הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 19, פרוטוקול מספר 34, 2013-08-11 12:00

עליזה לביא: צהריים טובים.

עליזה לביא: אנחנו מבקשות להתחיל.

עליזה לביא: אני מאד מאד שמחה על המפגש הזה שהוא לא מן המניין, הוא במהלך החופשה של הכנסת, אבל זאת ועדה לכל דבר.

עליזה לביא: רצינו לקיים את זה במהלך המושב ולא הסתייע מכל מיני סיבות למיניהן, והחלטנו שאנחנו מקיימים את זה במהלך מושב הפגרה, ויום לפני שהכנסת יוצאת לפגרה מחר, וגם הוועדה שלי הולכת קצת קצת לנוח ולהינפש.

עליזה לביא: אנחנו מכנסים בשמחה רבה ובהתרגשות את הוועדה הראשונה שמבקשת לעסוק בנושא שאני קראתי לו סדר היום החדש של נשים חרדיות ושל החברה הישראלית.

עליזה לביא: אני שמחה לראות פה חברות לדרך שנים רבות, שאני מכירה שנים רבות, אבל גם הרבה מאד פנים חדשות, שנמצאות כאן, ואני מניחה שיש עוד ועוד שאנחנו לא הצלחנו להגיע, ובעזרתכן נגיע, בעזרת השם, לעוד נשים ולעוד ארגונים ולעוד מקומות.

עליזה לביא: הרעיון התחילי צמח כשהגעתי לכאן לוועדה, שמתי לב שיש נשים שאינן מיוצגות בוועדה, כמו למשל, או בכנסת בכלל, כן.

עליזה לביא: נכון, אנחנו יותר חברות כנסת מאי פעם, ועדיין יש אוכלוסיות שלמות שאינן מיוצגת, אם זה כי במפלגות שלהן הן לא יכולות להיות מיוצגות, או דרך המפלגות שלהן; ואם כי הן אינן מיוצגות, וכך זה הנשים הערביות, הבדואיות, הדרוזיות וגם הנשים החרדיות.

עליזה לביא: חשבנו בעצם בתחילה, אחרי שככה עשינו סבב של סיעור מוחות בין ארגוני הנשים, עלו כמה וכמה רעיונות, ואני אמרתי שנזמין משקיפות.

עליזה לביא: משקיפות של ארגונים של נשים.

עליזה לביא: זה הצליח לנו יחסית עם הארגונים הערביים, משום שאם אני יושבת פה בוועדה רשמית עם שרת בריאות, על נושא בריאות, ואין פה אישה חרדית שמכירה את ה...

עליזה לביא: לעומק, ונותנת לנו נתונים מבית ומבפנים, אנחנו יוצאות מפסידות.

עליזה לביא: במשמרת שלי לא אני לא מוכנה שהדברים הללו יקרו.

עליזה לביא: התפקיד שלי פה לשמור, לסייע, להגיש עזרה, ללמוד יחד, לא הכל אני יודעת.

עליזה לביא: וגם ללמוד באמצעותכן ובעזרתכן מה צריך להיות, איך צריך להיות.

עליזה לביא: מבקשים יותר נשים בעולם העבודה, איך מאפשרים לנשים להיכנס לעולם העבודה?

עליזה לביא: אם זה על ידי הבנה של משפחה בעולם העבודה, אם זה על ידי הכשרות, אם זה על ידי סיוע, מה המדינה יכולה לבוא ולתת, בכל התחשיבים, בכל העולמות.

עליזה לביא: נושא של בריאות שמאד קרוב אלי, ואני אומרת וחוזרת, הוא עלה פה בוועדות השונות, הנושא של הבריאות של נשים חרדיות.

עליזה לביא: תוחלת חיים של נשים חרדיות, נתונים שאנחנו התוודענו אליהם ועדיין עוד לא התחלנו.

עליזה לביא: חברת הכנסת שולי מועלם, ברוכה הבאה, תודה שאת מצטרפת.

עליזה לביא: בישיבה הזאת, הראשונה היום, אני הייתי שמחה מאד גם להכיר יותר אתכן, וגם לשמוע על הנושאים שצריכים לעלות על סדר היום, אם זה בוועדות הקיימות של הוועדה לקידום מעמד האישה, כעוד זווית בתוך הוועדה עצמה, ואם זה כוועדות נפרדות שייועדו לנשים חרדיות.

עליזה לביא: אני חייבת לשתף שבמהלך הימים האחרונים קיבלתי לא אחת כמה וכמה פניות, אם זה טלפוניות ואם זה פניות באימייל, של אנשים שאמרו לי שעצם המסגרת של הדיון, שהדיון הוא ישיבה, הוא ועדה, וגם ארגונים הוזמנו וגם חברי כנסת הוזמנו, וכמובן חברי הוועדה לקידום מעמד האישה, וגם תקשורת.

עליזה לביא: והבנתי בימים האחרונים, שיש נשים שהמעמד הזה או המסגרת הזאת מקשה על הנוכחות שלהם או על מידת היכולת לפתוח נושאים.

עליזה לביא: אני אומרת את זה בראשית הדברים, כדי שהנושא הזה לא יעלה עוד הפעם.

עליזה לביא: אנחנו מטבע הדברים ביקשנו את המסגרת הרחבה היום, גם כדי ללמוד, להכיר, להיחשף, אבל אנחנו מודעים לסוגיה הזאת ואנחנו יודעים ויודעות שיש נושאים שנוכל לפתח אותם במסגרות יותר סגורות, במסגרות יותר אינטימיות, כולל סיורים.

עליזה לביא: אבל גם כדי להחליט על קיומם של סיורים, כמו למשל הזמנה שקיבלתי לאלעד או למקומות אחרים שאני לא אגיד כרגע את השמות, בלי עזרה שלכם – אין לי מה לנסוע לשם.

עליזה לביא: אני אתן דוגמא ממגזר אחר.

עליזה לביא: הוועדה הקודמת נסעה לבקר את הבדואים, אבל מי שארגן את הסיור היו השייחים.

עליזה לביא: אז הסיור יצא בהפסדו, משום שלהיות כוועדה, להתארח אצל מי שקובע סדר יום של סיור על פי הבנתו או ראייתו את הדברים, או מה הוא רוצה שהוועדה תלמד – חבל לי על היום הזה.

עליזה לביא: ולכן אני רוצה אתכן כשותפות.

עליזה לביא: לא הכל אני יודעת.

עליזה לביא: יש גם המון רגישויות שאני לא מספיק רגישה ולא מספיק מכירה, ואולי אפילו נתפסת במרחבים מסוימים כמאיימת.

עליזה לביא: ואני צריכה אתכן, כי ברור לי שיש פה קבוצות שלא מיוצגות, עדיין בתוך המגוון המדהים הזה, שאני מאד מאד מתרגשת ונרגשת לראות אותו פה בכנסת, אבל עדיין ברור לי שיש עוד אוכלוסיות שלמות שלא נמצאות כאן, ואני לא יכולה להגיע אליהן, אלמלא העזרה ושיתוף הפעולה והעבודה יחד של כולנו.

עליזה לביא: בוועדה שלנו, אנחנו נוהגים כל ועדה לפתוח בדמות של אישה בהיסטוריה, ומאחר שאת זה לא ביקשנו עדיין, כי לא כל כך הכרנו, אז אני חשבתי על דמות של אישה מרתקת, שקוראים לה גליקל האמיל.

עליזה לביא: גליקל היא אישה חרדית, אישה דתית מאד, נולדה בהמבורג שבגרמניה בשנת 1645 והיא נפטרה במרס בשנת 1742.

עליזה לביא: וגליקל האמיל היא אחת הנשים שהטביעו את חותמן עלי.

עליזה לביא: מה שהיא עשתה באופן מדהים, מרגש ובאמת מעורר הרבה מאד מחשבות, היא כתבה יומן.

עליזה לביא: היא כתבה למעשה יומן לילדים שלה והשאירה לנו את אחד המסמכים המרתקים והמרגשים, שפותחים צוהר ליהדות גרמניה באותן שנים.

עליזה לביא: גליקל התחתנה בגיל 14, היא ילדה 14 ילדים, איבדה שניים מהם במהלך חייה, אבל גליקל הייתה סוחרת והיא עסקה עם בעלה במסחר.

עליזה לביא: בעלה, על פי העדות שלה ביומן שלה, היא כותבת שהוא שיתף אותה בעסקיו ולא עשה דבר מבלי להתייעץ איתה.

עליזה לביא: אחרי פטירתו, היא התאלמנה בגיל מאד מאד צעיר.

עליזה לביא: אחרי פטירתו נפל עול פרנסת המשפחה על כתפיה של גליקל, וכפי שציווה בעלה על ערש דווי, ואני מצטט מהיומן שלה: "תנו לה לעשות כפי שעשתה עד כה".

עליזה לביא: אחרי שהיא התאלמנה היא כותבת, ואני מצטטת: "כאשר פרחה נשמתו, פרח ממני כל אושרי, כל הדרי וכל כבודי".

עליזה לביא: למעשה, ברגע שהיא מתאלמנת, כל מעמדה וכל כבודה ניטל ממנה, גם מעמדה המסחרי.

עליזה לביא: אבל היא כותבת: "מה יכולתי לעשות?

עליזה לביא: לפרנס את יתומיי עד כמה שידי, יד קהה של אישה חלשה, מלאת צער ויגון מגעת".

עליזה לביא: אבל היא עשתה עוד מעשה, והיא למעשה תיעדה גם את הימים הטובים וגם את הימים היותר קשים.

עליזה לביא: היא מתחתנת בפעם השנייה, בעלה עושה כמה וכמה החלטות כלכליות לא נכונות, בניגוד לעצתה.

עליזה לביא: המשפחה יורדת מנכסיה והיא מוצאת את עצמה בסוף חייה במקום מאד מאד מאד קשה.

עליזה לביא: ואז היא מחליטה לכתוב את סיפור חייה כמסמך לילדים שלה, והמסמך הזה שזור בתפילות שהיא כותבת אותן, בברכות, בטקסים, בציווי לילדים שלה לגבי הזהות היהודית שלהם וההנחלה, וההנחיה.

עליזה לביא: כל הגלגול בכלל של היומן הזה, איך הוא מגיע אלינו כאן והיום, זה סיפור מרתק.

עליזה לביא: אני אעצור כאן, אבל גליקל באמת היא מודל לאישה ששומרת על תרי"ג מצוות, כותבת גם מה קורה לה כשהיא מרגישה כמו למשל ביום הריונה, שחושקת נפשה לאיזה שהוא פרי בשל בשוק, ומה היא עושה מבחינה הלכתית, והרבה מאד סוגיות אל תוך הדברים.

עליזה לביא: יומן אוטנטי, מרגש, ואני חושבת שהרבה מהדברים שיעלו כאן היום, יש להם הרבה מה להתכתב עם הסיפור הזה של גליקל.

עליזה לביא: אז אני אציג עכשיו את צוות הוועדה: דלית, מנהלת הוועדה שלנו.

עליזה לביא: תמי, היועצת המשפטית שלנו.

עליזה לביא: שלי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, בני הדובר שלי, עמליה היועצת החקיקתית, ומיטל שכמובן מוכרת פה לכולם.

עליזה לביא: יש עוד מישהו שלא הזכרתי, משלנו?

עליזה לביא: שרון ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, וכמובן חברת הכנסת שולי מועלם.

עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו נתחיל בהיכרות קצרה, ממש קצרה, של מי אנחנו ואת מה אנחנו מייצגים ואם יש נושא, אז בבקשה.

עליזה לביא: בואו נתחיל איתך.

דניאלה גולן: שלום וברכה ושנה טובה ומתוקה.

דניאלה גולן: קוראים לי דניאלה, אני יושבת ראש אור חיה, המרכז העולמי לאישה היהודית.

דניאלה גולן: המרכז הוקדם לפני 24 שנים במרכז ירושלים עם שלוחות, על שם הרבנית חיה מושקא שניאורסון, גם בברכתו של הרבי מלובביץ, ומייצג נשים מכל גווני הקשת, גם חרדיות גם לא חרדיות, גם מבוגרות גם צעירות, גם בעברית, גם בצרפתית, אנגלית, רוסית וספרדית.

דניאלה גולן: מרכז ענק שכל אישה מתקבלת בו באהבה, בשמחה, ובהרבה אור.

עליזה לביא: ומה המטרה של המרכז?

דניאלה גולן: העצמה רוחנית של נשים, לפני שעוד מישהו בכלל חשב על מדרשות התחלתי.

דניאלה גולן: הבנתי שרק העצמה רוחנית של האישה, שמקרינה על הבית כולו, היא זאת שיכולה, היא הדבר החשוב ביותר שיש.

עליזה לביא: תודה דניאלה.

א.ש.: אני א.ש., מכירים אותי בערך.

א.ש.: אני חסידת גור, חרדית.

א.ש.: אני אשת יחסי ציבור, גם יועצת שיווקית, אני עובדת המון עם המגזר החרדי, עם נשים חרדיות.

א.ש.: אני מקושרת מאד, יש לי סוג של השפעה רחבה במגזר שבו אני נמצאת ואני אשמח לשמוע, לקדם עניינים היום, בנושא של נשים חסידיות.

עליזה לביא: אוקיי, תודה.

עליזה לביא: את יודעת כמה פניות מגיעות אלי מחסידות גור?

עליזה לביא: גם של נשים שעוזבות את הקהילה במצבים מאד מאד קשים, אבל זו באמת סוגיה מאד מאד סגורה של הקהילה.

א.ש.: אוקיי, אני לא מייצגת את החסידות, אני לא שליחה של אף אחד - - -

עליזה לביא: אוקיי, אני יודעת.

א.ש.: אבל יש לי השפעה שאני רוצה לנצל אותה, לנתב אותה לדברים שיעשו טוב.

עליזה לביא: תודה.

מיכל טיקוצ'ינסקי: שלום, אני מיכל טיקוצ'ינסקי, ראש בית מדרש לנשים בבית מורשה בירושלים, מלמדת נשים גמרא והלכה ברמות מאד גבוהות.

מיכל טיקוצ'ינסקי: לאחרונה גם היה טקס גדול סביב זה שנשים בוגרות של תכנית ההלכה שלנו נבחנו בבחינות שמקבילות לבחינות הסמכה לרבנות.

מיכל טיקוצ'ינסקי: אני כותבת דוקטורט על הספר מנחת חינוך, שזה ספר למדני ובעזרת השם גם מקווה לסיים בקרוב.

עליזה לביא: כתבת מאמר חשוב בנושא של תפילת נשים.

מיכל טיקוצ'ינסקי: כן, זה מאמר שהתפרסם מאד, יש לי עוד כמה מאמרים מעניינים.

מיכל טיקוצ'ינסקי: אני לא מייצגת גוף, אבל אני חושבת שאני כן מייצגת זרם שקיים בציבור שלנו.

מיכל טיקוצ'ינסקי: אני לא מדברת על העצמת נשים, אבל כנראה שזה מה שאני עושה.

עליזה לביא: תודה.

גליה סברסוב: שמי גליה סברסוב.

גליה סברסוב: אני לא באתי בצורה מאד רשמית.

גליה סברסוב: יצא לי פשוט להתנדב במרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית גם במרכז הכללי, גם במרכז העדתי וגם במהלך הלימודים שלי יצא לי לכתוב על זה עבודות.

עליזה לביא: מה למדת?

גליה סברסוב: גיוס חינוכי.

גליה סברסוב: וככה נוצר מצב שחברות שלי, שידעו שאני מתעסקת בזה, כאילו חברות, אימהות, באו להתייעץ איתי בכל מיני תחומים של פגיעות מיניות וכאילו נוצר מצב שאני מאד חווה את זה, את החלל שיש בציבור שלנו, שאין בעצם גוף שנותן מענה.

גליה סברסוב: כאילו, יש כביכול את הגוף של דבי גרוס, אבל הוא יותר פונה לציבור הדתי לאומי, והוא גם לא כל כך מציע שום דבר טיפולי, ואני מאד מאד חווה את המצוקה של חברות, אימהות לבנות, לבנים, לא מעט חווים את המצוקה ואין להם בעצם גוף שייתן להם מענה, ואני מאד פועלת סביב להקים איזה גוף שכן ייתן מענה לנשים במגזר שלנו.

עליזה לביא: תודה גליה.

רחל סולימאן: שלום וברכה, רחל סולימאן, מפקחת על בתי הספר העל יסודיים במשרד החינוך, בתי הספר לבנות.

עליזה לביא: תודה רחל, חנה.

חנה קהת: אני עומדת בראש קולך.

חנה קהת: העיסוק שלנו בנשים חרדיות, חברות חרדיות, אני אקרא לזה כך, הוא בשלושה תחומים.

חנה קהת: מההתחלה, כשהתחלנו את קולך, פנו אלינו ממשרד הבריאות בנושא של בריאות של נשים חרדיות, הן במניעת מחלות, בעיקר מחלה של סרטן השד, שיש תמותת יתר גבוהה מדי, והן בכלל.

חנה קהת: בכלל בסך הכל בשמירה על בריאות, במיוחד לאור העובדה שנשים חרדיות יולדות הרבה ילדים.

חנה קהת: יש ממצאים מאד קשים על תוחלת חיים שיורדת, על מחלות קשות ועל צורך להעצים את המודעות לקחת את הבריאות לידיים.

חנה קהת: בעזרתה של ורד עשינו שנה שעברה, או לפני כבר שנתיים, סקר בנושא של בריאות נשים ופריון, וגם יצאו עכשיו בשנתיים האחרונות כמה מחקרים בהדסה, מבית הספר לבריאות הציבור.

חנה קהת: בעקבות זאת, התחלנו שוב מהלך עכשיו עם משרד הבריאות ומשרד הרווחה בירושלים, להתחיל אחרי החגים בעזרת השם פיילוט של סדנאות לנשים אחרי לידה, שישה שבועות אחרי לידה והלאה; ונשים חרדיות למודעות לבריאות ולצורך לדעת היטב איך אפשר לאזן את המחיר שנשים משלמות מבחינה פיזית, מבחינת הבריאות, לעניין של ריבוי ילדים וברכת הילדים; כאשר גם מאד מאד חשוב לשמור על בריאותה של האם ועל חייה הארוכים של האם.

חנה קהת: יערה שיושבת לצדי מעורבת, היא מרכזת את זה והיא גם תגיד.

חנה קהת: זה אחד.

חנה קהת: דבר שני זה בתחום של מנהיגות נשים.

חנה קהת: אנחנו מתחילות בקולך, בעזרת השם, בשיתוף פעולה עם נשים חרדיות באחד מהקורסים למנהיגות.

חנה קהת: אנחנו עושים קורסי מנהיגות והעצמת נשים ומנהיגות קהילתית.

חנה קהת: אחרי ביקוש של נשים מבני ברק אנחנו פותחות עכשיו קורס אחד, לא בדיוק בשם קולך, אבל זאת עמותה חרדית שאימצה את התכנית שלנו ותעשה בבר אילן בעצם את אחת התכניות למנהיגות שאנחנו עושות, וזה יהיה מיועד לגמרי לנשים חרדיות.

חנה קהת: התחום השלישי המתמשך, זה שאנחנו בעצם קו חם לנשים חרדיות, ומתוך המקום הזה התחלנו לפעול בכל הנושא של האוטובוסים והדרת נשים ומה שקורה במרחב הציבורי.

חנה קהת: כך שקולך בעצם ייצגה במאבק נגד הדרת נשים, את הנשים החרדיות שפנו אלינו, כי אנחנו במוצהר לא בדיוק נשים חרדיות, אבל יש לנו המון חברות חרדיות פעילות ופחות פעילות, שנעזרות בנו, לדחוף קדימה את הנושא של הזכויות שלהן.

חנה קהת: אז תוקף זה אני נמצאת כאן, כשאנחנו בעצם יחד עושות דברים, אבל הרבה מאחורי הקלעים.

עליזה לביא: תודה.

יערה שור: יערה שור, אני מרכזת את הנושא של בריאות האישה בקולך.

זהבית גרוס: שמי פרופסור זהבית גרוס מאוניברסיטת בר אילן, מבית הספר לחינוך.

זהבית גרוס: אני ראש התמחות לניהול ופיתוח מערכות חינוך לא פורמאליות, ובמסגרת העבודה שלי אני עושה מחקרים רבים בתחום של מגדר, חינוך ודת.

זהבית גרוס: יש לי עכשיו מחקר גדול שאני עומדת לסיים עם סטודנטית שלי, על נשים חרדיות בהייטק, ויש לי עוד מספר מחקרים בדרך על נשים חרדיות, ואני גם מייצגת את מועצת ארגוני הנשים בישראל.

עליזה לביא: תודה, אנחנו בהחלט נרצה לשמוע קצת על העבודה של נשים חרדיות בהייטק ונראה איך נפתח את זה, אבל זה באמת נושא שמא מאד מעניין אותי, תודה.

אהובה ברנר: שלום, אני אהובה ברנר.

אהובה ברנר: אני אורחת ואמא שלה.

עליזה לביא: ברוכה הבאה.

זהבית גרוס: אני את העבודה המחקרית שלי חייבת לאמא שלי, ואני חשבתי שזאת הזדמנות בשבילי גם לעשות כיבוד אם וגם - - -

עליזה לביא: יפה מאד, תודה.

ענת שבתאי: שלום, אני ענת שבתאי מהמחלקה לחינוך וקידום הבריאות במשרד הבריאות.

מירי ליפשיץ: שלום, אני מירי ליפשיץ, מנהלת המערך האקדמי במכללה החרדית בירושלים.

עדינה בר שלום: עדינה בר שלום, המכללה החרדית ירושלים.

עדינה בר שלום: כבר 15 שנה שאנחנו פועלים להעצמת נשים, לתת להן גם השכלה גבוה ולאפשר להן לעבוד.

עדינה בר שלום: דואגים לזכויות שלהם וליידע אותם מה הזכויות שלהן, מפני שמאד קשה לפעמים לדעת איך דברים מתנהלים בעולם.

עדינה בר שלום: ואני רוצה להודות לך, להודות לך אישית שהצלחת לאסוף סביב השולחן כל כך הרבה נשים חרדיות, מגוונות, כל אחת הגיעה ממקום אחר.

עדינה בר שלום: אף אחת לפניך לא חשבה על זה.

עדינה בר שלום: האוכלוסייה החרדית מונה רק כ-10% מאוכלוסיית מדינת ישראל, ואת רואה כאן ייצוג נהדר ואם הדברים שלנו יישמעו כמו שהם, אנחנו נוכל להיות לעזר ולהוביל קו שהוא יקל עלינו, על כולנו, ויוביל אותנו לדרך טובה יותר.

עדינה בר שלום: תודה.

עליזה לביא: תודה רבה עדינה, וזאת באמת דרך של הרבה שנים שאנחנו ביחד ואנחנו נמשיך אותה.

עליזה לביא: תודה, תודה רבה.

ניקול דהאן: ד"ר ניקול דהאן.

ניקול דהאן: עבודת הדוקטורט שלי דווקא חקרה את התכנית הראשונה לעבודה סוציאלית לנשים חרדיות, גם ברובד של הממסד וההנהלה, גם ברובד של המרצים, תוכן ומפגש אנושי.

ניקול דהאן: זו המומחיות שלי, זה המפגש הבין תרבותי.

ניקול דהאן: הנושא השני דווקא קשור פה למעמד של נשים, זה דווקא המשגה של המושג אלימות רוחנית, כנגד העצמה רוחנית, והמקום שאני כאן זה דווקא הארגון אם הבנים.

ניקול דהאן: אני מנחה קבוצה של נשים חד הוריות מן המגזר החרדי, בשל פירוד וגירושין, שדווקא זוהי אוכלוסיה שהצלחנו לגבש קבוצת פעילות מאד מאד חזקות מתוך קבוצה שהממסד בכלל לא תומך בהן, וגם לצערנו הקהילה החרדית לא כל כך יודעת איך לעזור להן.

ניקול דהאן: אז יש פה נציגות וזו העבודה של העמותה שלנו.

אסתר סנדר: אתי סנדר, גם כן מ"אם הבנים".

אסתר סנדר: אני עובדת סוציאלית ואנחנו מקדמים את הנושא של נשים חד הוריות חרדיות.

נוגה ארמה: שמי נוגה, אני משתתפת בארגון "אם הבנים".

לאה וינדר: שלום, בוקר טוב לכולם.

לאה וינדר: אני לאה, אני חברה בעמותת "אם הבנים", סטודנטית.

לאה וינדר: הגברת חנה מקולך דיברה על הדרת נשים, ואני רוצה לדבר היום על הדרת נשים דווקא בתחום של המלגות לסטודנטיות, שאני נתקלת בקשיים מאד רבים.

עליזה לביא: איפה יש הדרה?

עליזה לביא: כלומר, על איזה מקומות את מדברת על הדרה?

לאה וינדר: אני סיימתי השנה מכינה במכללה החרדית בירושלים, של הגברת עדינה בר שלום.

לאה וינדר: אני התקבלתי ללימודי אחיות בבית הספר לסיעוד שעל יד שערי צדק, ויש לי חצי מלגה מעמותת יד אליעזר, שמותנית בכך שאני אמצא עוד ארגון שיממן לי עוד חצי מלגה, ואני לצערי מקבלת בשבועות האחרונים תשובות שליליות מכל המקומות – את לא עונה על הדרישות.

שולי מועלם-רפאלי: זה קשור לבגרות או לתעודות?

לאה וינדר: לא, יש לי הכל.

עדינה בר שלום: זה קשור למדיניות של הממשלה.

לאה וינדר: לצערי אני גם הבנתי שיש תקציב מאד גדול לנשים חד הוריות, שלא קרה איתו כלום בגלל שאין הורות ברורות לגביו, ואני רוצה לדבר על כל מה שלימודים עושה לאישה חד הורית, מבחינת הדימוי העצמי.

עליזה לביא: אני רוצה רגע להבין את הדברים, אני לא מכירה את הנושא, אני רוצה להבין אותו.

עליזה לביא: כלומר, למעשה את אומרת שיש פחות מלגות ל - - -

לאה וינדר: כן, בהחלט.

שולי מועלם-רפאלי: רגע, לנשים חרדיות יש פחות מלגות, ובתוכן יש פחות מלגות לנשים חרדיות חד הוריות?

לאה וינדר: כן, בהחלט.

לאה וינדר: אני רוצה להגיד יותר מזה, ישבנו כאן בוועדה לשילוב גברים חרדים בעבודה שבוע שעבר, וישב איתנו אחד ממל"ג, והוא אמר שאין עזרה לנשים ורק לגברים יש.

לואיזה נמיצוב: סליחה, אני לואיזה ממשרד הכלכלה.

לואיזה נמיצוב: אחד הדברים שעכשיו מופעלים זה תכנית השוברים - - -

לאה וינדר: סליחה, אבל זה לא להשכלה.

לאה וינדר: אני מדברת איתך על השכלה, אין לי שום תעודה.

עליזה לביא: רק שנייה, נגיע אליך, תדברי, בסדר?

עליזה לביא: אני רוצה רגע להבין את הסוגיה לעומק, ולהבין אותה אחת ולתמיד.

עליזה לביא: את אומרת שבעצם יש דיפרנציאציה בסיוע בעולם ההשכלה?

לאה וינדר: בהחלט.

עליזה לביא: יש פחות נשים שמקבלות?

לאה וינדר: בהחלט.

ניקול דהאן: יש את קרן קמ"ח, שזה קרן מלגות חרדים.

ניקול דהאן: אין קמ"ח עבור נשים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מי מביא לקמ"ח את הכסף?

ניקול דהאן: ספונסרים מחו"ל, וגם ממשרד האוצר.

ניקול דהאן: ורק השבוע ניר ברקת אישר 500 מיליון שקלים עבור לימודים של גברים חרדים, ולא עבור נשים חרדיות.

ניקול דהאן: זה מה שפורסם בסוף השבוע בעיתונים.

עליזה לביא: טוב.

מירי שניאורסון: אני רק אוסיף אולי נקודה כנציגת נשים.

מירי שניאורסון: אני יכולה להגיד שמי שברווחה, בגיל מבוגר, שזה קורה הרבה בקבוצה שלנו, ממש ביקשה, היא קיבלה.

מירי שניאורסון: היא הייתה תואמת בכל הקריטריונים ללמוד השכלה גבוהה.

מירי שניאורסון: ברגע האחרון שללו לה את זה מטעם שהיא חד הורית.

עליזה לביא: טוב, אנחנו בודקות את הנושא.

לאה וינדר: אני רק רוצה להזכיר עוד משהו, שבתור נשים חד הוריות, אנחנו המפרנסות היחידות.

לאה וינדר: אנחנו בדרך כלל, אני לדוגמא מקבלת קצבת מזונות מביטוח לאומי, זה אומר גם כן שלא רק שאני לא מקבלת מזונות מהגרוש שלי, מהאבא של בנותיי, הוא גם לא משתתף בדברים הבסיסיים של שכר לימוד, של קייטנות, של חוגים, של עזרה נפשית לילדים, דברים שהם מובנים מאליהם לאישה חרדית נשואה, אצלנו זה לגמרי לא ברור.

עליזה לביא: טוב, אוקיי, תודה רבה.

אינה סולטנוביץ-דוד: עורכת דין אינה סולטנוביץ-דוד, מנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה.

אינה סולטנוביץ-דוד: אני גם מברכת מאד על הדיון הזה, והאמת היא שזה מרגש לראות נשים שבדרך כלל, לי לפחות, לא יוצא להיפגש בצורה כזאת מרוכזת.

עליזה לביא: רק אולי בבקשה תחזרי את מי את מייצגת, כי אני לא חושבת שכולם בחדר יודעים שיש כזה דבר במדינת ישראל, וזה חשוב לדעת.

עליזה לביא: אז אולי משפט על את מי את מייצגת ומה זה הנציבות.

אינה סולטנוביץ-דוד: אוקיי, אז נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה במשרד הכלכלה זה גוף שעוסק בקידום שוויון הזדמנויות בעבודה ומניעת אפליה בעבודה, על רקע היריון, טיפולי פוריות, דת, גיל וכו'.

אינה סולטנוביץ-דוד: זה כולל גם בקבלה לעבודה, גם בתנאי עבודה-שכר, וגם בסיום העסקה.

אינה סולטנוביץ-דוד: אפשר לפנות אלינו לקבל ייעוץ משפטי חינם ובמקרים שאנחנו נראה לנכון גם ייצוג משפטי, ואפשר לפנות אלינו גם, אנחנו עוסקות גם בהסברה, אנחנו מעבירות הרצאות בכל רחבי הארץ, אנחנו מאד מאד נשמח לשתף פעולה ולהיפגש ולחשוב באמת על כל מיני דרכים שאפשר ליידע נשים הודות הזכויות שלהן בנושא של שוויון.

אינה סולטנוביץ-דוד: הנושא הזה של תעסוקת חרדים גם נמצא אצלנו בתכנית האסטרטגית, ואני חושבת שנשים חרדיות באמת מהוות איזה שהוא קטליזאטור לשינוי, ויש להן המון השפעה וזה מאד מאד חשוב, ואנחנו נשמח להיות איתכן בקשה.

אינה סולטנוביץ-דוד: תודה.

עליזה לביא: תודה.

מעין כהן: שלום, שמי מעיין כהן, אני תושבת בית שמש, אני חברת מועצת נשים בבית שמש ועוסקת רבות במיזמי דיאלוג והידברות בנשים חרדיות ולא חרדיות.

מעין כהן: לאחרונה הצטרפתי לשדולת הנשים החרדיות, שנופר תספר לכן עליה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: כן.

נופר דנן: אז שלום רב, שמי נופר דנן.

נופר דנן: לפני כשנתיים, בכל הקשור להדרת נשים, החלטתי שאני ככה צריכה להרים את הכפפה ולהשמיע את הקול השפוי שנמצא באמצע ולא מושמע, כי יש איזה שהוא משחק קיצוני.

נופר דנן: ניסיתי להקים איזה ארגון ואני גם בכלל בתהליך של בירור והקמה, וצרפתי אלי כמה חברות.

נופר דנן: יחד אנחנו עוסקות בשני תחומים, אחד זה הסברה, והדבר השני זה תכניות להעצמת נשים.

נופר דנן: אנחנו ממש ממש עכשיו בתהליך של גיוס נשים וגם של גיוס משאבים, אז אני ככה שמחה לפגוש כאן נשים ולראות איך אנחנו נוכל לשתף פעולה עם כל מיני גורמים.

נופר דנן: ואני ממש מברכת על ההזדמנות הזו, שנפלה בחלקנו, להגיע לכאן.

עליזה לביא: תודה.

נופר דנן: אגב, מחובתי להגיד תודה לעדינה, שאני בוגרת שלה.

נופר דנן: למדתי תואר שני לניהול ויישוב סכסוכים במכללה.

עליזה לביא: יפה.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

אושרה לרר: שלום רב, אני אושרה לרר, אני גם מתרגשת.

אושרה לרר: בדרך כלל עובדי מדינה לא אומרים את זה, אבל אני לא יכולה שלא להגיד את זה.

אושרה לרר: אני הממונה על שוויון בין המינים במשרד החינוך.

רחלי איבנבוים: צהריים טובים, אני רחלי איבנבוים, משמשת כמנכ"לית ארגון מאיר פנים.

רחלי איבנבוים: לא לכן אני כאן.

רחלי איבנבוים: סיימתי השנה קדנציה כחברה בפורום הצעירים של נשיא המדינה שמעון פרס, כחברה חרדית.

רחלי איבנבוים: בשנה האחרונה, וזה ככה אני רואה וממש מרגש אותי, שהיזמה הזאת לשבת כאן, היא חלק מתהליך בעיני, שבאמת הנשים החרדיות מקבלות יותר מקום בציבוריות, גם החרדית וגם הישראלית, אני מקווה.

רחלי איבנבוים: בשנה האחרונה אני פעילה חברתית או יזמית חברתית, גם בנושא של שיח ובירור עמדות בקרב נשים חרדיות בכלל, שזה מה שהולך לקרות כאן, אבל לא פחות חשוב גם ניסיון לתת למצוקה, בעצם לדעתי הכי כאוטית במגזר החרדי, שזה בעיית העוני, דרך עבודה איכותית ומשמעותית של נשים חרדיות, מה שמכונה קריירה.

רחלי איבנבוים: ושוב, בתהליכים ככה מתקדמים, סופיים, של גיבוש פרויקטים מעניינים ורלבנטיים.

עליזה לביא: תודה רחלי.

עליזה לביא: נ', את טסה עוד כמה ימים למשלחת מאד מאד מיוחדת, נכון?

עליזה לביא: את יכולה לשתף אותנו קצת?

נ.א.: כן.

נ.א.: אני נ.א., אני מארגון נשים חרדיות, אני משסיימת עכשיו לימודי ראיית חשבון במכון לוסטיג, שזה לימודים אקדמיים לבנות חרדיות ברמת גן.

נ.א.: כן, אז אני לקראת ההתמחות, בעזרת השם, עוד כמה ימים.

נ.א.: אני רציתי לדבר על נושא שנתקלתי בו גם באופן אישי, גם של חברות שלי ללימודים, שיש אפליה על רקע דתי של נשים חרדיות בשוק התעסוקה, דבר ששמעתי עליו הרבה, ואני כואבת אותו.

עליזה לביא: את יכולה לפרט, מה למשל?

נ.א.: כן, באופן אישי אני הייתי בראיונות עבודה, אני שמעתי מעסיקים, גם בגלל, שוב, הארגון שלנו רוצה באמת להתמקד בנושא של הסברה.

נ.א.: אנשים לא מכירים את האישה החרדית, הם מאד מאד חוששים מזה בעיקר, וזו בעצם הבעיה.

עליזה לביא: שפחות רוצים להעסיק נשים חרדיות.

נ.א.: לא.

נ.א.: לא רוצים להעסיק נשים חרדיות, גם מתוך חשש, גם מתוך חוסר היכרות עם האישה החרדית.

עליזה לביא: מה החוויה שלך, מה שמעת, שמה חוששים?

עליזה לביא: שתחסירי ימים?

נ.א.: כן, שוב, בגלל ריבוי ילודה במגזר שלנו, בין השאר, ושוב, גם מחוסר היכרות איתנו.

עליזה לביא: והמשלחת שאת נוסעת אליה, מה זו המשלחת הזאת?

נ.א.: אני נוסעת להתמחות באו"ם בניו-יורק, במחלקה הכלכלית, מטעם - - -

עליזה לביא: יפה מאד.

עליזה לביא: כל הכבוד.

אפרת ברזל: שלום, צהריים טובים, שמי אפרת ברזל.

אפרת ברזל: אני שוב מברכת על היזמה הזאת.

אפרת ברזל: אני תמיד אוהבת להגיד – אני לא נולדתי עם פאה וחצאית, אני בעלת תשובה.

אפרת ברזל: גדלתי בבית מאד חילוני, ההורים שלי שניהם אנשי שמאל ושניהם אנשי תקשורת ברדיו ובטלוויזיה.

אפרת ברזל: בעבר הייתי עיתונאית בידיעות תקשורת, והמעבר הזה בין חברה מאד חילונית לחברה מאד חרדית, אני אמא לשמונה, אני גרה בבני ברק, אני מייצגת ציבור ליטאי.

אפרת ברזל: היכולת הזאת של לקיים חיים משותפים בין סבא וסבתא חילוניים וילדים חרדים בחדר, הדבר שנוצר במהלך השנים האחרונות זה שאני מנחה סדנאות ומרצה בכל הארץ.

אפרת ברזל: זה לא זר לי מה שאני רואה כאן.

אפרת ברזל: סדנאות שבאופן קבוע משתתפות בהן גם נשים חילוניות וגם נשים חרדיות, מתוך איזה שהוא רעיון נשי משותף.

אפרת ברזל: כשקיבלתי את המייל שהזמין לאירוע הזה, זה ריגש אותי מולך, חברת הכנסת עליזה לביא, שיש איזו שהיא יכולת להיתפס לגרעין נשי ומשם לצאת.

אפרת ברזל: אני חושבת שכולנו כאן יושבות סביב הרעיון הזה.

אפרת ברזל: אני הולכת לעשות את הדוקטורט שלי בנושא שנקרא – היכולת להכיל מורכבות, וזה בעצם איזה שהוא גשר בין העולמות, במיוחד אצל בעלות תשובה, שעבדו בתחום התקשורת.

אפרת ברזל: הנושא שמאד קרוב ליבי ואני רואה שהוא לא הוזכר פה עד כה, זה הנושא של איך נשים חרדיות מיוצגות בתקשורת, והוא נושא שכל כך כואב לי, כי תמיד כשמעלים לראיון, גלי צה"ל, רשת ב', לא משנה איפה, רדיו, טלוויזיה, יש שתי בעיות שאני שמה לב אליהן.

אפרת ברזל: אלף, התחקירניות שעובדת מאחורי הקלעים, האם האישה שהעליתם לשידור היא באמת אישה חרדית.

אפרת ברזל: זאת אומרת צריך לדעת כל כך את הניואנסים בציבור הזה וכולנו נעזור כאן ביחד – האם היא באמת מקובלת על רוב הציבור החרדי?

אפרת ברזל: האם היא אומרת דברים שהאישה החרדית מיוצגת על ידיה?

אפרת ברזל: זה עניין אחד בתקשורת, והייתי שמחה לעזור בו מאד, מתוך היכרות את התקשורת בעבר ובהווה.

אפרת ברזל: זה אלף.

אפרת ברזל: ב', הנושא שמאחורי הקלעים של המראיין, שהוא בדרך כלל לא איש חרדי, מין איזו שהיא נימה זילזולונת כזאת קצת אפילו, שאולי אני רגישה לזה באופן יותר מאחרים, אבל כן יש לנו מה להגיד ואנחנו רוצות להגיד - הנשים החרדיות - ויש לנו הרבה מה להציע ואנחנו נשמח לשתף את כל עמינו בכך.

אפרת ברזל: תודה.

עליזה לביא: תודה, תודה אפרת.

מנוחה אבר: שלום, שמי מנוחה אבר.

מנוחה אבר: אני בעצם בת הצפון.

מנוחה אבר: אבי הוא רב מאד מאד חשוב בקהילה הליטאית.

מנוחה אבר: אני גרה בבני ברק כבר 30 שנה, יש לי 10 ילדים, ואני כבר במשך 35 שנה מובילה תהליכים בקהילה, שקשורים להעצמה של נשים, נשים חוזרות בתשובה, הרבה קשורה לקהילה של החוזרים בתשובה, וכעת ב-15 שנים האחרונות, פעילה מאד בכל מיני מסגרות של נושרים, של נוער בסיכון.

מנוחה אבר: אני מרכזת תכניות הכשרה בייעוץ בהנחיית הורים.

מנוחה אבר: אני בעצמי עברתי הכשרה אקדמית, אני גם פסיכותרפיסטית ומטפלת, ואני מייצגת כאן הרבה גופים, שקשורים לבני ברק וליהדות החרדית, שנמצאת כעת במצב של פאניקה, מהתחושה שרוצים להביא עלינו את האפוטרופסות.

מנוחה אבר: זאת אומרת אם עד עכשיו היה איזה שהוא 30 שנה של מקום של תנו לכל אחד לחיות, עם איזה שהוא מקום של בסיס משותף, או בסיס שיש בקצוות שלו אינטרסים משותפים, של הבה ונחיה ביחד ונכבד אחד את אורחות החיים של השני.

מנוחה אבר: משהו שם התפוצץ.

מנוחה אבר: זו איזו שהיא תחושה של 100,000 אנשים לפחות, שאני קשורה איתם, של תחושה של – הנה, קמה לה קבוצה כעת, קבוצה בכנסת בעיקר, שרוצה לשנות את הקודים שלנו, תחת מילים מאד מאד יפות, של כאילו לדאוג לרווחתנו ולבגרותנו ולחיינו ולקבוצות שלנו.

מנוחה אבר: והקהילה, אם לא יקרה פה משהו דרסטי, בקטע של איזו שהיא הרגעה של הרוחות, הולך להיות פה מקום שכל ההישגים היפים שאני שותפה להם, ושאני הייתי איתם כבר 35 שנה, 40 שנה, מקום של שיתוף פעולה ושל כיבוד אחד את השני, הולך להיכנס למקום של רגרסיה מאד מאד חזקה.

מנוחה אבר: אני יכולה להביא את הקול הזה, כי אני היום בקשר עם עשרות מקומות שאני שם מרצה ופעילה ומרכזת תכניות הכשרה, נמצאת בכל הקודקודים החינוכיים בארץ.

מנוחה אבר: אני מרצה משותפת בכל המקומות ועדינה מכירה אותי ורינה מכירה אותי.

מנוחה אבר: הנה, הבן שלי פה, אהרון, שהוא בעצמו פעיל היום במסגרות של כל מיני משרדים, בשביל להעצים קהילות.

מנוחה אבר: אם לא יקרה משהו של הרגעה, איזה שהוא מסר של הרגעה, ממקום של – אל תתערבו לנו בחיים ובקודים ובדברים שקוראים להם משפחה, מה זה משפחה, מה זה חיים של תורה, ... עם הקודים של הדברים האלה, יקרה פיצוץ.

מנוחה אבר: אני נמצאת גם קשורה מאד לכל הארגונים הגדולים של סיוע לציבור כמו עזר מציון ועזרה למרפא, וגם חיל האוויר מגיעים הרבה פעמים, מביאים בסיסים של טייסים של חיל האוויר לעשות היכרות עם המגזרים, ואני מדברת לפני נשות הטייסים, ויש לי עוד קבוצה של חברות שאנחנו פעילות בכל הדברים האלה.

מנוחה אבר: אבל המסר שלנו כעת זה – של באמת תנסו, ומי שיכול, יותר ממקום של להבין, לנסות אולי כן לעשות לכולם שיהיה יותר טוב, ואפשר.

מנוחה אבר: אז פה למשל עכשיו קצצו בתקציבים.

מנוחה אבר: כיוון שעכשיו אגודת ישראל לא בקואליציה, אז יש עכשיו קיצוץ בתקציבים למשל בכל הנושא של ההכשרה.

מנוחה אבר: אז אם רוצים שנשים תהיינה יותר משכילות ותהיינה יותר במקום של שיתוף הפעולה, הולכים לקצץ בעשרות אחוזים את התקציבים והולכים להיסגר כל מיני קורסים.

מנוחה אבר: אז יש פה משהו והיפוכו.

מנוחה אבר: רוצים אותנו משכילות-.

מנוחה אבר: אבל אני מרכזת תכנית של הכשרת חינוך חינוכי, שזו באמת הכשרה מאד מאד גבוהה, עם הרבה הרבה מקצועיות, אבל הדרישות שמבקשים הן כל כך גבוהות וכל כך מקשות גם תקציבית, וגם כל המנהלי, ששוב, הקבוצה הולכת ומסתגרת.

מנוחה אבר: במקום שיהיה איזה שהוא חלחול ואיזה שהוא שיתוף פעולה, יש הסתגרות.

מנוחה אבר: זאת אומרת אם לא נעצור רגע אחד קודם, ואני קוראת פה לכולם, איזה שהוא מקום של הרגעה, לא של עליהום.

מנוחה אבר: עכשיו, גם אם זה לא נכון, אבל אנחנו יודעים שהנושא הזה של הסטיגמה הוא מאד מאד משמעותי, ואדרבה, אני פה מאד מאד אשמח מאיזה שהוא מקום של איך מייצרים, דווקא מקום-, כי הדיאלוג פה הוא מאד חשוב, בתנאי שכל אחד יביא את המסר הזה גם הלאה, במעגלים הרחבים יותר.

עליזה לביא: מנוחה, אני מאד מודה לך שפתחת והעלית את הנושא הזה.

עליזה לביא: אני יודעת שיש נשים שלא הגיעו היום, דווקא בגלל הסיבה הזאת.

עליזה לביא: אני יודעת מה המפלגה שאני מייצגת, אני יודעת מה הדברים שנשמעים בחלל האוויר, אבל תראי, אני שוב לוקחת דוגמא מחוץ לשולחן הזה, כדי להמחיש את האג'נדה שלי, את האסטרטגיה, את המקום שלי פה בוועדה הזאת.

עליזה לביא: כשישבתי בנצרת עם ארגוני הנשים הערביות, אחרי שקיימנו פה ועדה והבנו שכדי לבוא ולהכיר את השטח, אנחנו כוועדה צריכות וצריכים לנסוע לנצרת, ונסענו והקדשנו לזה יום שלם, והכרנו ארגונים שגם לא יכולים טכנית להגיע לכאן, סיימתי ואמרתי שפתחנו היום דיאלוג, אבל אם אנחנו ניתן לכעסים ולאירועים שחלילה יהיו בעתיד, ויהיו, כי יהיו אירועים.

עליזה לביא: ואם אנחנו ניתן לאירועים האלה להעיב על הדיאלוג שנוצר בנצרת, אז אנחנו נחזור שוב אחורה.

עליזה לביא: אבל אם אנחנו נצליח ליצור יחסי אמון, שאני לא אומרת שאפשרת להתנתק מהפוליטיקה, אבל אני חושבת שאפשר לפעול במקביל לפוליטיקה.

עליזה לביא: כי אם אני שומעת עכשיו על נושאים מסוימים ושר האוצר, תאמיני לי שהוא לא שונא חרדים.

עליזה לביא: יכול להיות שיש פה כל מיני אינטרפרטציות, אבל כשאני אבוא אליו עם מסקנות מהישיבה הזאת ועם רגישויות שצריכות להינתן דווקא לנשים חרדיות, מאחר שהן המפרנסות ומאחר שהן פועלות גם במישור המשפחתי וגם במישור התעסוקתי וההשכלתי, והן למעשה נושאות את השינוי של החברה החרדית, אז יכול להיות.

עליזה לביא: את יודעת מה, אחד הנושאים שאני מובילה ולקח לי הרבה זמן, ויעידו פה האנשים שעובדים איתי, להטמיע את החשיבה המגדרית בתקציב המדינה, לא לנשים חרדיות, בכלל.

עליזה לביא: וכתבתי על זה מאמר לפני כמה שנים, תקציב המדינה לא אוהב נשים.

עליזה לביא: התקציב שלי הוא להאהיב את הנושא המגדרי על תקציב המדינה.

עליזה לביא: לפני שבוע הקמתי תת ועדה בוועדת כספים, להטמעת החשיבה המגדרית בתקציב המדינה.

עליזה לביא: אז הדברים צריכים ללכת יחד.

עליזה לביא: כלומר, יכול להיות, ואני יודעת ואנחנו כולנו חיים בתוך מרחב פוליטי.

עליזה לביא: גם את, גם אני, גם כל מי שיושבת פה סביב השולחן.

עליזה לביא: אבל אם אנחנו לא נכרות ברית בינינו, ברית שתעמוד ותחזיק מעמד גם בימים אולי קשים, אבל גם בימים הקשים צריך שיתוף פעולה וצריך דיאלוג.

מנוחה אבר: אני כל כך מאמינה בזה, כי כשאני בעצמי הובלתי קבוצות שהיו בהן הרבה נשים חילוניות, הרוב, קראנו לזה נשים במעגל ואימהות במעגל, כי באמת הדברים, הנשיות זה חלק שמאחד באמת את כולנו מהמקום הזה, ואני מאמינה שבאמת השינויים לא יהיו ברובד הפוליטי.

מנוחה אבר: הם יהיו להיפך, דווקא מהרובד האנושי שיבעבע ויחלחל, ודווקא מהמקום הזה שאני כל כך מברכת עליו, מהמקום הזה של שיתוף הפעולה, של ההיכרות האישית והבינאישית, כמה היא תורמת.

מנוחה אבר: מה שאני אמרתי חייב להילקח בחשבון, אבל מול זה זה באמת המקום הזה שמוכן לקבל את הדברים ומוכן להסתכל עליהם מהמקום המיטבי.

עליזה לביא: אני מודה לך מאד שאמרת את הדברים.

עליזה לביא: אחת הפניות שהגיעה אלי ב-48 השעות האחרונות, הייתה למשל סוגיה שסיפרו לי שבמשפחתונים או במעונות מעדיפים למשל ילדי אברכים על פני ילדים שהאבות הולכים לפרויקט השחר או לפרויקטים אחרים בצבא, וקיבלתי נתונים.

עליזה לביא: זה דבר שאני צריכה לדעת, אבל אני יכולה לדעת אותו רק מתוך הקהילה כדי להתמודד איתו.

עליזה לביא: נמשיך איתך, בבקשה.

חיה יוסוביץ: שמי חיה יוסוביץ.

חיה יוסוביץ: ביום יום אני ממש לא עוסקת בתחום הזה.

חיה יוסוביץ: אני אחראית על חינוך בתפוצות עם משרד החינוך, ולפני שנתיים הקמתי ביחד עם חברה קבוצת דיאלוג בין נשים חילוניות לחרדיות בבית שמש, אני גרה בבית שמש, עם כל המהומות שם.

חיה יוסוביץ: משפט אחד שאני שומעת כל החיים שלי ואני בטוחה שכל הנשים החרדיות פה יסכימו איתי: אבל את לא כמו כולם, את לא כמו החרדים.

חיה יוסוביץ: אם החרדים היו כמותכם, הכל היה נראה אחרת.

חיה יוסוביץ: ואני אומרת להן, אתם לא מכירות את החרדים באמת.

חיה יוסוביץ: אתן מכירות כמו שאפרת אמרה, מקודם, מהתקשורת.

חיה יוסוביץ: כל מי שאני מכירה – כמוני.

חיה יוסוביץ: כל החברה שלי ומזה בעצם התחילה קבוצת הדיאלוג.

חיה יוסוביץ: קבוצת הדיאלוג הזאת הייתה מאד קשה בפעמים הראשונות, כי הכל היה סטריאוטיפים וקבוצתיות, ואתם ככה ואתם ככה ואתם ככה, וברגע שנהיה איזה שהוא קשר יותר אישי, הדברים נהפכו לגמרי.

חיה יוסוביץ: לא רק שלא הייתה שם שום שנאה, אלא נהיו ממש קשרים אינטימיים, קשרים חזקים בין המשפחות, בין האנשים, בין הקהילות, וזה פשוט הראה לכולם שכל הבעיות כאן הן לא של מגזר כזה או אחר, אלא חוסר היכרות וחוסר הבנה, וכמה שיותר יבינו וירגישו ויכירו, יהיה לכולם יותר קל להתקדם הלאה.

עליזה לביא: תודה, תודה רבה.

רחלי גנות: שלום.

רחלי גנות: שמי רחלי גנות, מייסדת ומנכ"לית של חברת הייטק רייצ'יפ, חברה שמעסיקה היום קרוב ל-100 מתכנתות חרדיות בשני סניפים, בבני ברק ובחיפה.

רחלי גנות: אני אשמח לסייע פה וגם לקדם נושאים שקשורים בתעסוקת נשים חרדיות, גם לתרום מהניסיון שלי בנושא, אם זה בנושא של התאמת מקומות עבודה לנשים חרדיות וגם לקדם נושאים שקרובים לליבי ואני יכולה להעלות את השיח של העובדות שלי, בכל מיני נושאים שקשורים למעונות, צהרונים וכו', שכבר דיברו עליהם, נושאים של השכלה, הכשרה וכו'.

רחלי גנות: אני אשמח לעשות את זה במסגרת הזאת, או בכל מסגרת גם מחוץ, אני לא חושבת שחייבים להיפגש רק פה, אפשר גם לפעול בינינו במקומות אחרים ולסייע אחת לשנייה.

עליזה לביא: תודה רחלי.

ריקי רט: צהריים טובים, שמי ריקי רט, אני באה לכאן בשני כובעים.

ריקי רט: בכובע הראשון שלי אני עיתונאית במקור ראשון ובעיתון מעריב.

ריקי רט: חשוב לי וכואב לי לראות שאין היום כמעט ייצוג.

ריקי רט: אורי אורבך טבע בזמנו את האמירה – הטובים לתקשורת, והוא התייחס לציבור הדתי-לאומי.

ריקי רט: בציבור החרדי אנחנו ממש לא רואים היום מספיק ייצוג בתקשורת הכללית.

עדינה בר שלום: אנחנו השנה פותחים תקשורת ומדעי המדינה.

ריקי רט: זה מה שבאתי להגיד, אוקיי, אז אני שמחה מאד מאד לשמוע.

עליזה לביא: מה את פותחת?

עדינה בר שלום: תכנית BA בתקשורת לנשים.

ריקי רט: אני מאד שמחה לשמוע על זה, אבל אני מאד אשמח לראות גם את הבוגרות משתלבות בשוק הכללי.

ריקי רט: אנחנו יודעים שבשוק התקשורת החרדי, פעם אם ריקי רט הייתה חותמת על ידיעה-.

ריקי רט: אני אישית, זאת אומרת אני לא כל כך מבוגרת, אני בת 32 והייתי כותבת בתחילת דרכי בעיתון 'משפחה'.

ריקי רט: אז פעם היו כותבים ר.

ריקי רט: רט, אחר כך זה נהיה רבקה רט, כי אסור לכתוב ריקי, חס וחלילה, כי זה שם חיבה.

ריקי רט: זה לא עניין של סמנטיקה בלבד, אלא הייתי שמחה לראות נשים שהן כותבות גם מאמרי דיעה וגם את החלקים הפוליטיים, ולא רק את המתכונים ואת העצות לגידול ילדים.

ריקי רט: אני אשמח במסגרת העבודה שלי לקדם ולחשוף את כל העבודה הנפלאה שאתן עושות כאן, שאפילו אני, שאני באמת מכירה הרבה, הופתעתי לגלות כאן הרבה נשים מדהימות.

ריקי רט: בכובע השני שלי אני חברה בעמותת בת מלך, למניעת אלימות במגזר החרדי והדתי; וצילית, שהיא יושבת ראש העמותה, תרחיב בנושא.

צילית יעקבסון: צהריים טובים, שמי צילית יעקובסון, יושבת ראש עמותת בת מלך, ואני שוב מצטרפת ומברכת באמת על נתינת הבמה המאד מכובדת להשמיע את קולן של הנשים הדתיות והנשים החרדיות.

צילית יעקבסון: אנחנו באנו לכאן, עמותת בת מלך, ואני תיכף אפרט בכמה מילים על העמותה, להשמיע את קולן של נשים שעוד פחות נשמע.

צילית יעקבסון: עמותת בת מלך מפעילה מקלטים לנשים דתיות, נשים חרדיות.

צילית יעקבסון: זה שני המקלטים היחידים במדינת ישראל שמותאמים לנשים דתיות, נשים חרדיות, על כל הקשת.

צילית יעקבסון: נשים דתיות לאומיות, חרדלי, חרדי, חסידי, ליטאי.

צילית יעקבסון: מתוך 14 מקלטים כלליים שיש במדינת ישראל, אלה שני המקלטים היחידים שיש.

צילית יעקבסון: יש לנו מקלט אחד בירושלים, מקלט אחד במרכז, שהקשיים שאישה נאלצת לנוס על נפשה מבית, ולהגיע למקלט, כאשר כלו כל הקיצין, ולא נמצאה שום אלטרנטיבה אחרת במסגרת הקהילה או במסגרת אחרת, והיא נאלצת להגיע למקלט לנשים מוכות, זה מצב שהוא קשה ביותר.

צילית יעקבסון: אישה חרדית שנאלצת להגיע למצב הזה, מצבה הוא קשה ומורכב פי כמה.

צילית יעקבסון: הסביבה.

צילית יעקבסון: ההתמודדות עם הקהילה, עם החרם.

צילית יעקבסון: ההתמודדות עם הילדים.

צילית יעקבסון: ההתמודדות מול פערים רבות, ויש אין ספור של סיפורים, מול בעל, כשבכל זאת ההתמודדות מול ממסד רבני, ממסד גברי חרדי, כשלבעל יש יותר יכולות, יותר קשרים, השיח נעשה דרכו.

צילית יעקבסון: ההתמודדות שלה ושל הילדים, כשהיא מגיעה למצב הזה, מול כל אישה אחרת שנאלצת להגיע למקלט לנשים מוכות, אישה דתית חרדית שנאלצת להגיע, הקושי והכאב והמורכבות הם גדולים ויש כאן הרבה מאד היבטים נוספים שצריכים לתת עליהם את הדעת, וקולן של הנשים האלה לא נשמע, וברור שהוא לא נשמע.

צילית יעקבסון: אנחנו גם מפעילים הוסטל לנערות חרדיות בסיכון, בשם ניגונים, שזה עלה כבר בנושא אחר של נערות בסיכון.

צילית יעקבסון: זה נושא של נשים שחוות אלימות, על כל הסוגים, ומגיעות למקלטים, זה בהחלט דבר ומקום שהיינו שמחות להציף אותו, להעלות אותו, גם מההיבט של המודעות למה קורה לנשים כאלה, ואיך אפשר כן להשמיע את קולן; וגם מהיבטים נוספים שפנינו והיינו שמחות לקדם את זה בחקיקה.

צילית יעקבסון: פנינו לשר הרווחה בעניין התקצוב הכללי של המקלטים, שאין התייחסות, אין הפרדה.

צילית יעקבסון: התקצוב הוא לכל אישה שמגיעה באשר היא, בין אם היא מגיעה ללא ילדים, אם היא מגיעה עם ארבעה או חמישה או שישה ילדים, או שמונה, התקצוב הוא זהה.

צילית יעקבסון: במדינת ישראל, כשאישה מגיעה למקלטים שלנו, היא מגיעה עם ילד, שניים, שלושה, גם שישה ושבעה.

צילית יעקבסון: היא גם מגיעה בהיריון.

צילית יעקבסון: הייתה בר מצווה לפני שבועיים, היו שתי בריתות בחודשים האחרונים.

צילית יעקבסון: וזה דברים וזה נושאים שצריך לתת עליהם את הדעת, צריך לקדם, כי אין מי שישמיע את קולן.

עליזה לביא: תודה.

לאה וינדר: סליחה, אם אני יכולה רק להוסיף משהו, אם יורשה לי.

עליזה לביא: בשמחה.

לאה וינדר: אני הגעתי לארגון בת מלך, אחרי שחוויתי אלימות פעם אחת ויחידה, אלימות פיזית, אבל שכמעט קיפדה את חיי.

לאה וינדר: הגעתי אליהם גמורה והם הרימו לי את הראש ונתנו לי תקווה, ובזכותם אני כאן.

לאה וינדר: וכאן זה המקום להגיד להם תודה.

לאה וינדר: תמשיכו עם המעשים שלכם.

לאה וינדר: הם עוזרים בתכלס גם אחר כך.

ניקול דהאן: אחרי שהן יוצאות מהמקלט והן מתגרשות - - - -

צילית יעקבסון: אנחנו נותנים גם ייצוג משפטי.

צילית יעקבסון: אני גם מייצגת את הנשים, אני עם עוד כמה עורכות דין מייצגות את הנשים שנמצאות במקלט באמת, מול הבעלים, בבית המשפט, בבית הדין הרבני.

צילית יעקבסון: יש דירת מעבר, אנחנו מנסים לסייע גם לנשים כשהן עוזבות את המקלט.

צילית יעקבסון: יש לזה הרבה מאד היבטים שנשמח לקדם.

צילית יעקבסון: אני מניחה שזה לא היום, אבל יש עוד הרבה מאד נושאים, הרבה מאד היבטים שצריך לתת עליהם את הדעת ואפשר ביחד.

עליזה לביא: תודה צילית.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

פנינה הירש: שמי פנינה הירש ואני מפקחת במינהל מדע וטכנולוגיה במשרד החינוך.

פנינה הירש: אני רק רוצה לציין שיש לנו בשנים האחרונות פריחה של פתיחת מגמות טכנולוגיות לבנות, במחשבים, בחשבונאות, בעיצוב, בחינוך לגיל הרך, בבתי הספר התיכוניים.

עליזה לביא: בבתי הספר?

פנינה הירש: כן.

פנינה הירש: ממש פריחה.

פנינה הירש: והדיאלוג שנוצר בינינו הוא מרתק והוא פשוט יוצא מן הכלל.

פנינה הירש: זה קשה לפעמים להקהיל דברים, אבל זה מלמד אני חושבת את שני הצדדים.

פנינה הירש: לי כמפקחת על מגמת חינוך לגיל הרך ומערכות בריאות, יש ניסיון נפלא.

פנינה הירש: גמרנו עכשיו לכתוב יחד מקראה לספרות ילדים חרדית, ראשונה מסוגה, באישור סמינר וולף, עם פרופסור מירי ברוך, שזה לא פשוט.

עליזה לביא: הקדשנו לזה ועדה כאן.

עליזה לביא: אני מאד שמחה לשמוע מה שאת אומרת עכשיו, כי אחד מהנושאים שעלו הוא נושא הגיל הרך וסיפורי הילדים, אז אני שמחה לשמוע, יפה.

עליזה לביא: תודה.

לואיזה נמיצוב: שלום, שמי לואיזה נמיצוב, אני ממשרד הכלכלה, האגף להכשרה מקצועית, היחידה לקידום נשים ופיתוח כישורי עבודה.

לואיזה נמיצוב: אני מייצגת את המשרד, אבל אם אני אתמקד יותר ביחידה שלנו, שפועלת כבר למעלה מעשור, אחוז גבוה מאד מהתקציב שלנו הופנה תמיד למגזר החרדי, לקידום נשים במגזר החרדי.

לואיזה נמיצוב: יזמנו פרויקטים מיוחדים, למשל יועצות לנושא תעסוקה וסמינרים במגזר, קורסים מיוחדים, יזמות עסקית לנשים.

לואיזה נמיצוב: ואני פשוט שולפת ככה רק שני דברים שעלו במשך כל התקופה הזאת, הצורך בתעסוקה של נשים בגילאי 45 פלוס.

עליזה לביא: יש ועדה נפרדת לנושא הזה.

לואיזה נמיצוב: כן, אז זה נושא אחד, רק בכותרת.

לואיזה נמיצוב: והדבר השני שהועלה, זה תעסוקה פוגענית בתוך המגזר עצמו, שנשים העלו.

לואיזה נמיצוב: כסף שחור, לא מנפיקים תלושי שכר, זה אופייני למגזרים המודרים, אז שני הנושאים האלה.

שולי מועלם-רפאלי: לואיזה, איך את מתמודדת עם הסיפור של הקמח, אם אין קמח אין תורה, שעלה פה רגע לפני?

לואיזה נמיצוב: כן, אז אני הבנתי פשוט את הפער, כי היא מדברת על עניין של השכלה גבוהה, ויש את נושא השוברים אצלנו במשרד, שכן נותנים, אבל לסיעוד, כנראה לא להשכלה גבוהה.

לואיזה נמיצוב: זו הכשרה מקצועית ולא השכלה גבוהה.

לואיזה נמיצוב: זה הפער ביניהם.

לואיזה נמיצוב: רק רציתי להוסיף איזה פן אישי, שאולי זה מראה משהו על פתיחות במשרדי ממשלה.

לואיזה נמיצוב: אני סיימתי שנה שלישית עכשיו לימודים בתורת הנפש של הרב גינזבורג, וזה אושר לי מטעם העבודה, יום בשבוע.

לואיזה נמיצוב: אני מקווה שזה לא יופסק, וזה באמת פריצת דרך.

לואיזה נמיצוב: יש פה עוד חברה שלומדת איתי, וזו גם התקרבות למגזרים השונים, גם הבנה.

עליזה לביא: יפה, תודה לואיזה.

לואיזה נמיצוב: תבורכי.

לואיזה נמיצוב: אני זוכרת את הוועדה לקידום מעמד האישה לפני 15 שנה, מזג אוויר אחר היה, אז תודה רבה.

עליזה לביא: אוקיי, תודה לואיזה.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

אילנה לכר: שמי אילנה לכר, ולי אין הרבה מה להוסיף.

אילנה לכר: אני משדולת הנשים.

עליזה לביא: תודה אילנה.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

מירי שניאורסון: שמי מירי שניאורסון, אני גרה בכפר חב"ד, אני אמא לשישה ילדים וסבתא לחמישה נכדים.

מירי שניאורסון: אני אומרת את זה דווקא בגלל ריבוי התפקידים במגזר החרדי, שלכולן יש פה מן הסתם לא מעט ילדים.

מירי שניאורסון: יש בטח מאות ילדים ונכדים סביב השולחן הזה, ובאמת מעבר לדברים שאנחנו מתעסקים בתור נשים – תעסוקה וכלכלה והשכלה וניהול בית וכו' וכו', אז יש לנו גם את עתיד עם ישראל, שנמצא אצלנו הנשים.

מירי שניאורסון: אני חברה בארגון נשי ובנות חב"ד, שזה הארגון שמונה 10,000 נשים חרדיות ברחבי הארץ.

מירי שניאורסון: רק ביום חמישי האחרון התאספו 7,000 מהן בבנייני האומה בירושלים, בשני מחזורים, כיוון שהוא לא יכול להכיל את כל כמות הנשים.

מירי שניאורסון: באמת כל הנשים שם קיבלו העצמה – לצאת ולתת כוח בביתן ובמשפחתן.

מירי שניאורסון: אני מגיעה מעולם העסקים.

מירי שניאורסון: במשך יותר מ-20 שנה יזמתי, מנכ"לתי וניהלתי את רשת קידישיק, של בגדי ילדים, 18 חנויות, ויותר מ-600 בנות חרדיות עברו אצלנו בתור עובדות מעסיקות.

מירי שניאורסון: אז אני מכירה את כל האתגרים בלהעסיק נשים חרדיות ולהשאיר אותן ולגרום להן ולהעצים אותן; והיום אני עוסקת בהעצמה, זאת אומרת נותנת מניסיוני לנשים אחרות שרוצות להקים עסקים.

מירי שניאורסון: ביום שלישי הבא יהיה לנו כנס בפתח תקווה, שעוד מעט שושי תספר עליו, כדי להעצים נשים חרדיות, קוד ההצלחה בעסקים.

מירי שניאורסון: אני יכולה להגיד לכם שאני עצמי עברתי אימון של קוד ההצלחה בעסקים אצל הגברת שושי אורון, ובאמת הייתה לי פריצת דרך מאד גדולה, כי ידעתי איך למכור בגדים, אבל לא ידעתי איך למכור את עצמי, ושם עברתי עוד משהו, עוד משהו נפתח, ואני מקווה שבאמת רק מפה יכולה לבוא ישועה גדולה.

עליזה לביא: תודה, תודה מירי.

שושי אורון: בוקר טוב ,שמי שושי אורון.

שושי אורון: במקצוע המקורי שלי אני אדריכלית, בוגרת הטכניון, באה מעולם החומר, מעולם העסקים ומהעולם החילוני.

שושי אורון: בשנת 2003 התחברתי באופן מדהים לייעוד המואר של נשמתי, ואמרתי שאני עוברת מאדריכלות של הצלחה בפרויקטים ובתים לאדריכלות של הצלחה בחיי הנשים.

שושי אורון: ואז הקמתי את קרן אור ראשונה, וקרן אור ראשונה במשך 10 שנים עשתה פריצת דרך עם אנשים, זוגות, משפחות, חברות, ארגונים, פשוט לא זוכרת להגיד.

שושי אורון: אני לא עצרתי לרגע, רק להביא את האור והאהבה לכל פינה ביקום.

שושי אורון: וכששואלים אותי מה המקצוע שלי – אני אומרת אהבה, כשיש אהבה – יש הכל.

שושי אורון: פיתחתי שיטה שנקראת – המסלול לדיוק תוצאות.

שושי אורון: זאת שיטה שזכתה בברכה ובהסכמה של גדולי ישראל, זאת אומרת כל הדרך לכל העולם החרדי.

שושי אורון: כבוד הרב חיים קנייבסקי ועוד רבנים גדולים, והתכנית הזאת פתוחה.

שושי אורון: המסלול לדיוק תוצאות הוא דרך להשגת מטרות.

שושי אורון: התכנית מאפשרת לכל אישה לדעת מה באת היא רוצה וגם איך להשיג את זה, באמצעות כלים.

שושי אורון: בקבוק זה כלי לשתות מים.

שושי אורון: אני זקוקה תמיד לכלי ואני אקח מים ואשפוך על השולחן, אני לא אוכל לשתות.

שושי אורון: אבל כשיש לי בקבוק, אז זה כלים.

שושי אורון: אתה לא צריך אותי, אתה למד את הכלים ואתה יכול לבד לקחת אותם, ולפרוץ דרך בכל תחום.

שושי אורון: תחום אישי, זוגי, משפחתי, מקצועי, חברתי, בריאותי.

שושי אורון: פיתחתי חמש תכניות, שנקראות: 1.

שושי אורון: תכנית הצלחה משפחתית.

שושי אורון: 2.

שושי אורון: היכולת לאהוב, זוגיות במשפחה ושיתופי פעולה.

שושי אורון: 3.

שושי אורון: קוד ההצלחה בעסקים, שזה אנחנו מקדמים עכשיו מעשית, תכנית שאני מזמינה כל אחת ואחת מכן לעשות את המהלך, ביום שלישי להגיע אליו.

שושי אורון: הוא מסובסד וממומן על ידי תורמים.

שושי אורון: הוא ליום שלם, כולל ארוחת צהריים 70 שקלים, עם הרב - - -

עליזה לביא: אנחנו נעצור פה כי אני רוצה לשמוע את כולן, בסדר?

שושי אורון: אז אני רק אגיד עוד דבר קטן.

שושי אורון: והדרך הזאת, אני אחלק לכם, אני לא באתי למכור כאן כלום.

שושי אורון: אני באתי כדי לקחת את כולן צעד אחד קדימה, ונעשה את זה.

שושי אורון: מירי מופיעה בכנס, גם - - -

עליזה לביא: תודה שושי, תודה.

שושי אורון: רגע, אני רוצה לברך עוד דבר.

שושי אורון: אני רוצה לברך את כולן, את כולנו בפריצת הדרך, שיהיו לנו שמחה בלב ואהבה בלב, אור בעיניים וכוח ברגליים, שנזכה כולנו לעשות אגודה אחת ולהגיע רחוק כפי שאפשרי, כי רק המקום של אחדות היא הטהרה וההצלחה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אני אקח את זה לספר התפילות הבא שלי.

עליזה לביא: שלהבת.

שלהבת חסדיאל: שלהבת חסדיאל, חרדית גאה, עיתונאית ואשת תקשורת, יוזמת מגזין פיין סטייליש, עוסקת בייזום עסקי בעיקר בנדל"ן, ומרצה בנושא המגזר החרדי, נשים חרדיות בחברה הישראלית.

שלהבת חסדיאל: אני חושבת שכמעט כל קבוצה באוכלוסייה יכולה לומר על עצמה שהיא מקופחת, אבל לנשים החרדיות לא תמיד יש את היכולת לומר זאת, וגם אין איפה.

שלהבת חסדיאל: אז לכן הדיון חשוב בעצם קיומו.

שלהבת חסדיאל: אז קודם כל תודה עליזה על העוצמה והיזמה הזו.

עליזה לביא: ותודה על כל העזרה בגיוס.

שלהבת חסדיאל: אני מקווה שנדע להשפיע.

שלהבת חסדיאל: צריך לציין שהדיון הוא נגד הממסד ולא נגד המפלגות.

שלהבת חסדיאל: כל יזמה תצטרך הכרה ערכית ממסדית, צריך לזכור את זה.

שלהבת חסדיאל: היוזמה מבורכת וצריך מודעות ציבורית.

שלהבת חסדיאל: צריך לבחון מה היא תקרת הזכוכית של אישה חרדית.

שלהבת חסדיאל: אני חושבת למשל בתחום התקשורת הפנים מגזרית, יש מקומות שאין כבר תקרת זכוכית שאפשר לשבור אותה.

שלהבת חסדיאל: רואים תמורות במגזר בתחום הכלכלה, בתחום התעסוקה, בתחום הרווחה.

שלהבת חסדיאל: צריך לבחון שדווקא השנים הקרובות לא יעצרו את זה.

עליזה לביא: טוב, תודה שלהבת.

עליזה לביא: ורד.

ורד פאר-סויד: אני רוצה להצטרף לברכות, לברך אותך על היזמה.

ורד פאר-סויד: שוש העלתה את זה ממש במילים של תפילה, מכל הלב.

ורד פאר-סויד: הוצגו פה מגוון של נושאים, החל מצד אחד מההתמודדות עם האלימות, שהיא קשה בכל מקום, אבל אני חושבת שאין ספק שבאוכלוסייה החרדית ההשלכות הרבה יותר קשות בה, לאזור אומץ וללכת להתלונן ולהגיע למקלט, והחשש אחר כך של חזרה לקהילה.

ורד פאר-סויד: ודרך הייצוג המשמעותי ביותר, שזה בתקשורת, כמו שריקי רט ציינה, ושוש אורן בעסקים, ועדינה באקדמיה, ששם זה באמת פריצת תקרת זכוכית.

ורד פאר-סויד: במקביל יש כל הזמן, אנחנו רואים עם ההישגים בשנה האחרונה מתמודדות נשים חרדיות לבחירות למועצות המוניציפאליות גם בצפת, גם בפתח תקווה.

ורד פאר-סויד: אבל יחד עם זה בעיות שקורות לנו מדי פעם, החל מהנושא של הדרת נשים, שהסמליות שלו היא בתחבורה הציבורית, אבל אנחנו יודעות שהוא קורה לא רק בתחבורה הציבורית.

ורד פאר-סויד: ואני מאמינה שבשילוב כוחות של הפורום הזה, ויש דוגמאות לפעילות ייחודית שנעשית בבית שמש, שנשים ביחד מקדמות בכל המגזרים.

ורד פאר-סויד: אני מאמינה שגם פה, מכל המגזרים ביחד שנמצאים כאן, בהובלה שלך, עליזה, נוכל לקדם ולפרוץ גם בנושא שבירת תקרת הזכוכית במגזר החרדי לנשים.

עליזה לביא: תודה ורד.

עליזה לביא: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

שולי מועלם-רפאלי: שלום לכולן.

שולי מועלם-רפאלי: זה תמיד מצליח לרגש אותי, קיבוץ גדול של נשים, ובעיקר של נשים שפועלות, כל אחת במקום שלה.

שולי מועלם-רפאלי: בשבת כתבה סיוון רהב מאיר במאמר שהיא כותבת באופן קבוע בידיעות אחרונות, שאחד הדברים שהיו בשבועות האחרונים, שהתגייסו המון חברה חרדים, וכל אחד מהם שהגיע אז העיתונאים בבקו"ם אמרו לו – מה, אתה חרדי?

שולי מועלם-רפאלי: כי אחד היה עם חולצת טריקו, אחד היה עם מכנסי ג'ינס, אחד היה עם איזו כיפה שלא התאימה לתבנית החרדית של העיתונאים.

שולי מועלם-רפאלי: וכשקראתי את זה בשבת, זה ככה מאד הצחיק אותי, ומצד שני גם מאד שימח אותי, וגם הישיבה הזאת פה.

שולי מועלם-רפאלי: כשנכנסתי אמרתי לתמי, יש פה הרבה יותר מרק נשים חרדיות, ואני חושבת שבעיקר יש פה נשים שאחד הדברים המופלאים שאני חוויתי, גם לפני שהגעתי לכנסת וביתר שאת עכשיו, זה שיש המון נשים שרוצות לפעול.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי יש עוד המון דברים מה לתקן.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת שיש לי תחושה שגם אם יהיו פה עוד קבוצה כזאת גדולה, עדיין תהיה עבודה לכולנו.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד שני דברים שאני מרגישה אותם לאורך כל החודשים האלה של להיות חברת כנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אחת הנקודות המרכזיות היא הנושא של חינוך.

שולי מועלם-רפאלי: לא רק החינוך הפורמאלי – מה מלמדים בבית הספר, או איזה סיפורי ילדים מספרים ואיפה הנשים בסיפור, אלא חינוך על המכלול הגדול יותר, של מה המקום שלי בעולם, מה הבחירה שלי, מה המטרות שלי.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר השני שאני רוצה להגיד, שאני לומדת אותו פה כל יום מחדש, זה שבסוף מבחינתי, החשיבות היא שתהיה לכל אישה את היכולת לבחור מה מתאים לה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמבחינתי זה יהיה הדבר הגדול, שהבחירה תאפשר את הדבר המאד מאד גדול.

שולי מועלם-רפאלי: את הבחירה הכי בסיסית, אם אני בבית שלי עכשיו או יוצאת החוצה, הבחירה של – אני רוצה ללדת ילדים, אז איך אני עושה את זה, באיזו דרך, כמה ילדים, איפה אני בתוך הסיפור הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בעיני שתי המילים האלה – חינוך ובחירה – הן מילים מאד מאד משמעותיות לכולם ובעיקר לנשים.

שולי מועלם-רפאלי: ואני מאמינה שככל שנעשה יותר ויותר מפגשים כאלה, כמו שעליזה מקדמת עם אוכלוסיות מאד מאד מגוונת, האפשרות שלנו גם לגעת בחינוך וגם לדעת בבחירה, תגדל.

שולי מועלם-רפאלי: באופן אישי אני באה מהעולם הציוני דתי, אבל אני בעיקר בעיקר רואה שמתפרקות ההגדרות האלה.

שולי מועלם-רפאלי: ההגדרות האלה מתפרקות, ואני חייבת להגיד למנוחה, אני שמחה שנכנסת כי חששתי שלא תהיי פה כשאני אדבר, שאני שומעת את הכאב בקול שלך, ואחד הדברים שאני מאד חוויתי בתקופה הזאת של הסערה סביב התקציב בעיקר לעולם הישיבות, באמת, כאילו, התעסקנו בתקציב לעולם הישיבות פחות או יותר 50% מהזמן שלנו אם לא יותר, חלק מאיתנו, גם עליזה וגם אני ועוד חברי כנסת רבים - זה שההבנה הבסיסית פה, וזה מה שאני חשה, היא שברור לנו שאי אפשר שזה לא יהיה עם כולם.

שולי מועלם-רפאלי: אם מישהו יהיה חסר בשולחן הזה, זה לא יצליח.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא יצליח גם ברמה של מדינת ישראל, על כל הרבדים שבה – יהודים ולא יהודים, דתיים ולא דתיים.

שולי מועלם-רפאלי: איזה דתיים ואיזה לא דתיים, נשים וגברים, ובתוך זה גם עוד, אני לא אפתח יותר ויותר.

שולי מועלם-רפאלי: אבל ההבנה שמאד מאד מתחדדת כאן זה שאתה מתיישב ליד שולחנות בוועדות ואתה לא בריבוע שלך.

שולי מועלם-רפאלי: אין ריבועים פה, וזה משהו שמאד מאד מתחדד.

שולי מועלם-רפאלי: ביום שישי, אני אספר לעליזה חברתי, הייתי בבוקר של אם הכלה.

שולי מועלם-רפאלי: חברה מאד טובה שלנו מחתנת את ביתה היחידה ביום חמישי בעזרת השם, וזה היה ג' אלול.

שולי מועלם-רפאלי: חוץ ממני, כולן היו נשים חילוניות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אמרתי להן תשמעו, בכל זאת, אני לא יכולה בג' אלול לדבר בלי להזכיר את הרב קוק, מורי ורבי.

שולי מועלם-רפאלי: בכל זאת אני מבית המדרש של הציונות הדתית.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מצד שני, בכל זאת, לבוא לבוקר אם הכלה בלי להביא לחברתי את הספר של עליזה – תפילת נשים ומתוכו שהיא תתפלל את התפילה לאם הכלה.

שולי מועלם-רפאלי: והחיבור הזה, של נשים שבאות ממגזרים שונים, ממקומות שונים, יכול להיות שלא נסכים על הכל, זה אני כבר אומרת, אבל אני מרגישה שבעוצמה הזאת של חיבור נשים, לדבר הבסיסי של יש לנו מטרה והיא מאד מאד גדולה.

שולי מועלם-רפאלי: שתהיה פה אפשרות של נשים לבחור איפה הן רוצות להיות.

שולי מועלם-רפאלי: ולא כשהן מגיעות לגיל 45, כבר שהן בנות 15 או 7 או 20.

שולי מועלם-רפאלי: ובעזרת השם אני מאחלת לי שאני אהיה זמינה לכל אחת מכן שתרצה להיעזר בי בכל דבר שהוא, גם בתוך הכנסת וגם בעזרת השם כלפי חוץ.

מנוחה אבר: קודם כל תודה.

מנוחה אבר: ואני חושבת שאני גם אמרתי מהמקום הזה של השולחן העגול.

מנוחה אבר: אם נכבד אחד את השני, אבל הנושא הזה של הפחד הוא מרחיק.

מנוחה אבר: להיפך, אני כל הזמן מנסה לחשוב איך מפוגגים את הפחד ומתחילים עם תהליכים של אמון.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: שולי תודה.

עליזה לביא: תראו, אנחנו צריכים לקבל החלטה.

עליזה לביא: אני יודעת שיש פה עוד נשים שיושבות ואנחנו נשמע, אבל אני רק מבקשת שנעשה את זה קצת יותר בקצרה.

עליזה לביא: מה שאני כבר רואה, אני רשמתי כמה נושאים, רשמתי גם בפרוטרוט, אבל אנחנו צריכים להמשיך.

עליזה לביא: אני יודעת שאי אפשר הכל בפגישה אחת, וברוך השם באמת הגיעו הרבה נשים ונשות ארגונים וגם נשים שמציגות את עצמן.

עליזה לביא: אני מציעה שאנחנו נמשיך בסבב, והמשך העבודה, אנחנו נשב ונעשה פה עבודה, כי יש כבר נושאים שאני יודעת שאנחנו יכולים לפתור אותם.

עליזה לביא: אנחנו יכולים לפתור אותם וגם לבוא יותר מוכנות לפגישה הבאה.

עליזה לביא: אבל מה שאני הייתי מציעה, זה ליצור פה ביניכן איזה שהוא נט וורקינג, לגרום לכך שבכל ועדה תהיה נציגה חרדית.

עליזה לביא: חייבים לעבוד יחד.

עליזה לביא: בכל הוועדות שלנו, שעוסקות באלימות, לא יכול להיות שלא תהיה נציגה חרדית.

עליזה לביא: וכל הוועדות של בריאות, ורשמתי לי: תעסוקה, אלימות מינית, השכלה, מקלטים – שזה נושא תקצובי שאני לוקחת אותו תחת ידי, אני כבר היום אדבר עם שר הרווחה.

עליזה לביא: תקשורת - יש פורום של נשות תקשורת חילוניות שאני כבר אומרת שאני רוצה לצרף את נשות התקשורת החרדיות.

עליזה לביא: לא יכול להיות שאתן לא תשבנה שם.

עליזה לביא: הנושא של בריאות, כל הוועדות שתהיינה גם עם השרה, צריך להיות פה ייצוג שלכן.

עליזה לביא: הנושא הזה של האמון ההדדי, אי אפשר להפריח אותו.

עליזה לביא: אני חושבת שצריך לחשוב איך עושים אותו.

עליזה לביא: צריך לחשוב לנצל את היחד הזה, ואולי גם להוסיף מבחוץ.

עליזה לביא: ויותר חשוב מהכל זה הנט וורקינג שלכן, כי אני יודעת שיש פה דברים שעלו על ידי חברות סביב השולחן שנשים לא מכירות, כולל משרדי ממשלה ומה שמשרדי הממשלה עצמם, מתוקף מעמדם, תפקידם, יכולים לסייע.

עליזה לביא: לא כולם מכירים ולא כולן מכירות, וכלה ב-.

עליזה לביא: את דיברת קודם על פרויקט שלך שאת רוצה.

עליזה לביא: אני לא יודעת עד כמה את מכירה את המקלטים הקיימים.

עליזה לביא: יכול להיות שאת מכירה, אבל אם את אומרת שצריך להוסיף, אז אנחנו צריכים גם לשמוע מה צריך להוסיף.

עליזה לביא: אני חושבת, לפני שנמשיך לשמוע, כי אני לא רוצה - - -

דניאלה גולן: אפשר להעיר מילה?

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: ממש לא.

עליזה לביא: יש פה נשים אחרות שלא דיברו.

עליזה לביא: אני מציעה שבתתי הנושאים, ואנחנו כמובן נוציא סיכום וכולן תקבלנה אותו, אבל אני הייתי מאד מאד שמחה אם תהיינה פה תת וועדות שלכן בנושאים שהזכרתי עכשיו, כדי לקבל ניירות עמדה.

עליזה לביא: ניירות עמדה לא צריכים להיות רחבים, אבל ניירות עמדה עם דגשים ועם סדר הדברים על פי חשיבות.

עליזה לביא: כי את זה רק אתן תדענה לעשות, הרבה יותר טוב ממני.

עליזה לביא: כלומר דברים בוערים.

עליזה לביא: תיכף נראה איך נעשה את זה, אנחנו בינתיים חושבות בינינו, אבל נמשיך סביב הנשים שיושבות מעבר לשולחן, בבקשה.

רינה כהן: שלום לכולם.

רינה כהן: שמי רינה כהן ואני משתייכת למעגלים, לשלושה מעגלים ששייכים למועצה הלאומית של נשים יהודיות.

רינה כהן: יש דבר כזה.

רינה כהן: אני משתייכת למועצת ארגוני נשים ושם אני יושבת ראש הוועדה לחינוך ומשפחה, ואני משתייכת למועצה הירושלמית שעדנה מובילה בעיר ירושלים, למעמד האישה.

רינה כהן: אני עצמי, מעבר להשתייכויות הללו, הקמתי את המועצה הציבורית להורים בישראל, ועל זה אני רוצה לדבר מילה אחת.

רינה כהן: המועצה הציבורית להורים בישראל כוללת את כל המרכיבים בחברה הישראלית.

רינה כהן: באמת יושבים מסביב לשולחן עגול, עם אג'נדה משותפת.

רינה כהן: לא מסכימים על הכל, אבל יש דיאלוג בין כל המרכיבים בחברה הישראלית, מאיפה שתגידו עד איפה שתגידו.

רינה כהן: כולם.

רינה כהן: אני רוצה לומר שתי מילים על מה שיש כאן ועכשיו, זה מה שחשוב בעיני.

רינה כהן: יש עוצמה אדירה בתוך החדר הזה.

רינה כהן: אני חושבת שמצווה על כולנו לחשוב איך אנחנו משתמשים בעוצמה הזאת כדי להעצים את כולן ביחד, נשים למען נשים, לא מול מישהו אחר, אלא למען עצמנו.

רינה כהן: הייתי מאד רוצה שתצא קריאה מהשולחן העגול הזה, ברוח הדברים שלך, יושבת ראש הוועדה, וברוח הדברים של חברת הכנסת שיצאה, על ברית נשית להעצמת נשים.

רינה כהן: לא נגד אף אחד אחר.

רינה כהן: בעד עצמנו.

רינה כהן: כי אם אנחנו רוצים שינוי בחברה הישראלית, ואנחנו כולנו רוצות שינוי בחברה הישראלית, עדינה, נכון?

רינה כהן: ממש.

רינה כהן: אנחנו צריכות אחת את השנייה ואנחנו לא יכולות לוותר על אף אחד.

רינה כהן: אנחנו צריכות אחת את השנייה.

רינה כהן: בואו נחשוב איך אנחנו יוצאים ובאמת משמיעים איזה קול משותף, לגבי הסוגיות שעל סדר היום זה מאה אחוז.

רינה כהן: אבל אני ברשותך רוצה להציע ולתרום את חלקי, אם אפשר, לתכנית אסטרטגית.

רינה כהן: זה שיש תקשורת ובריאות וזה, זה נכון.

רינה כהן: אבל כדי לאחד את הכוחות וכדי להשתמש בהן, כמו שנשים יודעות להשתמש בכוחות בצורה הכי יעילה והכי מועילה, הייתי הולכת לתכנית אסטרטגית, חמש שנים, לא יודעת כמה זמן, תכנית אסטרטגית למצב יותר נכון לגבי כל החברה הישראלית, את הנשים בתוך החברה, על כל הצבעים שלהן.

רינה כהן: ואז אנחנו באמת צריכות ברית.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

שפרה קרימלובסקי: שפרה קרימלובסקי.

שפרה קרימלובסקי: אלף אני נהנית לראות כאן כל כך הרבה נשים חרדיות, בגלל שלמעשה הייתי די פורצת דרך במגזר שלנו.

שפרה קרימלובסקי: אני בעלת משרד לתקשורת שיווקית, שזה היה המשרד הראשון שקם על ידי אישה, או בכלל קם משרד כמשרד.

שפרה קרימלובסקי: בשנת 1973, אחרי מלחמת יום כיפור, אני הקמתי ארגון נחל"ה, שראשי התיבות שלו – נשים חרדיות למען החיילים.

שפרה קרימלובסקי: אז מאז, כל כך הרבה עשייה שאני שומעת פה, אני באמת נרגשת.

שפרה קרימלובסקי: למעשה, אני רציתי להיות פה ואני תומכת במנוחה, מהסיבה שאני חושבת שקצת נוצר איזה שהוא בלגן במערכת היחסים בין המגזר החרדי ולשאר המגזרים.

שפרה קרימלובסקי: המגזר החרדי מרגיש מאד מאד מאוים על ידי הממשלה הנוכחית.

שפרה קרימלובסקי: יחד עם זאת, קצת התבלבלו היוצרות, לא בקרב המגזר החרדי, עם התמורות שחלו בו, מה שמוגדר החרדי החדש.

שפרה קרימלובסקי: המגזר גדל מאד, אבל עדיין ישנה קבוצה מאד גדולה של החרדי הישן, והחרדי הישן לא כל כך מהר יוכלו להפוך אותו ולדעתי גם בכלל לא יהפכו אותו, לחרדי החדש.

שפרה קרימלובסקי: והנה כך צריך להתחשב בחרדי הישן, בגלל שהחרדי החדש, כאשר החרדי הישן הסתגר ויאלץ להסתגר בגלל מה שהוא מרגיש מאוים, החרדי החדש יחבור אליו.

שפרה קרימלובסקי: אז כך שעל כל הדברים האלה צריך להתנהל מאד מאד בעדינות ומאד מאד בתבונה.

שפרה קרימלובסקי: ניתן.

שפרה קרימלובסקי: אבל צריך לדעת איך לעשות זאת.

עליזה לביא: תודה שפרה.

עדנה פרידמן: עדנה פרידמן, חברת מועצת עיר מירושלים, יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה.

עדנה פרידמן: דבר ראשון שעשיתי בקדנציה זה הקמת מועצת נשים עירונית, מתוך החשיבה שחייבים לזמן לשולחן מגוון כמה שיותר גדול כדי להגיע לחכמה המשותפת, ולראות עד כמה הדברים הם משותפים כדי לקדם דברים.

עדנה פרידמן: אני חושבת שראוי מתי שהוא גם לדון כדי לתת כלים יותר קונקרטיים לרשויות המקומיות, כי יש דברים שבאמת חייבים להיעשות פה בכנסת כחקיקה.

עדנה פרידמן: כל מיני פתרונות של חד הוריות שמקבלות פחות תנאים כשהן עובדות, כאילו שהמדינה מעודדת אותן לא לעבוד, ועוד כל מיני דברים שאני בטוחה שאת נתקלת בהם, וכאלה דברים שהרשויות המקומיות הן אלה שיכולות להיות יותר בקשר עם האוכלוסיות, הן מבחינת תקציבים, הן מבחינת יועצות לקידום מעמד האישה, מחלקות וכן הלאה, זה איזו שהיא נקודה שאני חושב שמתי שהוא ראוי לגעת בה.

עדנה פרידמן: עוד שתי נקודות שרק רציתי להציף.

עדנה פרידמן: בירושלים נכנס עכשיו, ואולי לזה התייחסו קודם בעניין של התעסוקה של גברים.

עדנה פרידמן: אז בזמנו אני הצפתי את הנושא הזה בתוך העירייה ואמרתי למה גברים, כאילו אם אתם מדברים על תעסוקת חרדים, צריך גם לנשים וגם לגברים, והבטיחו לי שזה לשניהם, אבל רק ראוי לבדוק, כי מה שהבנתי שאמרו שהשוויון המגדרי שעושים שם זה גברים חרדים ונשים ערביות.

עדנה פרידמן: אז הייתי בודקת את הנקודה הזאת, האם יש פה באמת - - -

לואיזה נמיצוב: זה נכון, החלטת ממשלה.

עדנה פרידמן: אז בעיני זה מה שמתאים פה לדיון הזה.

עדנה פרידמן: ונקודה אחרונה - - -

עליזה לביא: אנחנו צריכים לבדוק את זה, את מה שהיא אמרה עכשיו.

לואיזה נמיצוב: זו החלטת ממשלה.

עדנה פרידמן: אני זעקתי את הזעקה מיד כששמעתי את זה בתוך העירייה, אבל נשמע לי-, ואם יש פה את החיזוק של המשרד, אז זה המקום.

עליזה לביא: לואיזה, זו החלטת ממשלה?

לואיזה נמיצוב: כן, כן, יש לי אפילו את המספר.

עליזה לביא: טוב, עמליה תיכף תיגש אליך, בסדר?

עליזה לביא: תעדכני את עמליה בזה, אני רוצה לבדוק את זה.

עדנה פרידמן: נקודה אחרונה שהייתי רוצה להציף, במכללה החרדית עם עדינה בר שלום, החל מהשנה הזאת לא נותנים לבנות שלא באות מהחינוך החרדי, כלומר בנות שגדלו בחינוך נפרד, דתי, לאומי, חרדלי וכן הלאה, המדינה לא מאפשרת להן ללמוד שם.

עדנה פרידמן: ואם אנחנו רוצים לדבר פה על שבירת מחיצות, אז אני חושבת שחייבים להתייחס גם לזה.

קריאה: זה אותו דבר גם במכללות בבני ברק.

עדנה פרידמן: בכל מקום שיש לו את הבעיה הזאת.

עליזה לביא: זו סוגיה כואבת, מוכרת, אנחנו נבדוק אותה לעמוק בצורה רצינית.

עליזה לביא: אני גם מבינה את הרציו של המדינה, בדקתי את זה האמת באחת הוועדות שלי, אבל אני לא רוצה לפתוח את זה עכשיו.

עליזה לביא: אני רשמתי לי את זה.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

מירי בראון: שלום, קוראים לי מירי בר-און, ואני יושבת ראש הפורום לשוויון בנטל.

מירי בראון: קודם כל כאישה אני מאד מפרגנת ושמחה לשמוע את קולכן.

מירי בראון: אנחנו עוף מוזר פה מבחינתכן אולי, אבל דווקא זה אולי המקום להזכיר שבתור נשים, אימהות לילדים, מאד מאד היינו רוצות, אני וחברותי ומי שהקימו את הפורום לשוויון בנטל, שהיום נתפס כנאבק בנושא הגיוס של חרדים, ואנחנו לא נאבקים.

מירי בראון: אנחנו באמת מאמינים שכל אזרח כאזרח צריך לתרום, ויש לנו שוני בהשקפת עולם איך תורמים.

מירי בראון: אני חושבת שזה כן המקום שגם אתם תכירו אותנו, נשים, אימהות, עובדות, מפרנסות, עם אותן בעיות שיש לכל הנשים בכל מקום ובעולם בכלל, ותבינו שיש שני צדדים למטבע.

מירי בראון: ואולי דיברו כאן על פחדים, חששות, סטריאוטיפים וכל מה שאנחנו יודעים, אולי כשתשמעו את הצד שלנו, ששולחות את החיילים ולא ישנות בלילות, אולי אתן תבינו עוד משהו.

עליזה לביא: מירי תודה.

עליזה לביא: פשוט הזמן קצר ואני מבקשת שנקצר, שנוכל לסכם, אנחנו חייבים לסיים בשתיים.

לורה ורטון: שלום, אני פה בכמה כובעים, אחד אני גם מהפורום לשוויון בנטל, ואני אגיד בקצרה שלנו חשוב באמת להיות חלק מהשותפות ולהשתתף איתכן במאבק, שאני חושבת שזה לטובת כולנו.

לורה ורטון: אני חושבת שאם הציבור החרדי רוצה להשתלב, אז אי אפשר - - -

עליזה לביא: תודה, זו לא מטרת הישיבה.

עליזה לביא: תודה רבה, אני מבקשת - - -

לורה ורטון: רגע, יש לי עוד כובע.

עליזה לביא: אז הכובע השני, בבקשה, אני אשמע אותו.

לורה ורטון: הכובע השני, בתור חברה במועצת עיריית ירושלים, אני חברה בוועדה לקידום מעמד האישה עם עדנה, ובעניין של מלגות ותמיכה בסטודנטיות חרדיות, אני חושבת שזה נושא נורא חשוב.

לורה ורטון: אני יודעת, אני מרצה באוניברסיטה, וגם שם אין שוויון בהענקת מלגות ועזרה לתלמידות.

עליזה לביא: מה את יכולה לעזור לנו בזה?

עליזה לביא: את רק מעלה את זה כנושא או כמה?

לורה ורטון: אני מעלה את הנושא, ואני גם מוכנה בשמחה לעזור, להביא את זה למל"ג ולדיונים של סנט של אוניברסיטה.

עליזה לביא: תודה, אנחנו נכנס ישיבה בעניין.

לורה ורטון: דבר שני, לגבי תעסוקת חרדים וחרדיות, אני הייתי דווקא בישיבה של הוועדה של איילת שקד, והם ציינו, אני חושבת בחלקו אודות לעדנה פרידמן והמועצה שלנו בירושלים, שהם כן ציינו שהמרכז לתעסוקה יטפל גם בנשים חרדיות ולא רק, אבל זה שהדבר נאמר לא אומר שזה דווקא יתבצע.

לורה ורטון: אז אני חשובת שחשוב להשקיע בזה.

לורה ורטון: מדובר בהשקעה של חצי מיליארד שקלים.

לורה ורטון: אז אני חושב שמתוך החצי מיליארד צריכה להיות עזרה גם לנשים.

לורה ורטון: ודבר אחרון שמאד חשוב בעיני, שאני חושבת ש - - -

עליזה לביא: רק שנייה, מה זה המרכז הזה להכוונה תעסוקתית?

עדינה בר שלום: זה מכרז חדש שהוציאה הממשלה עם עיריית ירושלים.

לורה ורטון: זה מכרז של ועדת הכלכלה.

לורה ורטון: הם מקימים נדמה לי שמונה מרכזי תעסוקה בכל הארץ, המיועדים לחרדים ולחרדיות.

לורה ורטון: אין ספק שהדגש הוא על חרדים - - -

עליזה לביא: אבל יש עדיפות לנשים?

עליזה לביא: זה מה שאמרת עכשיו?

עליזה לביא: לואיזה, הבהרה.

לואיזה נמיצוב: לגברים חרדים יש עדיפות.

עליזה לביא: גם פה יש להם עדיפות?

לואיזה נמיצוב: גם פה, אבל מה זאת אומרת?

לואיזה נמיצוב: זה במלגה שמקבלים, בוואוצ'רים.

לואיזה נמיצוב: גברים חרדים עד 85% מעלות ההכשרה, ונשים 75%?

עליזה לביא: הבנתי.

עליזה לביא: אנחנו נעשה ישיבה נפרדת בעניין הזה.

עליזה לביא: תודה.

לורה ורטון: רגע, עוד דבר שמאד חשוב בעיני, וזה אני חושבת נושא - - - שדיברה כל הזמן במליאת ירושלים, נושא מאד כאוב שבהעסקה בעירייה, ולא רק בעיריית ירושלים, יש סולם של משכורות והגברים החרדים מקבלים הכרה בלימודים בכולל כשווה בגרות, ונשים לא.

לורה ורטון: כולן יודעות שנשים שיוצאות מסמינרים בעצם יש להן השכלה הרבה יותר רחבה ומקיפה, וחלק מהן גם לומדות משהו שווה לבגרות או למבחני סולד, שלא מכירים להן בזה.

לורה ורטון: אז הן מקבלות גם אם הן באותו תפקיד, נשים וגברים בעיריית ירושלים, הנשים מקבלות שכר יותר נמוך.

א.ש.: אני חושבת שאת עושה פה שירות מצוין לנשים חרדיות.

א.ש.: את עושה פה שירות מעולה לנשים חרדיות.

א.ש.: זה לא בסדר מה שקורה.

א.ש.: מצוין, כל הכבוד לך.

לורה ורטון: אגב, אני יזמתי בתוך העירייה בעצם, מכל מיני סיבות, סדרה של הרצאות על זכויות העובדים, יחד עם עמותת ידיד.

לורה ורטון: לא פרסמנו את זה והופתענו.

לורה ורטון: בכל מקום שכתבנו שעשינו הרצאה, במתנ"סים ברוממה, ברמת שלמה, היינו מוצפים, זאת אומרת הגיעו עשרות נשים והבנו ושמענו שאין שום גורם שמטפל במודעות לזכויות עובדים, או בזכויות עובדות בחופשת לידה במגזר החרדי.

לורה ורטון: אז ניסיתי להביא את זה לידיעת רשות התעסוקה בעיריית ירושלים, והם שילבו בימי עיון שהם עשו לנשים חרדיות משהו.

לורה ורטון: אני חשובת שצריכים לתת לזה הרבה יותר דגש, כי גברים הרבה יותר חשופים, מדברים.

לורה ורטון: גם הרבה מהגברים, או חלק מהגברים שעובדים, נותנים ייעוץ למגזר ונשים מקופחות הרבה פעמים ואפילו לא יודעות על כך.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: טוב, ממש פתחת לנו והארת לנו כמה נקודות שבאמת אני לא הכרתי ואנחנו נעזר בך, באמת תודה.

גילה אהרונסון וייס: אני באתי קצת באיחור אז לא הצלחתי להשתלב בסבב.

גילה אהרונסון וייס: שמי גילה אהרונסון, אני אם חד הורית לשלושה ילדים, ואני חושבת שאני מייצגת פה קצת מקבוצת אם הבנים.

עליזה לביא: כן, אבל אתם הוצגתם, הקבוצה הזאת הוצגה ויש פה - - -

ניקול דהאן: רק נושא אחד שעוד לא עלה, שהוא מאד חשוב.

ניקול דהאן: רק אותו, בקיצור, רק בקיצור.

גילה אהרונסון וייס: ד"ר ניקול דהאן היא למעשה המייסדת והמנחה של קבוצת סינגור, שזאת קבוצת נשים קטנה מאד בתוך הארגון, שקמה על מנת לנסות לקדם את החוק שנקרא חוק המזונות, שהוא חוק שלמעשה מי שהכי נפגעות ממנו הן 99% נשים.

גילה אהרונסון וייס: עכשיו, מדובר על כל הנשים החד הוריות, לאו דווקא החרדיות, אבל החרדיות החד הוריות הן אלה שיש להן בדרך כלל משפחות יותר גדולות, הן אלה שבדרך כלל החברה פחות תומכת, פחות נמצאת שם לעזור, ואז כתוצאה מזה, זו הקבוצה בעצם הכי מוחלשת בתוך קבוצת הנשים החרדיות - - -

עליזה לביא: גילה, אני מתנצלת, אבל זמננו קצר, הנושא הזה עלה, הנושא הזה רשום, אנחנו נקדיש לכך ועדה, אני מתנצלת.

גילה אהרונסון וייס: רק עוד מילה.

עליזה לביא: יש לי פה אנשים שלא הציגו, אני מתנצלת, אתן קיבלתן זמנן.

עליזה לביא: אני מתנצלת, את מארגון שהציגו אותו כמה וכמה.

עליזה לביא: אם יישאר זמן אני מבטיחה לחזור אליך.

גילה אהרונסון וייס: לא, לא, זה לא ארגון, אני רוצה לדבר על חוק המזונות שעל זה אנחנו עובדות, אם אפשר.

עליזה לביא: אנחנו נשב איתך בנפרד, רשמנו.

עליזה לביא: יש לי פה עוד ארגונים שלא הציגו את עצמם.

עליזה לביא: נרשם, אני מבטיחה שאנחנו נקדיש לכך זמן.

עליזה לביא: אם יישאר זמן נחזור אליך.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

עזריאל ענגל: שמי עזריאל ענגל, אני קצת מוזר ככה בין כל הנשים.

עזריאל ענגל: אני פיתחתי מודל שנקרא תחילה, זה פנים קהילתית.

עזריאל ענגל: בכל התכניות ראיתי הרבה שנים שיש המון תכניות לקידום התעסוקה, ותכלס כאשר אנחנו מסתובבים בתוך הקהילה לא רואים כלום.

עזריאל ענגל: יש מיליוני שקלים, מיליארדי שקלים ויש הרבה תכניות.

עזריאל ענגל: מי שרוצה באמת לחפש יכול להתקדם, יכול ללמוד.

עזריאל ענגל: אני למדתי בכוחות עצמי בבר אילן, מימנתי את זה, לא קיבלתי מימון ולא כלום.

עזריאל ענגל: אבל בכל אופן, אחד שרוצה להתקדם, באתי לאדמו"ר מבעלז, והרעיון לעבוד יחד עם ראשי הקהילה.

עזריאל ענגל: כי הרגשתי שראשי הקהילה קצת מרגישים קושי או איזה פחד לשלוח בחור, זאת אומרת אפילו לשלוח למכללות חרדיות.

עזריאל ענגל: באתי, יצרנו, התכנית מאד הצליחה, ודיברתי עם האדמו"ר לעשות רק לגברים חרדים, ודווקא להפתעתי הוא אמר שצריך גם לנשים.

עזריאל ענגל: הרעיון הוא אותו הרעיון של פנים קהילתי.

עזריאל ענגל: זאת אומרת לא לנסות להוציא את החרדים מהקהילה, אלא לנסות לבנות תכנית בתוך הקהילה, שכך הם יוכלו להשתלב.

עזריאל ענגל: מבחינת האדמו"ר מבעלז, הכל פתוח.

עזריאל ענגל: זאת אומרת פה מדברים כל כך על לשנות, ורעיונות יש כבר שם, זאת אומרת הם כבר מוכנים.

עזריאל ענגל: צריכים תכלס כלים ליצור קורסים, הכשרה ולקדם גם את הגברים וגם את הנשים בתוך הקהילות.

עזריאל ענגל: אז אפשר להעתיק את זה.

עליזה לביא: טוב, אז אתה יכול להיות הנציג שלנו אצל האדמו"ר מבעלז.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: תודה רבה רבה.

עליזה לביא: את מי לא שמענו?

עליזה לביא: כן, בבקשה.

יעל פליטמן: אני יעל פליטמן, אני עובדת בעמותת איתך.

יעל פליטמן: אנחנו עוסקות בזכויות של נשים מכל המגזרים, אבל אנחנו כאן היום בגלל שבשנים האחרונות יש לנו זרם בלתי פוסק ולא פרופורציונאלי של פניות מנשים חרדיות, בתחום של העסקה פוגענית, החל מפרקטיקות של אי תשלום שכר בכלל, וכלה באי תשלום זכויות פנסיה.

עליזה לביא: ולי רק דקה על הארגון, כי לא כולן מכירות את הארגון.

יעל פליטמן: אוקיי, עמותת איתך זה ארגון יהודי ערבי שעוסק בזכויות נשים בתחומים של דיני עבודה, דיור ציבורי וביטוח לאומי.

יעל פליטמן: יש לנו קו חם ונשים פונות אלינו ואנחנו מסייעות להן בחינם, בייצוג מול ערכאות.

יעל פליטמן: פשוט רוב העבודה שלנו היא עם נשים חרדיות, לא בגלל שבחרנו, אלא בגלל שהן הפונות המרכזיות.

תמי סלע: איך הן מגיעות אליכן?

יעל פליטמן: קו חם.

יעל פליטמן: יש לנו קו חם.

יעל פליטמן: עכשיו הן מגיעות כי אחת שומעת מהשנייה, בעיקר סייעות לגננות, שמועסקות בעמותות חרדיות שונות, החל מאגודת ישראל, כלה בעמותות שאף אחד לא שמע עליהן ברחבי הארץ.

יעל פליטמן: ואת כולן מאפיינת אותה בעיה חמורה, וגם כשהן מגיעות אלינו ואנחנו מספרות לנו על הזכויות שלהן, הן פוחדות לתבוע בצורה איומה.

יעל פליטמן: האיום הוא כלפיהן, הוא כלפי המשפחה שלהן, כי הן עובדות במקום שבו גם הילדים שלהן לומדים, וברוב המקרים זה מסתיים בכך שאנחנו לא יכולות לעזור להן, למעט יחידות סגולה אמיצות שנמצאות כאן היום, שהצליחו לצאת ובאמת לתבוע ולקבל את הזכויות שלהן.

יעל פליטמן: אבל זה המקרה החריג.

יעל פליטמן: אז זהו, רק שתהיו מודעות לזה.

יעל פליטמן: אנחנו פועלים בכל מיני מישורים, גם בכנסת, אבל בינתיים שום דבר לא השתנה בתחום הזה.

עליזה לביא: אנחנו נשב בנפרד, בסדר?

עליזה לביא: רשמתי לי.

עליזה לביא: אנחנו נלמד את הנושא לעומק.

עליזה לביא: יש פה מישהי שרוצה לתת עדות אישית?

חיה יוסוביץ: אני רק רוצה להגיד מילה אחת בהקשר הזה, שגם אנחנו כאימהות לילדים בגני אגודת ישראל צריכות, זה לא פייר שאנחנו נותנות את העיניים והאוזניים בפני המצוקות והעוולות שעושים לנשים האלה, שהן עושות עבודת קודש, מחזיקות את הילדים בתנאים לפעמים לא תנאים, ואני חושבת שזה חייב לבוא מהאימהות.

עליזה לביא: תודה.

רחלי גנות: אני גם רוצה להוסיף משהו.

רחלי גנות: דיברו על איך להגיע לעמותות האלה, אני מעולם לא שמעתי על עמותה כזאת.

רחלי גנות: צריך להזכיר פה נושא של - - -

עליזה לביא: רחלי, זה חלק מהרעיון של השולחן הזה.

רחלי גנות: נושא שלא עלה בכלל, שנשים חרדיות לא חשופות לאינטרנט, וכל הנגשת מידע, אם בנושא של בריאות, אם בנושא של זכויות, איפה נמצא כל המידע?

רחלי גנות: אנחנו רוצים למצוא משהו, אנחנו ישר ניגשים לאינטרנט.

רחלי גנות: הן לא חשופות לאינטרנט, הן לא רגילות לחפש דברים באינטרנט.

רחלי גנות: וגם נושאים של עמותות כאלה שעוזרות ותומכות, צריך למצוא את הדרך לייצר תחנות מידע ולהביא את המידע הזה לנשים האלה.

עליזה לביא: כן, תודה.

ורדית רוזנבלום: שלום, שמי ורדית רוזנבלום, אני עורכת דין וטוענת רבנית.

ורדית רוזנבלום: קודם כל רק בשביל להבהיר עד כמה הכינוס הוא לא מובן מאליו, הבת שלי כבר שרה את ההמנון, קטע ששייך לקייטנה שלה כבר כמה שבועות – גם אם קשה נשתוק ונחשה.

ורדית רוזנבלום: יש פה נושא באמת של גרושות חרדיות ומסורבות גט חרדיות שהועלה פה בכמה וריאציות, אבל יש פה עוד הרבה נקודות שצריך לדבר עליהן.

עליזה לביא: תודה ורדית.

י.ק.: שמי י.ק., יושבת ראש של ארגון הגננות חרדיות.

י.ק.: מהשטח שלי כאם וגננת, הדרת הנשים האמיתיות מתבצעת בתוככי מעונות היום וגני הילדים.

י.ק.: שם משתוללת הדרת הנשים במלוא עוצמתה, ואין פוצה פה ומצפצף.

י.ק.: מדובר בציבור נשים משכילות, אינטליגנטיות, שאפתניות, אמביציוזיות וממוקדות מטרה, אשר נאלצות לעבוד בתנאי שכר מחפירים ומשפילים אשר פוגעים באיכות חיינו.

י.ק.: במובן הכללי במובן שגם בהכנסה המשפחתית.

י.ק.: בשל חוסר מקומות עבודה לציבור נשים זה, אנחנו מקבלות על עצמו עבודות בכל תנאי, וגם אם בידינו תעודות גננות או הוראה, הן על פי רוב מצליחות להתקבל לעבודה רק במוסדות חינוך המתנהלים תחת עמותות ברובן של חינוך מוכר שאינו רשמי, כאשר מנהלי העמותה עושים במוסדות אלה ובעובדיהם כבתוך שלהם, משל היינו אדונים לעבדים נרצעים באמריקה שלפני מלחמת האזרחים.

י.ק.: למותר לציין, רוב מנהלי העבודה אינם מתחשבים במושגים כמו תעודת הוראה, תואר אקדמי או שנות ותק.

י.ק.: לכל אלה אין ביטוי כלל בתלוש השכר.

י.ק.: גם גננות בכירות וגם סייעות בשנות העבודה הראשונה, נחשבות בעיניהן כשוות ערך בעניין השכר, וכולן תזכנה לתשלום בסדר גודל של שכר המינימום והרבה פחות מתחת למינימום.

י.ק.: אין פלא שנשים רבות במגזר החרדי מעדיפות להישאר בבית, עם הבטחת הכנסה, מאשר לצאת ולסייע בפרנסת ביתן.

י.ק.: בחישוב פשוט מאד ניתן להגיע למסקנה שלאחר שמפרישים מהשכר הזעום שכר מטפלת עבור הילדים, כבר לא נותר ביד מעבר ל-1,000 שקלים.

י.ק.: עדיף אם כן להישאר בבית ולקבל הבטחת הכנסה.

י.ק.: אל תצפו שהגננות תתלוננה.

י.ק.: אנחנו חיות בצל איום מתמיד מצד המעסיקים, אשר דואגים להבהיר להן חזור והבהר, כי יש מספיק מועמדות אחרות במקומן, אשר מייחלות ומצפות לרגע שנפנה את המשרה שלנו.

י.ק.: כל ניסיון מצידן לשפר את תנאי עבודתן, סופו במכתב פיטורים ולרוב בלא פיצויים.

י.ק.: אלה שכבר מצליחות לעבוד בתנאים אלה, מרגישות ברות מזל והן מקבלות על עצמן כל תנאי, גם כשמדובר בהפרה בוטה של נהלי משרד החינוך.

י.ק.: ידוע לי, זה ברור, שישנם בעלי עמותות שחוששים מן החוק ולכן באופן רשמי מעבירים לגננות ולעובדות הסייעות את שכרן, כפי שמגיע בחוק, אבל בפועל הם תובעים מהן במפגיע להחזיר מדי חודש לידיהם במזומן 1,000 שקלים, באופן בלתי רשמי, ולא תפוטרנה מעבודתן.

י.ק.: עובדות רבות בגני הילדים מועסקות בתנאים אלה, ואין כל פיקוח על ההתעמרות המחפירה והמשפילה הזאת.

י.ק.: הכסף הגדול נמצא אצל הרבה מאד בעלי עמותות אשר חיים ברווחה כלכלית ובעושר בלתי נתפס, ללא כל פרופורציה לתנאי החיים של העובדות.

י.ק.: אם אכן רוצות אתן לעשות עבודת שטח, הדבר תלוי בכן, בנו כולנו.

י.ק.: אם אכן כל אחת נאמנה לתפקידה שלה כנציגי העם וכשליחיו, עצתנו ובקשתנו שתעבירו את פוקוס המצלמה אל מעונות היום והגנים, כי מה שתגלו שם בהחלט ניתן להגדירו כזוועה.

י.ק.: ניצול ותנאי חיים שעומדים בניגוד גמור לערכי הדמוקרטיה והשוויון בחברה.

י.ק.: אני מייצגת גם, אני אמא לבנות שיש להן תעודות בכירות בגני ילדים ובבתי ספר לחינוך לכיתות הנמוכות בבתי הספר.

י.ק.: אני מוכרחה לומר באופן אישי שיש לי בת ששנה שעברה עבדה בגן.

י.ק.: היא פתחה את הגן, היא סגרה את הגן.

י.ק.: שישה ימים בשבוע, עם חמישה ילדים קטנים, שישה ימים בשבוע כעובדת וכסייעת, כדי שהיא תוכל לזכות ב-4,000 שקלים לחודש.

י.ק.: ויש לי בת נוספת שהיא גם כן 15 שנות ותק ומספר שנים עובדת בעמותה כלשהי.

י.ק.: יש לה שכר של 3,300 שקלים, וזה לאחר שכתבנו גם מכתב ובקשה מאד חזקה.

י.ק.: זה היה 3,000 והם העלו לה את זה ל-3,300 שקלים.

י.ק.: כואב לי לראות את הנכדים שלי מורעבים.

עליזה לביא: תודה רבה רבה.

עליזה לביא: אנחנו נראה את הנושא ואנחנו גם נצא לסיור בשטח, נלך לראות את הדברים מקרוב.

עליזה לביא: לואיזה, הכל עובר אליכם, זה פיקוח שלכם.

עליזה לביא: התמ"ת מפקח, אני מבקשת שהדברים יועברו לשר, אני גם אפנה אליו באופן ישיר.

עליזה לביא: אני שומעת פה על עבירה על חוקי עבודה, על חוסר פיקוח.

עליזה לביא: אני לא מבינה איך הדברים האלה קורים.

עליזה לביא: זה ממש דבר שאנחנו חייבות להיכנס אליו מיד.

חנה קהת: עליזה, אני פשוט דואגת לי' שדיברה לפני כן, ואני אשמח אם זה יעשה בצורה הכי טובה, דיסקרטית, שי' לא תיפגע מזה.

עליזה לביא: לא, וודאי, אנחנו לא נשתמש פה בשמות של אף אחד.

י.ק.: אני כבר נפגעתי.

י.ק.: אני 4 שנים מנהלת ארגון והיות והקמנו את הארגון אני פוטרתי מהעבודה.

עליזה לביא: אינה, איך את עוזרת לנו?

אינה סולטנוביץ-דוד: האמת היא שבנושא של התעסוקה, העסקה פוגענית, אחת הבעיות הקשות היא שאין מתלוננות, שקשה למצוא דרכים לתקוף את זה בלי ראיות ובלי שום דבר.

אינה סולטנוביץ-דוד: את הנושא הזה של החרדיות אנחנו לא מכירות.

עליזה לביא: רק שנייה, אני רוצה להבין, איך יכול להיות שאת מכירה יותר מקרים ואינה לא מכירה בכלל?

יעל פליטמן: אני לא יודעת.

יעל פליטמן: אנחנו עבדנו הרבה שנים בשיתוף פעולה עם משרד של עורכות דין בבני ברק והרבה נשים פנו אליהן, ומשם יש לנו את הכניסה הזאת, כנראה.

יעל פליטמן: אנחנו ייצגנו גם את גברת י.ק.

יעל פליטמן: וגם את גברת שמחה בוסי בתביעה גם בבית הדין האזורי וגם הארצי, וניצחנו.

אינה סולטנוביץ-דוד: וגם אנחנו היינו מעורבות.

אינה סולטנוביץ-דוד: אנחנו הגשנו עמדה בתיק הזה, זו הייתה אפליה על רגע גיל, שפיטרו - - -

עליזה לביא: אבל למה את לא מובילה, למה הארגונים מובילים ולא המדינה?

אינה סולטנוביץ-דוד: אני רוצה רגע לעשות סדר בין שני הדברים.

אינה סולטנוביץ-דוד: יש נושא של העסקה פוגענית, שזה באמת חוקי עבודה, שזה אגף האכיפה ובעקבות הישיבה הזאת אנחנו גם נבדוק איתן איך אפשר למקסם את זה; ויש את הנושא של אפליה בעבודה, שאני הצפתי כאן, שאנחנו נשמח להיות יותר נגישות להנגיש את המידע.

אינה סולטנוביץ-דוד: בנושא של הגננות החרדיות, הנציבות כן הגישה עמדה והעמדה התקבלה בבית הדין בנושא של אפליה על רקע גיל, במקרה של שמחה בוסי ו-י.ק.

עליזה לביא: טוב, אני רוצה שאנחנו נעשה ועדה נפרדת, אנחנו צריכים ללמוד לעומק את העניין הכולל עם האנשים אצלכם במשרד, כי הכל תחת התמ"ת.

ענת שבתאי: אני רוצה לציין נקודה שקשורה לעניין של שכר, מטעם משרד הבריאות.

ענת שבתאי: אנחנו מעסיקים הרבה פעמים מרצים, מרצות לצורך פעילויות שאנחנו עושים, ואנחנו כפופים לתקשיר נציבות המדינה.

ענת שבתאי: כל התארים שהוזכרו פה לא מוכרים לצורך תשלום, והם תמיד נמצאים בדרגה הנמוכה של התקשיר.

ענת שבתאי: אין לנו אפשרות לשלם למרצים, כמו למשל רבנים או - - -

ורד פאר-סויד: אבל לא על זה דובר פה.

ורד פאר-סויד: מדובר פה על מטפלת שמבקשים ממנה לתת חלק מהמשכורת שלה, זו עבירה פלילית.

עליזה לביא: לא, היא מוסיפה.

עליזה לביא: מה שהיא אומרת זה שאם מגיעה אליה-, אבל למה, המכללות החרדיות כן מוכרות.

עליזה לביא: איזה עוד תארים יכולים להיות?

עליזה לביא: בסמינרים?

עליזה לביא: ההשכלה מהסמינר לא מוכרת?

קריאה: במשרד החינוך מלמדים אותם לתארים אקוויוולנטים, ואז שם זה לא מוכר.

ענת שבתאי: זה לא מוכר בתוך תקשיר של נציבות שירות המדינה, התארים האלה לא מוכרים.

עליזה לביא: לורה אמרה את זה על השכר בעירייה.

עליזה לביא: ענת, לגבי תכניות מיוחדות לנשים חרדיות במשרד הבריאות, יש דבר כזה?

ענת שבתאי: אנחנו עובדים עם מספר גופים שמכשירים, יש תכניות חדשות, גם במסגרת התכנית הלאומית לאורח חיים פעיל ובריא, וגם התחלנו עכשיו תכנית של הכשרה בנושא של מובילי קידום בריאות במערכת החינוך, יחד עם משרד החינוך, תחת רשת בית יעקב.

ענת שבתאי: יש יוזמות שהן יוזמות חדשות שאנחנו מנסים ובודקים את הנגישות שלהן, את הביקוש שלהן, ומשם אנחנו נלמד יותר.

עליזה לביא: אבל אני מבינה שהנושא בחיתולים.

ענת שבתאי: כן.

עליזה לביא: טוב, אז גם בנושא הזה אני רוצה לפנות לשרה, בנושא של בריאות נשים חרדיות.

עליזה לביא: אין לי פה מספיק נתונים, אני רואה שהשולחן הזה בכלל לא מציף את הנושא של הבריאות ואני רוצה ללמוד אותו לעומק.

דניאלה גולן: סליחה רק דקה אחת, הנקודה שכל הנקודות שדיברו כאן הן כל כך חשובות, אבל נקודת הנקודות, וזה מה שאני מנסה להילחם כבר 24 שנה וזה מה שאני עושה – זה איפה יהיה הלימוד התורני, הפנימי, העצמה הפנימית - - -

עליזה לביא: אני מבקשת, את דיברת, שמעתי, הבנתי, אני מבקשת לשמוע אנשים שעדיין לא דיברו, השעה חמישה לשתיים.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: כן, בבקשה.

ציפי כהן: קוראים לי ציפי כהן, אני מנהלת עסק קטן, אני גם פתחתי עכשיו בית ספר למקצועות האומנות.

ציפי כהן: אני מייצגת את הציבור הרחב, את אלה שרוצות להתפרנס בקטן, לא במקומות כמו טכנולוגיה וכאלה דברים, אלא במקומות של אומנות.

ציפי כהן: לא ראיתי בשום מקום שיש איזו שהיא הכרה בתחום אומנותי או משהו כזה.

ציפי כהן: הנשים בציבור שלנו, קודם כל גם מבחינת בתי ספר שבדיוק הזכירו קודם שלא מכירים בתארים של בתי יעקב, לא כל אחת יכולה מבחינת הבית שלה, הלך הרוח בבית, הלך הרוח של הציבור החרדי, ללכת וללמוד בכל מיני מכללות.

ציפי כהן: יש הרבה שרוצות, שסיימו סמינרים, שילמו על זה הרבה כסף, הן רוצות להתפרנס ממה שהן למדו.

ציפי כהן: יש כאלה שקיבלו כל מיני תארים בבית הספר, התחילו לעבוד אפילו 16 שנים במקצוע כמו תקשורת, ואחר כך פתאום באו עם דרישות חדשות ופיטרו אותן, כי הן לא יכלו לשבת וללמוד עכשיו עוד שלוש שנים בשביל לקבל כל מיני תארים שונים.

ציפי כהן: אני חושבת שגם על זה צריך לתת את הדעת, שנשים מהציבור שלנו מחפשות לעבוד גם באווירה שמתאימה לנו, ולא רק לצאת וללכת ולא כל אחת מתאימה להייטק וטכנולוגיה ומחשבים.

ציפי כהן: צריך למצוא לנו גם פתרונות בתוך המסגרת שלנו, כמו שדיברו על זה קודם.

ציפי כהן: צריך גם להכיר את הנקודות של הנשים שלנו, יש לנו הרבה ידע, הלימודים שלנו הם ברמה גבוהה, למרות שלא מכירים בזה.

ציפי כהן: יש לנו הרבה כישרונות שאין לציבורים אחרים, יש לנו אמפטיה לילדים, אנחנו גדלות בבתים עם הרבה ילדים, מגדלות הרבה ילדים.

ציפי כהן: יש לנו מוסר עבודה גבוה, ואין הרבה, זאת אומרת זה דברים שהן מעלות שיש בציבור שלנו, שחבל שלא מקבלים אותם ולא מציעים אותם לכל מיני מקומות אחרים.

עליזה לביא: תודה, תודה.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: כן גברתי, בבקשה.

אודל הורוביץ: לי קוראים אודל (יעל) הורוביץ.

אודל הורוביץ: אני באתי לייצג את בעלי התשובה בעיקר.

אודל הורוביץ: אני 23 שנה בעלת תשובה, אני אימא לעשרה ילדים.

אודל הורוביץ: אני בדרך כלל נוהגת להגיד שהתואר הראשון שלי זה בגידול ילדים והתואר השני שלי זה בגידול נכדים, כבר יש לי ארבעה נכדים, שיהיו בריאים.

אודל הורוביץ: רציתי להציג את הקושי של הדור השני של בעלי התשובה, זאת אומרת את הילדים של בעלי התשובה, שבדרך כלל הם לא מצליחים להשתלב, מאד קשה להם, יש המון המון נוער נושר ובנות נושרות, וזה בעיקר הרבה מבעלי תשובה.

אודל הורוביץ: אחד הדברים שהעלו פה זה למשל, ויש שני קשיים.

אודל הורוביץ: אחד זה ההשתלבות, בנות שלא מצליחות להשתלב בסמינרים, אז אחר כך הן מוצאות את עצמן בדרך כלל ברחוב.

אודל הורוביץ: אני הייתי מדריכה של בנות נושרות במשך איזה שלוש שנים, בנות שלא השתלבו בסמינרים וניסיתי לעזור להן.

אודל הורוביץ: רציתי גם באופן אישי להציג את הקושי של הילדים שלי, שיש לי עכשיו בן ובת, והזכירו את זה, אבל אני רק רוצה קצת לחזק את זה, כי כולם פה בעלי תפקידים, ואני יותר רוצה לדבר מהשטח, לא רק על עצמי.

אודל הורוביץ: אני פשוט קצת לא רגילה לדבר בכזה פורום גדול, אבל אני פעילה, אני מכירה בשטח אין ספור משפחות ואין ספור נערות שהצלתי אותן מהרחוב, והיום הן הקימו משפחות והן כבר הצליחו להשתקם.

אודל הורוביץ: אין סוף משפחות שעברו אצלי, והקמתי גם אין סוף מסגרות, מה זה אין סוף, הרבה מסגרות לבעלות תשובה ומסגרות לנערות נושרות.

אודל הורוביץ: רציתי יותר להציג, ואולי אין עכשיו זמן, אבל לדבר איתך יותר, אני יותר מכירה את השטח.

אודל הורוביץ: כולם פה הם אנשים בעלי תפקידים, אבל אני מכירה את השטח ממש.

עליזה לביא: איפה את גרה?

אדל הורוביץ: בירושלים, ברחוב עידו הנביא, מוסררה.

אדל הורוביץ: דבר אחד באופן אישי, על העניין הזה שדיברו על לימודים.

אדל הורוביץ: אז עכשיו הבן שלי למשל רצה, דחפתי אותו וגם הוא מרצונו רצה ללכת ללמוד מקצוע, מסלול של ביו טכנולוגיה.

אדל הורוביץ: אז יש את מכללת הדסה, שהיא עובדת יחד עם לומדה, ששם ברוך השם נותנים להם מלגות, לבחורים, ובאמת לא רק שהוא מקבל מלגה, שמממנת לו את כל הלימודים, הוא גם אפילו מקבל משכורת.

אדל הורוביץ: אבל הבת שלי, שאני עכשיו רוצה לעודד אותה גם שתלמד ושיהיה לה מקצוע, כדי שהיא לא תעבור את המסלול הקשה שאנחנו עברנו, ושהיא תוכל באמת לפרנס את עצמה ולגדל ילדים בכבוד, אז אין מלגה.

אדל הורוביץ: באמת מה שאמרו פה, אין מלגה לבנות, והיא עברה כמה מכללות והיא רוצה ללמוד.

אדל הורוביץ: הם ילדים פקחים מאד, הילדים שלי, ברוך השם והם יכולים ללמוד, אבל איך אנחנו יכולים לממן את זה?

אדל הורוביץ: זה פשוט בלתי אפשרי, ועל זה אני יכולה לדבר בלי סוף.

עליזה לביא: תודה, תודה, נרשם אצלנו הנושא.

עליזה לביא: כן, מי עוד לא דיברה, או לא דיבר?

שמחה בוסי: אני שמחה בוסי, מי שמכיר מהאינטרנט תיק בוסי, ונציגת הגננות, עם י.ק.

שמחה בוסי: אני מתפלאת שאומרים – אנחנו לא מכירים.

שמחה בוסי: השם שלנו מופיע באינטרנט וכולם מכירים את המלחמה שלנו, על האפליה הנשים, ומשרד החינוך יודע, וחברת הכנסת שלי יחימוביץ יזמה לנו הרבה פגישות כאן בוועדת החינוך, והמלחמה היא עד אין ספור.

שמחה בוסי: ובאמת הגענו למצב, הגננות פוחדות בעקבות מה שאנחנו עברנו, כי בגלל שהקמנו את ארגון הגננות אז הם סגרו לשתינו את הגנים, ממש, אפילו שההורים שלנו נאבקו - - -

א.ש.: איזה ארגון סגר?

שמחה בוסי: רשת הגנים של אגודת ישראל.

שמחה בוסי: רשת הגנים של אגודת ישראל יש לה הרבה גנים בכל הארץ והסיפור שלנו כמובן גרם להרבה בעיות בארץ והרבה גנים נסגרו והרבה גננות עברו לסקטורים אחרים, בעקבות כל הסיפור שלנו.

שמחה בוסי: ובעקבות זה גם הרבה גננות פוחדות.

שמחה בוסי: בשנת 2007 הורידו את השכר לשכר מינימום, אז כל הגננות כבר היו חרדות, הצטרפו אלינו לארגון.

שמחה בוסי: ברגע שהרשת העלתה את השכר כי בית המשפט לא התיר להם להוריד את השכר לשכר מינימום, אז הגננות נשארו, מסכנות , אין להן במה להאכיל את הילדים.

שמחה בוסי: כל אחת אומרת: שמחה, אנחנו רוצות להיות איתכן, אבל אנחנו לא יכולות להמשיך איתכן את המאבק, בגלל שאין לנו במה להאכיל את הילדים.

שמחה בוסי: ואני לא יכולתי שכולן יסבלו יחד איתי.

שמחה בוסי: אני עצמי הייתי שנתיים ממש בחובות גדולים בבנק, בעקבות זה שהמשכורת לא נכנסה והבנק לקח לי את הוויזה ובעלי נכנס לפתוח חשבון סגור כדי לכסות את החוב, וגם אני אותו דבר, ואי אפשר היה להמשיך.

שמחה בוסי: בעלי עבר אירוע מוחי כתוצאה מכל המצב הזה.

שמחה בוסי: היום הוא אדם נכה על כיסא גלגלים.

שמחה בוסי: אני גם לילד חריג וביקשתי והתחננתי, אני רוצה להמשיך את העבודה, אני גננת מוערכת.

שמחה בוסי: אני לא רוצה לספר הרבה על עצמי, יש מי שידבר, אבל שתבינו למה הגננות פוחדות, וזה לא רק הגננות.

שמחה בוסי: הרבה הרבה סייעות והרבה משפחות פוחדות לדבר, כי אחרת הבעל יפוטר מהכולל, הבעל יפוטר מהעבודה, ואז לא יישאר למשפחות האלה.

שמחה בוסי: למשרד החינוך יש חלק גדול בעניין הזה.

שמחה בוסי: משרד החינוך נתן להם כסף וסגר עיניים למה שהם עושים.

שמחה בוסי: הם כיסו להם כל מיני חובות, ואין סוף לעניין הזה.

עליזה לביא: תודה שמחה, תודה רבה רבה.

עליזה לביא: לפני שאני מתחילה את הסיכום, אני רוצה להציע ולפנות לארבע נשים כאן – לאינה, ללואיזה, לענת וללורה.

עליזה לביא: אני הייתי מאד מאד מבקשת מכן לקחת פה, או שנשים תבחרנה להצטרף אליכן, ולהגיש עד עוד שבועיים נייר עמדה או נייר עבודה בנקודה שלך אינה, לגבי תעסוקה, כל הדברים ששמענו כאן.

עליזה לביא: אני את שלי אעשה, אבל אני צריכה את הייעוץ המקצועי שלך, מה אנחנו יכולות לעשות, לפחות עם הנושאים הבוערים והפוגעניים ששמענו כאן סביב השולחן.

עליזה לביא: אז אינה תרכז את הנושא של תעסוקה ושל פגיעה בתעסוקה, בכל מה שקשור.

עליזה לביא: אם יש פה נשים שמוכנות לעזור ולנסח את הנייר הזה, אז אינה היא כתובת אחת.

אינה סולטנוביץ-דוד: בסדר, רק צריך לקחת בחשבון שזה באמת עוד אגפים במשרד הכלכלה, אז צריך - - -

עליזה לביא: תשאירי לי את זה, בסדר?

עליזה לביא: אבל אני חייבת מהמקום הזה שאת מתמחה, אין מישהו יותר מבין ממך.

עליזה לביא: שמענו פה סיפורים איומים.

עליזה לביא: אני חייבת את הזווית המקצועית שלך כדי לראות איך אני מתחילה בכלל.

עליזה לביא: לואיזה, את שומעת פה דברים איומים.

עליזה לביא: אתם מפקחים על הגנים הללו.

לואיזה נמיצוב: אני מהאגף להכשרה מקצועית.

לואיזה נמיצוב: אני מייצגת את האגף להכשרה מקצועית.

עליזה לביא: אבל מבחינתי את משרד הכלכלה.

לואיזה נמיצוב: אני יכולה להעביר.

עליזה לביא: אני אעביר, אני אדבר עם השר, אבל אני רוצה לבוא עם נתונים.

לואיזה נמיצוב: זה משרד החינוך.

עליזה לביא: לא, זה לא חינוך, חינוך לא מפקח על זה, זה משרד הכלכלה.

עליזה לביא: זו הבעיה שלנו, זו הבעיה שרצינו לחלץ ולהעביר את זה לחינוך ולא הצלחנו.

לואיזה נמיצוב: עליזה, יש לנו אגף למעונות יום ומשפחתונים במשרד.

לואיזה נמיצוב: אפשר להעביר אליהם.

אינה סולטנוביץ-דוד: עליזה, יכול להיות שזה כן משרד החינוך, כי זה מוסדות לא מוכרים ומשרד החינוך מעביר להם תקציבים.

עליזה לביא: מי פה ממשרד החינוך?

רחל סולימאן: אני מפקחת.

עליזה לביא: אבל את לא שייכת לתחום.

רחל סולימאן: אני שייכת לאגף.

עליזה לביא: אז מה את אומרת על כל מה שנאמר פה?

עליזה לביא: מה קורה?

עליזה לביא: את מפקחת על הגנים האלה?

רחל סולימאן: לא, אני מפקחת על בתי הספר.

רחל סולימאן: אני מפקחת באגף המוכר שאינו רשמי, שאוטוטו הופך להיות מחוז חרדי, על בתי הספר העל יסודיים, תיכונים.

עליזה לביא: מי מפקח על הגנים?

רחל סולימאן: יש לנו צוות של פיקוח.

עליזה לביא: במשרד החינוך?

עליזה לביא: טוב, אז אני - - -

קריאה: גם מעונות?

רחל סולימאן: מעונות זה התמ"ת.

עליזה לביא: אז של מי זה?

עליזה לביא: זה של הכלכלה.

עליזה לביא: זה של החינוך?

רחל סולימאן: לא, יש אגף במשרד שלנו.

עליזה לביא: האגף שלך אחראי על הגנים של אגודת ישראל?

רחל סולימאן: של ויצ"ו ונעמ"ת.

יעל פליטמן: אגף המוסדות ...

יעל פליטמן: במשרד החינוך, מעביר תקציבים לעמותות והעמותות מחלקות את הכסף לנשים.

יעל פליטמן: בכל התביעות שלנו אנחנו תובעות גם את משרד החינוך, כי הוא לא מפקח לאיפה מגיע השכר שלהם.

לורה ורטון: אפשר רק לחזק שני דברים?

לורה ורטון: הרבה מהדברים כאן הם כן שייכים למשרד הבריאות ולא במקרה לא יודעים.

לורה ורטון: הייתה בעיה במשך עשרות שנים אני חושבת, של חוסר פיקוח בכלל בחינוך החרדי.

לורה ורטון: חלק מהציבור החרדי בעצם ראה בזה איום, כי למדו מה שרצו ונתנו להם חופש פעולה, אבל מי שנפגע בזה הרבה פעמים זה באמת אנשים או עובדים במערכת, כי כמו שלא היו פקחים בליבה ובכל הדברים שמדברים עליהם, גם לא היה פיקוח על העובדים ועל העובדות בצהרונים ועל עובדי הצהרונים.

לורה ורטון: אז נכון לעכשיו, עם טרכטנברג, הדברים אמורים להיות תחת הפיקוח של משרד החינוך, אבל אין מספיק פקחים, ואני חושבת שזה צריך להיות אחד מהדרישות הראשונות, שיהיה פיקוח.

לורה ורטון: כי אין פיקוח, גם לא של משרד החינוך ולא של זה.

עליזה לביא: כן, טוב, תודה.

עליזה לביא: משרד הבריאות, אנחנו נקיים ישיבה עם השרה בנושא של בריאות נשים חרדיות.

עליזה לביא: אנחנו נעבוד על הנושא הזה.

עליזה לביא: יש כמה וכמה נושאים ויש גם נתונים שאנחנו לא מצליחים לקבל.

עליזה לביא: אז אנחנו בישיבה הבאה שלנו עם השרה נקדיש חצי מהישיבה לנושא של נשים חרדיות.

עליזה לביא: אז כבר תעבירי את זה, אנחנו נדבר עם אורית בוצר ואנחנו נכין את הישיבה הזאת.

עליזה לביא: לגבי לורה, בנושא של השכלה, אני אשמח אם תעזרי לנו לרכז את כל הנושא הזה של האפליה במלגות ובכל מה שקשור להעצמה ובהכרה בכל הדברים ששמעתי אותם כאן עכשיו, בהשכלה של נשים חרדיות שלא מוכרת גם לא לענייני שכר וגם לא לענייני מלגות.

לורה ורטון: זה קצת קשה למצוא מי שאחראי, אבל אני בשמחה.

עליזה לביא: בסדר, אני אשמח מאד אם תוך שבועיים-שלושה, עד לאחד בספטמבר לפחות, כך שנוכל את החודש של החגים, לפני שהכנסת מתחילה את העבודה שלה, לאחר החגים, להכין את הפניות שלנו.

עליזה לביא: אני מבטיחה בנושאים הבוערים, שגם רשמנו ואת חלקם אני אזכיר כאן עכשיו, בסיכום הישיבה.

עליזה לביא: אנחנו נתחיל לטפל בהם, אבל אני שוב חוזרת ואומרת, זאת הייתה ישיבה ראשונה.

עליזה לביא: אנחנו גם לא ידענו למה לצפות ועשינו בישיבה המכינה שלנו רשימת נושאים, אבל היא אולי רבע ממה שעלה כאן.

עליזה לביא: אני יודעת שלא על הכל דיברנו, אני יודעת שיש נושאים שאפשר היה להרחיב וכל אחת באה באמת עם עולם הערכים שלה.

עליזה לביא: אני שומעת פה דברים שאת מנסה להוביל ואני שותפה מלאה להם, אבל זה לא השולחן הזה.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לעשות עוד מפגשים ועוד דברים.

עליזה לביא: הנושא שאת מובילה זה ממש ועדה נפרדת שכבר יש לנו תאריך לנושא, של בכלל כל ההעצמה בבתי הדין.

עליזה לביא: יש לנו רצון להכניס עוד נשים גם כיועצות.

עליזה לביא: אז אנחנו ממש רוצות לראות בך שותפה מלאה לנושא הזה של כל מה שקשור בכלל לעולם ההלכתי, כולל השכלה של נשים ואיך אנחנו מעצימות.

עליזה לביא: אנחנו עושות לזה ישיבה נפרדת ואני מאד מאד רוצה שתהיי חלק דינאמי ואינטגראלי בוועדה האת.

עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה מברכת את המשתתפות בישיבה על הגעתן ועל תרומתן.

עליזה לביא: הוועדה רואה בישיבה הזאת כישיבת פתיחה, ישיבה ראשונה להיכרות ולהעלאת הנושאים העיקריים והבעיות הגדולות של נשים חרדיות.

עליזה לביא: הוועדה תקדיש ישיבות נפרדות נושאי תעסוקת נשים חרדיות, השכלה, הכשרה מקצועית, בריאות, אלימות, ומבקשת מהנשים המשתתפות בדיון להעביר לה ניירות עמדה, מעבר למה שביקשתי כרגע מארבע הנשים שיובילו וירכזו, וגם אתן.

עליזה לביא: אנחנו ניסינו עכשיו לעשות פה גם רשימות, גם של אימיילים, ואריאלה מרכזת הוועדה שלנו תוכל לעזור לכן, גם לפנות אל נשים ששמעתן ולא הספקתן לרשום את השם, ועוד.

עליזה לביא: אז היא תעביר ותסייע.

עליזה לביא: וגם מכן, לא הכל הסתפקתן לומר, אבל כל פנייה שתגיע אלינו, אני מבטיחה לכן שכשיש לנו פנייה אנחנו בודקות אותה עד הסוף.

עליזה לביא: אז אנחנו צריכות פניות.

עליזה לביא: הנושא הזה של גננות ושל עיוותים ושל עוולות - - -

גליה סברסוב: איך פונים?

גליה סברסוב: זה לא כל כך ברור איך פונים.

גליה סברסוב: כי למשל אם יש לי דברים שאני רוצה לפנות, אני לא כל כך יודעת.

עליזה לביא: יש את אריאלה, אנחנו נשלח לכן את האימייל שלנו ואתן תחזירו לנו אימיילים.

עליזה לביא: איך קיבלת הזמנה לכאן?

גליה סברסוב: קיבלתי אימייל, אבל לא קיבלתי תגובות.

גליה סברסוב: אם אני מחזירה אימיילים, אני לא מקבלת תגובות.

עליזה לביא: אז תגישי אחרי זה לדבר עם אריאלה, בסדר?

עליזה לביא: מטבע הדברים עלה כאן מספר רב של נושאים שרבים מהם, כמו שאמרתי, דורשים טיפול מעמיק.

עליזה לביא: אנחנו נתחיל בדברים הבוערים ובדברים שיש לנו את הידע הבסיסי.

עליזה לביא: גם היועצת המשפטית שלנו, תמי, תלווה אותנו לעומק.

עליזה לביא: אין ספק שיש פה דברים שהם גם אלף מודעות, שאנחנו לא ידענו.

עליזה לביא: דברים שהם עבירה על החוק, אז אנחנו נפנה למי שצריך בעניין של עבירה על החוק, אבל גם נושאים של חקיקה, שיש פה נושאים שצריך לבחון בעיניים של מחוקק, איך בעצם אנחנו יכולים לבוא ולעזור בזווית הזאת.

עליזה לביא: אנחנו נדאג לגייס את הגורמים הרלבנטיים.

עליזה לביא: אני חושבת שצריך לדבר ואמרתן את זה בעצמכן, על כל המפגש שנוצר כאן סביב השולחן, של לדעת ולהכיר עוד נפשות ועוד ארגונים שפועלים ולנסות ולהיעזר בתוך הקהילה עצמה.

עליזה לביא: כל אחת מאתכן היא חלוצה, פורצת דרך.

עליזה לביא: אני מאד מעריכה את ההגעה לכאן היום.

עליזה לביא: יש גם נשים שעתידות אולי לשלם גם מחיר אישי על עצם ההשתתפות בישיבה הזאת, על הדברים שנאמרו.

עליזה לביא: אנחנו מבחינתנו לא נשתמש בשמות, אלא אם כן תאפשרו לנו את זה.

עליזה לביא: גם פניות שמגיעות אלינו, למשל ניתן עוד דוגמא, הגיעה אלינו פנייה שאנחנו עוד שבועיים יוצאות לסיור באחד המקומות היותר קשים פה בחברה הישראלית, אנחנו לא משתמשות בשם.

עליזה לביא: אנחנו כן משתמשות במידע הקשה שהעובר לוועדה ואנחנו יוצאות לסיור ואנחנו גייסנו לכאן את אחד השרים הבכירים בממשלה שיסייע בידינו, אבל אנחנו לא חושפות שמות, אם אנחנו מתבקשות שלא לעשות את זה.

עליזה לביא: אז תסייעו לנו.

עליזה לביא: אנחנו נשתדל להעביר את כל מה שיש בידינו וכמובן לסייע.

עליזה לביא: אנחנו נתכנס מיד בחודש הראשון שלאחר ההתכנסות של מושב החורף.

עליזה לביא: בחודש הראשון אנחנו נקיים ועדת המשך של הוועדה הזאת, אבל אני אשמח מאד, תוך שבועיים שלושה, לקבל את הניירות שלכן, של ארבעתן, ואם יש פה עוד נושאים, אז בבקשה תעבירו אלינו.

עליזה לביא: תודה רבה.

חנה קהת: אפשר משפט סיכום?

עליזה לביא: בבקשה.

חנה קהת: בזכות נשים נגאלו ישראל, ובזכותן עתידים להיגאל.

עליזה לביא: תודה רבה לכן, צהריים טובים, המשך יום טוב וקיץ טוב.