השלישי הוא שאנחנו בעצם מאפשרים למורים לפגוש את התלמידים שלהם במדיום שמועדף עליהם ובכך להגביר את המוטיבציה ללמידה.

נירה מיורצי'ק שלג: אני קמה בבוקר ועושה את מה שאני אוהבת ומה שאני מאמינה בו.

נירה מיורצי'ק שלג: חלק גדול מזה זה גוגל קמפוס לאימהות.

נירה מיורצי'ק שלג: הגעתי לתכנית אחרי תקופה בבית עת היה לי מאוד קשה לשמור על הזהות המקצועית.

נירה מיורצי'ק שלג: אני זוכרת את היום הראשון שהלכתי לקורס וחשבתי שאם גוגל מאמינים בי, אם הם משקיעים בי זמן ומאמצים, סימן שאני בכיוון הנכון.

נירה מיורצי'ק שלג: באותו רגע זה נתן לי המון כוח.

נירה מיורצי'ק שלג: היום אני נמצאת באקסלרטור של 8200 ומקדמת את וייזר.

נירה מיורצי'ק שלג: תודה רבה.

נירה מיורצי'ק שלג: מאוד שמחתי להציג בפניכם את החזון של וייזר.

עליזה לביא: איזה כיף לראות את העשייה, את התמיכה, את היחד.

עליזה לביא: יש עוד הרבה פרויקטים בארץ ויש הרבה דברים טובים שקורים.

עליזה לביא: בפאנל הצבענו על החוליות החלשות יותר אבל באמת קורים כאן הרבה דברים.

עליזה לביא: יש מיזמים וצריך להנגיש את הידע והנה התוצאות לפנינו.

עליזה לביא: הרבה תודה.

עליזה לביא: כמו שאמרתי בראשיתה יום, כל אחת כאן צריכה לחשוב על המקום של השגרירה הטובה וגם להעביר את המידע והתובנות שמצטברות במהלך היום לנשים שלא יכלו להגיע לכאן או אין באפשרותן להגיע לכאן או בכלל לא יודעות שהיום הזה מתקיים.

עליזה לביא: רק כך נצליח לשנות.

עליזה לביא: חברות הכנסת, תודה שאתן אתנו.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה לכך.

עליזה לביא: חברת הכנסת חנין זועבי, הראשונה, ה"אני מאמין הכלכלי" שלך ולאחר מכן חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וחברת הכנסת מיכל בירן.

עליזה לביא: הצטרפה אלינו גם חברת הכנסת יפעת קריב.

עליזה לביא: בהמשך נרצה להקרין סרטון קצר בן חמש דקות של חנה אזולאי הספרי, קטע מסרט שלה על המקום של קבוצות באוכלוסייה.

עליזה לביא: אני מבקשת מחברות הכנסת לעלות לבמה.

חנין זועבי: שלום לכולם.

חנין זועבי: אתם לא מצפים ממני לדבר כלכלה.

חנין זועבי: קודם כל, תודה רבה לעליזה על היום.

חנין זועבי: אני חושבת שאנחנו לא רק מדברים על נושא שהוא חשוב לאישה אלא זה נושא חשוב לחברה.

חנין זועבי: אין קדמה של חברה כלשהי בלי קדמה של האישה ומבחינתי זה המבחן של קדמת החברה, מעמד הנשים וההשפעה שלהן בכל התחומים.

חנין זועבי: לפני שאני אתחיל, אני רוצה להגיד את האני מאמין שלי בתחום השוויון של נשים.

חנין זועבי: אני חושבת שיש שתי דרכים להיכנס לאמונה במעמדן של הנשים או בשוויון בין נשים לגברים.

חנין זועבי: יש את הכניסה מדלת האגו, האני – אני צריכה את המקום שלי בעולם, אני צריכה את ההשפעה שלי בעולם, מגיע לי, זאת הזכות שלי.

חנין זועבי: זאת דרך לגיטימית.

חנין זועבי: יש דרך שנייה אחרת – הרגישות לעוול.

חנין זועבי: אלה שני דברים מאוד לא דומים אלא שונים וגם מובילים לתפיסת עולם שונה.

חנין זועבי: הפתח שלי במעמד הנשים ולשוויון בין נשים לגברים הוא הרגישות לעוול.

חנין זועבי: אם אנחנו רגישים לעוול, הגישה שלנו היא גישה מאוד ערכית.

חנין זועבי: לא רק גישה של הישגים, הזדמנויות ומקום אלא גישה ערכית והיא ערכית בכל.

חנין זועבי: מישהי כאן – וסליחה שאני לא זוכרת את שמה – אמרה שהיא לא רק רוצה אישה במקום הזה אלא היא רוצה תפיסת עולם ערכית והיא רוצה לשנות ערכים.

חנין זועבי: זה האני מאמין שלי.

חנין זועבי: אני חושבת שזה אני מאמין שאנחנו גם צריכות לחזק.

חנין זועבי: לא מספיק נשים בכנסת אלא אנחנו צריכות נשים בכנסת שגם ישנו את הערכים של העולם הפוליטי האכזרי, האלים, שלא רגיש לעוול, התחרותי כל כך.

חנין זועבי: זה הערך הנוסף של הנשים ובזה אני מאמינה.

חנין זועבי: אם אנחנו מדברים על זה, אני חייבת לא להסכים עם נשים שאמרו שזה תחום שהוא בתוך האחריות האינדיבידואלית שלנו וכי אנחנו יכולות לשנות.

חנין זועבי: לא, יש אחריות על המדינה.

חנין זועבי: כאשר מדובר באזרח, יש אחריות קולקטיבית על הרוב כאשר מדובר במיעוטים, יש אחריות לאזרח היהודי כאשר מדובר באזרח ערבי, יש אחריות של סיסטם.

חנין זועבי: אני לא יכולה לשנות את מעמד הנשים.

חנין זועבי: גם אם הייתי יהודייה, לא הייתי יכולה לחשוב שאני רוצה לשנות את מעמד הנשים היהודיות בלי לשנות סיסטם, בלי לשנות תפיסה כוחנית, בלי לשנות את הביקורתיות שלנו כלפי הממסד וכלפי מדיניות.

חנין זועבי: אני, תסלחו לי, לא מאמינה בצדק כלכלי.

חנין זועבי: אני מאמינה בצדק.

חנין זועבי: נקודה.

חנין זועבי: אני לא מאמינה בשלום כלכלי אלא אני מאמינה בשלום ובשלום צודק.

חנין זועבי: זה עושה אותי גם אישה וגם אישה פלשתינית בתוך הכנסת ויש לנו הרבה דברים משותפים שאני יכולה לקדם עם עליזה ואני רוצה לקדם עם עליזה ועליזה תתמוך בי.

עליזה לביא: איפה היה הסיור הראשון של הוועדה?

חנין זועבי: בנצרת.

חנין זועבי: נכון.

חנין זועבי: לכן אמרתי את הדברים.

חנין זועבי: אני רוצה עכשיו לנסות לדבר על האני מאמין הכלכלי שלי או על העצמה כלכלית של הנשים הערביות ואני מתחילה מהצד הכלכלי.

חנין זועבי: אחוז הנשים הערביות שעובדות הוא 22 אחוזים.

חנין זועבי: יש סטטיסטיקה שאומרת 25 אחוזים.

חנין זועבי: בהשוואה למדינות ערב הלא מתקדמות, וישראל היא הרבה יותר מתקדמת מבחינה טכנולוגית ומבחינה כלכלית, זה האחוז הנמוך ביותר באזור המזרח התיכון וגם בהשוואה למדינות ערב.

חנין זועבי: הטענה המסורתית הסטנדרטית שאני שומעת ועד לאחרונה היינו רגילים לשמוע היא שהנשים הערביות לא רוצות לעבוד וכי יש חסם תרבותי וחסם חברתי.

חנין זועבי: הנה הסטטיסטיקה.

חנין זועבי: מתוך כל מאה נשים ערביות שלא עובדות, יש 13 שלא רוצות לעבוד ו-87 מאוד רוצות לעבוד.

חנין זועבי: עבורנו עבודה, עבור האישה העבודה היא לצאת לעולם.

חנין זועבי: האישה הערבייה, אם היא תצא מדלת הבית, היא תצא כדי לעבוד.

חנין זועבי: היא לא תצא כדי שתהיה פעילה במוסד תרבותי או במרחב הציבורי.

חנין זועבי: זאת דרך הכניסה שלנו לחיים, זאת דרך הכניסה שלנו למרחב הציבורי.

חנין זועבי: קודם כל לעבוד ואחר כך אנחנו יכולות להיות פעילות במרחב הציבורי, אחר כך אנחנו יכולות להתנדב במוסד כלשהו, אחר כך אנחנו יכולות לחשוב או מתחילות לחשוב על המקום שלנו ועל המיקום שלנו בחברה שלנו.

חנין זועבי: קודם כל עבודה.

חנין זועבי: אם מדברים על עבודה אצל הנשים הערביות, מדברים על אחריותה של המדינה כי הסיבה ש-87 אחוזים מהנשים הערביות לא עובדות היא מחסור במקומות עבודה וזאת לא אחריות האישה הערבייה.

חנין זועבי: זאת גם איננה אחריות של החברה הערבית אלא זאת אחריות המדינה.

חנין זועבי: מחסור במקומות עבודה.

חנין זועבי: אם אני רוצה לדבר על מחסור במקומות עבודה, מה אני אומר?

חנין זועבי: אני אתחיל לדבר על אזורי תעשייה כי אי אפשר ליצור מקומות עבודה לנשים כאשר רק מדברים על המרכז ורק מדברים על עידוד או חיזוק התחבורה הציבורית מהפריפריה למרכז וזאת כדי לחפש לנשים הערביות מקומות עבודה במרכז.

חנין זועבי: אנחנו צריכות לקדם את אזורי התעשייה ולקדם את התשתית של הישובים הערביים כי האישה הערבייה, כמו שאר הנשים, קודם כל מחפשת עבודה במרחב הישוב שלה, בתוך הישוב או קרוב לישוב הערבי, קרוב לעיר וקרוב לכפר הערבי.

חנין זועבי: הקשר בין מקומות תעסוקה לנשים ערביות לבין פיתוח הישובים הערביים הוא קשר הדוק והוא הדוק יותר מאשר הקשר בין מקומות תעסוקה לגברים הערביים לבין פיתוח הישובים הערביים.

חנין זועבי: אי אפשר ליצור מקומות עבודה לנשים הערביות בלי אזורי תעשייה, בלי למשוך מפעלים או מקומות תעסוקה לישובים הערביים.

חנין זועבי: איך אפשר לעשות זאת אם 2,3 אחוזים מאזורי התעשייה במדינה נמצאים בישובים הערביים?

חנין זועבי: אנחנו 18 אחוזים, מיליון ו-300 אלף, אבל 2.3 אחוזים מאזורי התעשייה נמצאים בישובים הערביים.

חנין זועבי: אני לא יכולה להתחיל לדבר על עבודה בלי לדבר על אדמה, בלי לדבר על הפקעת אדמות ולא בגלל שזאת אובססיה שלי.

חנין זועבי: כדי לתת לכם את הרעיון שחלק

חנין זועבי: כם כל כך לא אוהב לשמוע, כל כך אין לו את האומץ לשמוע, כל כך אין לו את הערכים עליהם דיברתי מההתחלה, זאת נקודה ערכית לדבר על שוויון בין נשים ערביות ועל מיקומן הכלכלי של הנשים הערביות.

חנין זועבי: פרקטיקה, צריכים לדבר על החזרת אדמות, צריכים לדבר על תיעוש, צריכים לדבר על פיתוח אזורי תעשייה, פיתוח התשתית וצריכים לא להאשים את הקורבן ולהגיד בכל האומץ שלחלק יש ולחלק אין את האומץ הזה לדבר גם על הפליה ועל גזענות.

חנין זועבי: אני לא רק אישה אלא אני אישה פלשתינית, יש לי את הזהות שלי ואף אחד לא יכול להתווכח ולומר שאני מאמין בצדק הכלכלי והשוויון הכלכלי אבל את הזהות שלך, את המקום שלך במולדת שלך אני לא מכיר ואני מדכא.

חנין זועבי: תודה.

עליזה לביא: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

עליזה לביא: כמו שאת יודעת, כאשר רוצים, אפשר לעבוד יחד ולשתף פעולה.

עליזה לביא: חברת הכנסת יפעת קריב.

יפעת קריב: שלום לכן.

יפעת קריב: כמו שאתן יודעות, אנחנו כולנו כאן בלחץ של זמן.

יפעת קריב: אני השארתי שדולה בלי חבר כנסת ורצתי לכאן.

יפעת קריב: אני רוצה לומר ממש במשפט אחד.

יפעת קריב: חברת הכנסת עליזה לביא, באמת כל הכבוד, שאפו.

יפעת קריב: אנחנו מסתובבות היום בכנסת ורואות נשים, נשים, נשים.

יפעת קריב: איזה כיף.

יפעת קריב: בקרוב מאוד היעד הוא שישים חברות כנסת ולשם אנחנו הולכות כך שלא רק היום נראה נשים.

יפעת קריב: שוב, תודה רבה לך על מה שעשית היום.

יפעת קריב: האני הכלכלי שלי.

יפעת קריב: אני אהיה קצרה ומדויקת.

יפעת קריב: אני רוצה לומר לכם מה אני חושבת על זה ואני אחלק את דבריי לשני נושאים.

יפעת קריב: זה מתחיל במי אני, מה אני ומה למדתי.

יפעת קריב: אני אחרי הצבא רציתי ללמוד את המקצוע אותו אני אוהבת שהוא עבודה עם בני אדם.

יפעת קריב: אני עובדת סוציאלית בהכשרתי והלכתי ללמוד עבודה סוציאלית.

יפעת קריב: יש כאן עובדות סוציאליות, נשות חינוך.

יפעת קריב: משם אני באה.

יפעת קריב: לא אכפת לי שזה מקצוע נשי.

יפעת קריב: זה המקצוע אותו אני אוהבת.

יפעת קריב: מעמד ביניים, לא מרחיבה יותר מדי.

יפעת קריב: כשבאתי לשלם את התשלום הראשון שלי לאוניברסיטה, הגעתי לבנק לפרוס את התשלום לתשלומים, לחלק, הסתכלה עלי הפקידה ואמרה: עבודה סוציאלית?

יפעת קריב: אנחנו ממך לא נראה כסף.

יפעת קריב: עד היום זה מלווה אותי.

יפעת קריב: דרך אגב, חזרתי אחרי כמה שנים ואמרתי לה: את רואה?

יפעת קריב: זה משתפר.

יפעת קריב: ביום בו בחרתי את המקצוע ללימודים, הלכתי לשלם את התשלום הראשון שלי, אמרו לי שממני לא יראו כסף.

יפעת קריב: כך התייחסו אלי.

יפעת קריב: את צריכה לפרוס לתשלומים, אבל את בטח לא תגיעי לשום מקום.

יפעת קריב: זאת הייתה אמירה שמלווה אותי כל כך הרבה שנים אחר כך, עשרים שנים אחר כך.

יפעת קריב: אני זוכרת את הפקידה, אני זוכרת את האשנב בבנק ואני חושבת שזה מתחבר לתפיסה הכלכלית שלי שאומרת שלכל אישה בכל מקום ובכל מצב חייב להיות מקצוע והיא חייבת לפרנס את עצמה.

יפעת קריב: אני התחלתי לעבוד בגיל 15 ועבדתי כל חיי עד היום עם ארבע לידות, עם ילדים ועם כל מה שעשיתי, ותמיד אני יודעת שכאשר הרווחתי כסף, זה שם אותי במקום של עצמאות, עצמאות כאישה, עצמאות כלכלית, עצמאות שאני לא חייבת לאף אחד כלום.

יפעת קריב: גם כאשר בחרתי במקצוע שלי של עולם העבודה הסוציאלית והחינוך, לא התביישתי בזה אלא באתי לזה בגאווה מאוד מאוד גדולה.

יפעת קריב: אני אומרת לנשים שלא משנה מה תבחרו להיות בחיים שלכן, בין להיות בתפקיד מאוד בכיר עם המון שעות מחוץ לבית לבין להיות עקרת בית ולגדל ילדים או פשוט להיות בבית במשך כמה שנים, בתחילת הדרך תרכשו מקצוע, תלמדו, תתפתחו למקום שאתן מאמינות בו, כך שבבוא היום, בכל מקרה, אישה תוכל לפרנס את עצמה ולעולם לא תזדקק לאף אחד שיפרנס אותה.

יפעת קריב: הדבר שאני אוהבת לעשות הוא כאשר אני הולכת למקום כלשהו ופעם במשהו מחליטה להתפנק במשהו, אני משלמת את זה מהכסף שלי ואף אחד לא משלם עלי, לא בגיל 15, לא בגיל 21, לא בגיל 28, לא כאשר עבדתי בכמה עבודות כדי לממן את הלימודים באוניברסיטה.

יפעת קריב: תמיד שילמתי בעצמי והיום הפינוק הקטן שלי הוא שאם אקנה תיק או נעל או משהו אחר, זה מהכסף שלי שהרווחתי מעבודתי במשך כל החיים, כל הזמן, בכל תפקיד.

יפעת קריב: הקריאה שלי אליכן היא לעצמאות כלכלית ולהיות אחראיות לעצמנו עם מקצוע והצלחה.

יפעת קריב: זה המקום אליו אני שואפת.

יפעת קריב: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה לחברת הכנסת יפעת קריב.

עליזה לביא: רוצי לשדולה שלך ותודה שבאת.

עליזה לביא: חברת הכנסת מיכל בירן שגם רצה בין העיסוקים השונים.

מיכל בירן: שלום.

מיכל בירן: אני מתנצלת על כך שאני אצטרך לעזוב לאחר דבריי.

מיכל בירן: אלה החיים בכנסת.

מיכל בירן: מי שמכיר את הכנסת, יודע שכך זה עובד ויודע שיש כמה דברים חשובים שמתקיימים כולם בעת ובעונה אחת.

מיכל בירן: הייתי שנים רבות בתנועת הנוער העובד והלומד, עד גיל 28, וכאשר עזבתי התחלתי לחשוב מה אני רוצה לעשות בחיים.

מיכל בירן: אני ממש זוכרת את הרגע הזה בו הבנתי שלא משנה מה אני אעשה, ישלמו לי על זה 5,000 שקלים כי אני אישה.

מיכל בירן: אני אוכל לנהל את כל תנועות הנוער בישוב מסוים, אני אוכל לעשות דברים רבים, אבל איכשהו יש תקרת זכוכית מאוד מאוד ברורה וברגע שאישה ממלאת את התפקיד, אפשר לשלם מעט כסף ולא משנה כמה אחריות יש בתפקיד ולא משנה כמה כישורים נדרשים למילוי התפקיד.

מיכל בירן: לא בכדי אני עוסקת בכנסת בעיקר בנשים בשוק העבודה וזה הדבר שבוער בי.

מיכל בירן: יש לי הצעת חוק אחת עם חברת הכנסת גילה גמליאל מהליכוד.

מיכל בירן: יש סעיף מאוד מעצבן - אני לא יודעת אם יצא לכם להיתקל בו – שמוסיפים לחוזים של עובדים בכלל כאשר אוסרים עליהם לדבר עם עובדים אחרים באותה חברה על תנאי העסקה שלהם.

מיכל בירן: הדבר הזה מעצבן מאוד.

מיכל בירן: הוא חזק בהייטק, הוא חזק בתקשורת והוא פוגע בעובדים בכלל אבל במיוחד הוא פוגע בנשים כי אני לא יודעת איך אבל לגברים יש יותר אומץ או חוצפה או תעוזה, לא יודעת איך לקרוא לזה, ויש יותר גברים שמוכנים להיכנס לבוס ולומר לו שהעבודה שלהם שווה יותר ולכן או שיעלו לו את המשכורת או שהוא הולך.

מיכל בירן: נראה שיש יותר נשים – שוב, יכול להיות שהחלוקה הזאת היא סטיגמטית ומגדרית – שאיכשהו מזדהות עם הבעיות של החברה, עם הקשיים שלה, עם זה שאין לה כסף ולא נעים להן.

מיכל בירן: פעמים רבות נוצרים מצבים שנשים עובדות במשרד ליד גבר שעושה בדיוק את אותה עבודה ובכל זאת הוא מרוויח יותר מהן.

מיכל בירן: דיברתי עם בני נוער חמודים וילדה אחת בכיתה ט' שאלה האם גם בכנסת חברי הכנסת ממין זכר מקבלים משכורת יותר גבוהה מזו שמקבלות חברות הכנסת.

מיכל בירן: היא לא הבינה איך עובד המנגנון הזה בו אפשר להפלות.

מיכל בירן: הייתי צריכה להסביר לה שהחוק לא מאפשר את ההפליה הזאת אבל הדינמיקה הבלתי פורמלית שהדברים לא חשופים ולא שקופים כן מאפשרת את זה.

מיכל בירן: הסעיף הזה בחוזה לא יעמוד בשום מבחן משפטי אבל הוא לא נאלץ לעמוד בשום מבחן משפטי.

מיכל בירן: האדם הסביר והאישה הסבירה, זה מופיע שם, מצייתים לו ואנחנו מקווים שזה שיהיה אסור לשים אותו, כן יעזור קצת במאבק המגדרי.

מיכל בירן: חוץ מזה, אני עוסקת עכשיו במאבק המיילדות.

מיכל בירן: איכשהו יש חפיפה רבה בין מאבקים של נשים למאבקי עובדים וזה הדבר המרכזי בו אני עושה בכנסת.

מיכל בירן: מאבק על הפנסיה כאשר גם שם אף אחד לא מדבר על כך כי זאת בעיה שהולכת להתפוצץ והיא כללית, אבל נשים גם בתחום הזה נמצאות במצב יותר בעייתי.

מיכל בירן: הן חיות יותר, הן עובדות פחות, גם פחות שנים וגם בגלל היציאה לחופשות לידה.

קריאה: הן עובדות גם בבית.

מיכל בירן: הן עובדות גם בבית ועל העבודה הזאת לא אף אחד לא משלם פנסיה.

מיכל בירן: זה גורם לכך שהן יוצאות לפנסיה ואין להן כל יכולת להסתדר בעצמן ולקבל עצמאות כלכלית גם בגיל שלאחר פרישה, בגלל החולשה שלהן בשוק העבודה בתקופה שלאחר הפרישה יחד עם זה שהן פשוט חיות יותר שנים וקרנות הפנסיה משקללות גם את זה.

מיכל בירן: בכל התחומים האלה אני לרשותכן.

מיכל בירן: למי שיש רעיון, למי שיש בעיה והיא צריכה עזרה, אני לרשותכן כמו חברותיי חברות הכנסת שיושבות כאן ומי שיושב כאן מהווה הרכב ממש מצוין כי הן מהלוחמות על זכויות נשים בכנסת.

מיכל בירן: שיהיה המשך כנס מוצלח.

מיכל בירן: אני רצה למאבק הבא.

עליזה לביא: תודה רבה למיכל בירן.

עליזה לביא: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: שלום לכולן.

שולי מועלם-רפאלי: קודם כל, תודה לעליזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהתודה על היום הזה היא בתוך מכלול.

שולי מועלם-רפאלי: היושבות כאן נמצאות בקשר קבוע עם הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ומי שלא, צריכה לדעת שהרבה נושאים שלא הוצפו בכנסות קודמים או פחות נגעו בהם או פחות דיברו עליהם, עתה מדברים, נוגעים בהם, מרימים אותם ובעיקר חושפים אותם לאור השמש בוועדה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה גם על היום הזה וגם על פעילות מאוד אינטנסיבית.

שולי מועלם-רפאלי: אני זכיתי לעשות את אחד הדברים המשמעותיים בחיי לטובת נשים עוד לפני שבאתי לכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בזכות זה אני כאן, בזכות המאבק לטובת אלמנות צה"ל ואלמנות נפגעי טרור.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר הזה היווה עבורי הוכחה לשני דברים דרמטיים בתפיסת העולם שלי, שאחד משלושת הנושאים המרכזיים עליהם באתי לכנסת ובהם אני עוסקת כל יום וכל היום היה הנושא של נשים ואני הגדרתי את זה במשמעות של קידום נשים לצמתים של קבלת החלטות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שלמרות שיש לנו עוד מה לתקן, ברשותכן חברותיי מהשמאל, אני אצטט משהו שאמרנו על ההתיישבות ביהודה ושומרון והוא שאנחנו לא צריכים להיות עסוקים בעוד בית ובעוד גבעה וכך עם נשים.

שולי מועלם-רפאלי: לא צריכים להיות עסוקים בעוד אישה פה ובעוד אישה שם אלא צריך לגעת בנקודות הליבתיות.

שולי מועלם-רפאלי: צריך לגעת בכך שצריך שכר שווה לעובדות ולעובדים וזאת נקודת ליבה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא משנה אם יהיו במקום מסוים מאה נשים במקום חמישים אבל אם עדיין הן יקבלו בין 15 ל-30 אחוזים פחות שכר מאשר מקבלים הגברים, מה יצא לנו מזה?

שולי מועלם-רפאלי: לכן אני חושבת שהמשמעות המרכזית מבחינת ריכוז המאמץ הוא לנסות להביא כמה שיותר נשים לצמתים של קבלת החלטות.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם עוברים כאן חוקים רבים שזאת המטרה שלהם כאשר גם החוק הראשון בכנסת הזאת של עליזה ושלי דיבר בדיוק על העניין הזה, להביא נשים לצומת של קבלת החלטות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שחופש של נשים הוא קודם כל חופש כלכלי ואי תלות כלכלית וזה מבחינתי מתחיל ממילה שאם תבואו לכנסת אפילו פעם אחת, תשמעו אותה בממוצע עשר פעמים בשעה וזה הנושא של חינוך.

שולי מועלם-רפאלי: חינוך גם במשמעות של מתן אפשרות להתקדמות בתהליכי בית הספר, האקדמיה ורכישת מקצוע וחינוך גם במשמעות של חינוך של החברה וזכויות שוות של נשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאי אפשר לדבר על חופש כלכלי של נשים בלי לדבר על מה קורה כאשר נשים יוצאת לעבוד.

שולי מועלם-רפאלי: זה יפה שאנחנו מבקשים או רוצים או מצפים שנשים תלכנה לעבוד אבל כאימא לשבעה ילדים שעובדת הרבה מאוד גם בבית, אם אני אישה צעירה והתשלום למעון שאני צריכה לשלם על הילד שלי - בגלל שאין מספיק מעונות במדינת ישראל שמסובסדים - הוא בסכום עתק ומתחיל הדו שיח הפנים משפחתי מי עדיף שיעבוד, אני או הבעל שלי, אז פספסנו.

שולי מועלם-רפאלי: לכן הלחץ למשל שלי הוא מאוד גדול על שר הכלכלה שבמקרה יושב ראש המפלגה שלי לא להרפות מבנייה של עוד ועוד ועוד מעונות ולהכניס כמה שיותר נשים בכל מיני שלבים בחיים שלהם תחת הכותרת של זכאיות לסבסוד של המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: החוויה האישית שלי.

שולי מועלם-רפאלי: אני אישה בת 49 וכבר עברתי יותר ממשהו אחד בחיים שלי אבל בתהליך ההתבגרות האישי שלי בכנסת, את התהליך הזה אני עוברת בתת הוועדה של מניעת סחר בנשים וזנות.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחד ומה שנשרט לו בתהליך.

שולי מועלם-רפאלי: העניין הזה שאני רואה אותו בנושא של סחר בנשים, הוא לדעתי הקריאה שחייבת לצאת גם החוצה כי כאן בכנסת היא מתקיימת.

שולי מועלם-רפאלי: יש 27 חברות כנסת שגם אם תהום פעורה בינינו בכל מיני נושאים, בנושא של זכויות נשים אנחנו מאוד מאוד מאוד מאחדות כוחות ומאוד מאוד מאוד נלחמות על החוקים שמגישות חברות הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת ששיתוף הפעולה של ארגוני נשים ונשים, שיתוף פעולה עם הארגונים המוניציפאליים ושיתוף הפעולה עם הארגונים הממלכתיים החל מהכנסת, זה נכון אבל אני חושבת שהדבר המרכזי הוא שיתוף פעולה.

שולי מועלם-רפאלי: ככל שאנחנו נשתף יותר פעולה, לדעתי נצליח להביא יותר נשים שיצאו החוצה גם ממקומות שיותר קל להוציא אותן וגם ממקומות או מנושאים שהם יותר חשוכים.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לברך כל אחת ואחת מכן שהייתה ביום הזה ולהתנצל על כך שבאתי באופן אישי רק לחלק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני בטוחה שיכולתי ללמוד הרבה מכל אחת מכן.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: גם אני אתנצל על כך שאני הולכת לשדולה מרכזית בנושא של מניעת שר"פ בבתי החולים.

עליזה לביא: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

עליזה לביא: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני חושבת שלדבר עם נשים זה אומר לדבר בגובה העיניים ולא מאחורי פודיום.

מיכל רוזין: אני מקווה שזה בסדר מבחינתכן.

מיכל רוזין: נאמר כאן כל כך הרבה ואני באמת לא אחזור על דברים שנאמרו אבל אני חושבת שכאשר אנחנו מדברות על שיתוף פעולה, אנחנו מדברות על נשים בכנסת, אנחנו תמיד צריכות לזכור שכל נושא זכויות נשים ובכלל פמיניזם – ואני פמיניסטית, ואם לא אמרתי, אולי כדאי להתחיל עם זה – הוא תפיסת עולם כוללת.

מיכל רוזין: זאת תפיסת עולם בה אנחנו רואים את כל מה שקורה בחברה, את כל הגוונים של החברה ואת כל הנושאים השונים.

מיכל רוזין: אי אפשר להסתכל על שוק התעסוקה ולא להסתכל על דיני האישות במדינת ישראל, וחבל ששולי יצאה אבל עליזה נמצאת כאן.

מיכל רוזין: אי אפשר לדבר על שוק התעסוקה ולא לדבר על הליך גירושין ונישואין במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אי אפשר לדבר על הליך גירושין ונישואין במדינת ישראל בלי לדבר על ועדת שניט וחזקת הגיל הרך.

מיכל רוזין: אי אפשר לדבר על שוק התעסוקה ולא לדבר על פנסיה ופרישה, על גיל פרישה ועל העלאת גיל הפרישה ששוב רוצים להעלות.

מיכל רוזין: כל החיבורים האלה חייבים להיעשות כי הכול קשור אחד בשני.

מיכל רוזין: צריך תמיד לזכור שכאשר אנחנו חברות הכנסת מדברות, רובנו נשים מאוד פריבילגיות.

מיכל רוזין: נשים שיכלו, שהגיעו, נשים שהצליחו וטוב שכך למרות שכולנו חווינו את השאלות.

מיכל רוזין: קראתי הבוקר שגם את עליזה נשאלת אם את לא המשכורת השנייה.

מיכל רוזין: גם אותי שאל מעסיק בראיון עבודה למה אני מבקשת משכורת יותר גבוהה.

מיכל רוזין: לא היה לו נעים לשאול אותי אם אני נשואה ולכן הוא שאל אותי אם אני לא המשכורת השנייה בבית.

מיכל רוזין: כולנו חווינו את זה, כולנו מכירות את זה, כולנו מכירות את התופעה של לצאת מעולם העבודה לחופשת לידה ומה קורה כאשר את חוזרת ופתאום הדרישות משתנות, פתאום מבקשים ממך דברים שלא היו קודם בתפקיד ומה קורה כשאת בכלל יוצאת מעבודה אחת לחופשת לידה מעט יותר ארוכה ומנסה לחזור לשוק העבודה.

מיכל רוזין: אפילו במובן של התחושה שלך, שאת במקום מוחלש יותר, שאת לא במקום של לדרוש ולומר שאת טובה.

מיכל רוזין: כרגע היית בבית עם חיתולים ולכן את לא באה עם כל העוצמות, ההעצמה והביטחון העצמי ואומרת שאני שווה ואני טובה אלא מראש את באה עם איזושהי עמדה פחות קשוחה.

מיכל רוזין: באחוזים כמעט ואין הבדל בין נשים לגברים במעורבות בשוק התעסוקה אבל יש הבדל אדיר בשכר.

מיכל רוזין: אנחנו משתכרות שישים אחוזים מהסכום אותו משתכרים הגברים.

מיכל רוזין: יש הבדל אדיר בהיקפי המשרה.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על כך שרוב הנשים עובדות בחצאי משרה, ברבע שמרה ובשמינית משרה.

מיכל רוזין: מי שבאה מעולם העמותות – למי שלא יודע, הייתי מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית – יודעת כי שם בכלל מדברים על שני שליש משרה, על רבע משרה, על שתי שישיות, כל מיני חישובים כאלה כדי להצליח לממן את כל המשכורות.

מיכל רוזין: אין ספק שנשים מופלות בשוק העבודה אבל זה לא רק שוק העבודה.

מיכל רוזין: שוק העבודה חי בתוך מדינת ישראל, בתוך החברה הישראלית, בתוך העובדה שרוב הנשים הן עדיין אלה שעליהן מוטל רוב הנטל של הטיפול בילדים ובמשק הבית, גם אם הן קרייריסטיות ועובדות, גם אם הן מרוויחות את המשכורות הנאותות וגם אם יש להן שכר שווה ערך לגברים, עדיין הן אלה – לפי כל המחקרים – שנושאות בנטל גידול הילדים ובמשק הבית.

מיכל רוזין: יותר מכך, הן גם אלה שבגילאים יותר מבוגרים יישאו בנטל של הטיפול בהורים המתבגרים ובסביבה המתבגרת שלהן כמו דוד ודודה.

מיכל רוזין: הן אלה שיישאו בנטל הזה.

מיכל רוזין: לכן כאשר אנחנו מדברים על שוק התעסוקה ומדברים על הנושאים האלה, אי אפשר רק לדבר ספציפית על נושאי תעסוקה אלא חייבים לראות את כל התמונה.

מיכל רוזין: צריך להסתכל על הכול.

מיכל רוזין: צריך לדבר על חופשת לידה, צריך לדבר על מעונות יום, צריך לדבר על הליכי נישואין וגירושין, על מזונות, על ביטוח לאומי וצריך לדבר גם על אלימות.

מיכל רוזין: אלימות, אלימות, אלימות.

מיכל רוזין: יש אלימות כלכלית רבה מאוד, אלימות כלכלית שגם במידה רבה נתמכת על ידי המדינה ועל ידי מוסדות המדינה.

מיכל רוזין: אלימות כלכלית כלפי נשים ואלימות בכלל.

מיכל רוזין: נשים שסובלות מאלימות לא יכולות להיות במקום של העצמה, לפתח את עצמן, להגיע למקומות, לפתח קריירה.

מיכל רוזין: הן לא מסוגלות לכך.

מיכל רוזין: אלימות מינית שפוגעת, שלא נדבר על 11 אלף שנים בשנה שעוזבות את מקום העבודה בגלל הטרדות מיניות.

מיכל רוזין: אי אפשר לומר שזה נושא אחר ובנושא הזה נטפל במסגרת אלימות מינית ועכשיו בואו נדבר על שכר שווה ערך בעבודה.

מיכל רוזין: אי אפשר להפריד.

מיכל רוזין: כל הנושאים האלה מחוברים, כל הנושאים האלה בסופו של דבר מרכיבים את עולמנו של הנשים ולכן הכול קשור אחד בשני.

מיכל רוזין: אנחנו נקיים את כל המאבקים זה לצד זה בקווים מקבילים אנחנו כאן בשבילכן.

מיכל רוזין: אנחנו הגענו לכאן לשרת אתכן, לשרת את הציבור ולקדם את זכויות הנשים עד שתהיינה כאן נשים נוספות שיוכלו לדבר בשמן.

מיכל רוזין: חשוב מאוד שלא יהיו כאן רק נשים שמדברות בקול אחד ובצבע אחד.

מיכל רוזין: אני חושבת שחסרים עוד צבעים רבים של נשים שקיימים באוכלוסייה ובחברה ועדיין לא נמצאים כאן אתנו אבל חשוב שנביא את הקול שלהן אבל גם נצליח להביא אותן לכנסת כדי שהן יאמרו את קולן בעצמן.

מיכל רוזין: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

עליזה לביא: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: קודם כל, תודה על היום הזה, על היוזמה ועל היכולת להחזיק את האודיטוריום של הכנסת מלא במשך כל כך הרבה שעות.

תמר זנדברג: אתן יודעות, בפוליטיקה אומרים שכל הדברים כבר נאמרו אבל לא על ידי כל האנשים.

תמר זנדברג: תרשו לי להצטרף לכל הדברים החשובים והמלומדים שנאמרו על ידי חברותיי, אלה מהן ששמעתי, ואני מצטרפת לכל מילה.

תמר זנדברג: בהמשך לדברים של מיכל שדיברה גם על תפיסת עולם כוללת ועל הקשר בין הדברים, אני רוצה לחזור על הדברים שאמר כאן לפני מספר שעות אודי אלוני, הבן של שולמית אלוני.

תמר זנדברג: הוא דיבר על הפמיניזם של אימא שלו, שבטח מיכל ואני רואות אותה כאימא הרוחנית והפוליטית שלנו, ובמיוחד שני דברים בדברים שלו תפסו את האוזן שלי.

תמר זנדברג: האחד, הוא דיבר על שולמית אלוני שכולנו התרגלנו לראות כאישה חזקה, כמנהיגה, כפוליטיקאית מאוד מאוד מלומדת וגם בדברי ההספד אליה הרבה דיברו על הידיעות שלה בתנ"ך, בהיסטוריה, באזרחות וכולי, והוא דווקא דיבר לא על המקום המלומד והשכלתני אלא על הלב.

תמר זנדברג: הוא אמר שאימא שלו פעלה והרבה מהדברים שהנחו אותה בבחירת המאבקים, למה לעזור, מה לקדם, היו אינסטנקטיביים.

תמר זנדברג: הוא אמר, תקראו לזה אינסטינקט נשי, תקראו לזה לב, רק את הלב הזה היא הייתה צריכה הרבה פעמים להסתיר כדי לנצח בעולם של גברים.

תמר זנדברג: אני חושבת שהוא האיר איזשהו פן אחד שבעצם משותף לכולנו במאבק שלנו, לא להידמות לגברים אלא להיות נשים אבל לקבל את אותה זכות שווה.

תמר זנדברג: בהקשר הזה אני רוצה לספר – ושוב, זה מתקשר לתפיסה הכוללת ולכך שבעצם כל המאבקים הם מאבק אחד – שמחר, שבוע האישה הבינלאומי, מעלה הצעת חוק שחתומות עליה גם מיכל, זהבה, נדמה לי שגם עליזה, מרב מיכאלי ואחרות העוסקת בניסוח שלטים וטפסים במוסדות ממשלתיים במרחב הציבורי בפנייה שוויונית.

תמר זנדברג: נמאס לי שמבקשים ממני חתום כאן ושכאשר מבקשים ממני להופיע בכנסים פונים אלי כחבר כנסת יקר.

תמר זנדברג: התגובות שהתקבלו בעיקר מגברים היו: מה זה חשוב, מה אתן מתעסקות עם הדברים האלה, מה עם המאבק לשכר.

תמר זנדברג: שמנו לב – מי שמכירה קצת מאבקים אקטיביסטיים – שבדרך כלל אלה שאומרים שזה יותר חשוב מזה, לא עושים לא את זה ולא את זה.

תמר זנדברג: לעומת זאת, אנחנו שעושות גם את זה וגם את זה, יודעות שאין זה בלי זה כי אם אנחנו מודרות מהשפה, אנחנו מודרות משוק העבודה, אנחנו מודרות מהרחוב ומכל מקום אחר, אז פתאום הקול שלנו נשמע צפצפני כי אנשים לא רגילים לשמוע קול של אישה מדברת במרחב הציבורי ורק אומרים כמה היא נשמעת מורתית וצפצפנית, ואנחנו לא מרוויחות שכר שווה.

תמר זנדברג: נשים שנשלחות לכנסת, כל הזמן אנחנו אומרים שזה מספר שיא של נשים אבל אנחנו עדיין פחות מרבע מהיושבים והיושבות בבית הזה, וזה בכנסת שהיא עם מספר שיא.

תמר זנדברג: אלה, כמו שמיכל אמרה, הנשים שנלחמות בתקרת הזכוכית אבל לצדנו יש גם את הנשים שנלחמות ברצפת הבוץ, נשים שעובדות במשרות החלקיות וחיות בעוני.

תמר זנדברג: אני מדברת כרגע בשם שלושתנו שמאמינות בחשיבותו של ייצוג ובכך שכל אחת צריכה לייצג את עצמה.

תמר זנדברג: עם זאת אני חייבת לציין את דוד צור.

תמר זנדברג: אני חברה גם בוועדה לסחר בנשים ולנשים בזנות, עוד נשים שנמצאות ברצפת הבוץ המאוד מאוד טובענית, וזה מסוג המאבקים שככל שהוא מתקדם, אנחנו מגלות ומגלים כמה הוא ארוך וקשה ועד כמה כל התחומים – הכלכלי, האתני, הגלובלי, הפמיניסטי, המאבק של הייצוג – נמצאים וקיימים בכל אחד מהמאבקים האלה.

תמר זנדברג: למה לדבר רק על מאבקים?

תמר זנדברג: אני רוצה קודם כל לחזק אתכן ואותנו.

תמר זנדברג: הבוקר ראיינו אותי בתכנית רדיו ושאלו אותי האם עדיין צריך את יום האישה הבינלאומי.

תמר זנדברג: אמרתי שכאשר נשים ישתכרו כמו גברים, יפסיקו לסבול מתקיפות מיניות ומהטרדות מיניות, יישאו בתפקיד שווה בחלוקת העבודה במשפחה, לא יאכלסו את העשירונים התחתונים של העוני, של המשרות החלקיות וכולי וכולי, אז אנחנו בהחלט נבטל את יום האישה הבינלאומי ונפסיק לציין אותו.

תמר זנדברג: עד אז נמשיך לציין אותו ובגאווה.

תמר זנדברג: תודה.

עליזה לביא: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

עליזה לביא: אנחנו נסיים את החלק הזה עם שותף, חבר הכנסת דוד צור שעומד בראש תת הוועדה להתמודדות עם סחר וזנות.

עליזה לביא: את נושא הזנות הוספתי לתת הוועדה.

עליזה לביא: הוועדה נקרה הוועדה לסחר בנשים והיום היא כוללת גם את הנושא של זנות.

עליזה לביא: לפני שהתמניתי באופן רשמי להיות יושבת ראש הוועדה, צורי לקח אותי לסיור בתל אביב יחד עם השוטרים היקרים שהכרתי באמצעותו.

עליזה לביא: צורי מהווה שילוב מדהים בין איש שטח שמכיר את המשטרה אבל גם את המציאות הקשה.

עליזה לביא: בסחר ירדנו ובאמת אנחנו מקבלים תעודות כבוד על השיפור המדהים שחל בחברה בישראל, אבל סוגיית הזנות ובעיית הזנות, זנות נוער וזנות ילדים, הופכת להיות בעיה מאוד קשה גם במרחבי האינטרנט, הטרדות מיניות באינטרנט ועוד ועוד נושאים שנערמים על שולחנו.

עליזה לביא: בבקשה, חבר הכנסת דוד צור.

דוד צור: יישר כוח לך עליזה על היום הזה.

דוד צור: צר לי שלא יכולתי ליטול בו חלק במשך זמן רב יותר.

דוד צור: למען האמת אני בא מהצבעות מאוד אינטנסיביות בנושא של השוויון בנטל ודווקא עיקר הדיון היה בנושא הארכת השירות לבנות מתוך תפיסת עולם שאומרת שכדי לאזן את קיצור משך השירות לבנים, נעשה שוויון בנטל ונאריך את משך השירות לבנות.

דוד צור: כמה סמלי.

דוד צור: אפילו שאנחנו מהקואליציה, כמובן שהתנגדנו לחוסר האיזון הזה.

עליזה לביא: לא נפתח דיון כי זאת סוגיה.

דוד צור: לא לייצר שוויון דרך העמסה דווקא על ציבור שכן משרת כמו הנשים.

דוד צור: בת שמשרתת בחוד, בקרקל, שעושה את השירות המלא והיא אפילו נותנת מעל ומעבר ואני חושב שיש כאן ממש חוסר איזון.

דוד צור: זה בהקשר של היום המיוחד הזה ממנו באתי.

דוד צור: אמרה חברת הכנסת עליזה לביא שהעיסוק שלי בנושא הזה הולך הרבה מאוד שנים אחורה, גם מהתקופה בה הייתי במדים, עוד לפני היותי מפקד מחוז אלא דווקא בתפקידיי במטה.

דוד צור: צריך לומר שזאת פינה אפלה שלצערי היא אמנם פינה בקצה, שנמצאת אולי ממש בחצר האחורית של החברה, אבל היא מייצגת כי בסוף האוכלוסיות הכי מוחלשות, הכי פגיעות שסבלו מהטרדה מינית כבר בתחילת הדרך ולאחר מכן הידרדרו ממש לשולי החברה ונפלו, בפירוש נפלו, לזנות או היו קורבנות לסחר, הן לצערי מראה מאוד מטרידה שלנו כחברה ביחס שלה לנשים ובמיוחד לנשים היותר חלשות.

דוד צור: למרות שאפשר לומר שבסך הכול החברה עברה כברת דרך לא מבוטלת גם בשוויון המגדרי וגם במיצוב הנשים בתוך החברה, עדיין צריך לומר שיותר קשה לאישה לשרוד בחברה המאוד שוביניסטית וכוחנית כמו שלנו.

דוד צור: אני רואה כאן פקודות שלי לשעבר ואני אומר את זה ממש בגאווה גדולה.

דוד צור: את שתיהן אני מכיר היטב.

דוד צור: אחת מהן ממש פקודה ישירה שלי שאפילו היה לי העונג לקדם אותה, לא בזכות היותה אישה.

דוד צור: יעידו על כך אלה ששירתו אתי עת הייתי גם במשמר הגבול וגם במשטרה הקלאסית שבפירוש יש תפקידים בהם לנשים יש יתרון יחסי גדול מאוד על פני גברים וזה אמור לגבי תפקידי חקירות וגם בתפקידי פיקוד ושטח.

דוד צור: אמרתי ליועצת לענייני נשים של הרמטכ"ל שהלוואי והתפקיד שלה יתייתר אבל כנראה שהוא לא יתייתר כי הוא חיוני במצב הזה בו צריך לדאוג כל הזמן שהנושא הזה לא ירד מעל הפרק, אם כי צריך לומר שדווקא המסגרות האלה של צבא ושל משטרה הן מסגרות יחסית יותר פתוחות בקידום ובהתייחסות לנשים למרות שגם שם הדרך ארוכה בנושא השוויוני.

דוד צור: בנושא בו אנחנו מטפלים, הנושא הקלאסי, קיימנו כאן יום עיון נפרד שכרגע לא נדבר בו בהרחבה, אבל אתן כולכן מוזמנות לבוא בזמנכן ולתרום כפי שאתן יכולות כי הנושא הזה ללא ספק עוד דורש הרבה מאוד דחיפה ואני מקבל את העזרה מלוא החופן גם מחברותיי וגם מחבריי בכנסת.

דוד צור: תודה רבה לכן.

עליזה לביא: תודה לחבר הכנסת דוד צור.

עליזה לביא: השעון עובד מהר.

עליזה לביא: אני רוצה שנעבור לחלק הבא.

עליזה לביא: כמו שראינו כאן את חברי וחברות הכנסת, הרי שבכנסת הזאת באמת נוצרת כל הזמן חברות נשית גם עם גברים שמכירים וקרובים לנושאים שחשובים לנו ושנזנחו לא מעט שנים.

עליזה לביא: אנחנו באמת מנסים.

עליזה לביא: שולחן הוועדה עמוס מאוד בנושאים רבים, חלקם ישנים וחלקם חדשים.

עליזה לביא: אנחנו עוסקים גם בחקיקה, גם במודעות.

עליזה לביא: הוועדה היא באמת בית של כולם.

עליזה לביא: אחד הדברים הראשונים שעשיתי היה למנות משקיפות, נשים שבאות מאוכלוסיות שאינן מיוצגות בכנסת ישראל.

עליזה לביא: לתדהמתי גיליתי שנשים במפלגות החרדיות והערביות - יש נציגה אחת מתוך שלוש מפלגות - נשים דרוזיות ונשים בדואיות אינן מיוצגות בכנסת ישראל.

עליזה לביא: אגב, גם הזמנתי נשים יהודיות מהעולם.

עליזה לביא: יש הרבה מאוד נושאים שהם נושאים משותפים לישראליות וליהודיות בעולם וזאת עוד דרך לשתף פעולה ולעבוד יחד.

עליזה לביא: בשבוע הבא נקיים כאן דיון על מצב העגונות במדינת ישראל, יום העגונה, תענית אסתר ואנחנו בדרך לחשיבה של הקמת בית דין בינלאומי להתרת עגונות.

עליזה לביא: גם זה נושא שהוא מעניינה של הוועדה.

עליזה לביא: כאמור, הזמנתי לוועדה משקיפות, נשים שמלוות אותנו וחלקן נמצאות כאן, נשים ערביות, נשים בדואיות, נשים דרוזיות, נשים חרדיות.

עליזה לביא: הזמנתי אותן גם כדי לבוא ולשמוע כי לבד אי אפשר.

עליזה לביא: אנחנו כוח אדם מצומצם וכאן זה המקום להודות לאנשים היקרים שעומדים מאחורי היום הזה, למנהלת הוועדה דלית אזולאי, לעמל, לאריאלה ולצוות הנפלא שלי, לעורכת הדין עמליה שרייר, למיטל מאמו ולשיר שכל היום רץ ועומד מאחורי הכנס.

עליזה לביא: אני רוצה להודות למנכ"ל הכנסת שפינק אותנו בדברים רבים.

עליזה לביא: אני מודה למשמר הכנסת, למדריכות ובאמת לכל האנשים הטובים שהתגייסו ובאו.

עליזה לביא: למרצות הנפלאות, לשותפות, לגוגל, לכולם.

עליזה לביא: אנחנו נעבור לחלק הבא.

עליזה לביא: אנחנו עכשיו מתפצלים לשלוש קבוצות של מעגלי שיח שלא יתקיימו כאן.

עליזה לביא: אנחנו עוברים עכשיו לשלושה אולמות.

עליזה לביא: מי שבוחרת ללכת ל"קשר בין אלימות לתלות כלכלית" עם פרופסור רינת פלג מהחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב ויושב ראש הוועדה מנהל של עמותת רוח נשית, נשאר כאן.