ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 49, 2014-01-05 13:00

יואל רזבוזוב: יש ועדת חריגים של משרד הפנים שהיא צריכה - - -

<רן מלמד: אבל יש כאלה שיש להם כבר מכתבים.

<רן מלמד: אני מחזיק אצלי מכתבים שמאשרים את - - -

יואל רזבוזוב: תפנה את זה לוועדה, אנחנו נבחן את המכתבים.

<רן מלמד: אני אשמח להפנות אליכם, כי המשפחות קיימות, המשפחות מחכות, יש אישורים להביא אותם.

אברהם מיכאלי: ממי המכתב?

<רן מלמד: ממשרד הפנים, מרשות ההגירה.

<רן מלמד: אישור להביא אותם.

<רן מלמד: ולא מאפשרים להם לעלות.

<יונה ביטמן פרלסון: יש עוד משהו, זה לא רק כאלה שיש להם אישור.

נסים זאב: זה כמו זכאי משרד השיכון, אתה זכאי לדירה, אבל תחכה לדירה.

יואל רזבוזוב: לא, יש כסף להביא והכול, צריך לראות בדיוק מה הבעיה.

יואל רזבוזוב: תעבירו.

<יונה ביטמן פרלסון: העניין הוא שזה לא רק כאלה שקיבלו אישור.

<יונה ביטמן פרלסון: יש כאלה שזה חצאי משפחות.

נסים זאב: זה בעיקר, אנחנו מכירים את ה - - -

<רן מלמד: מה שהטריד אותי זה אלה שיש להם אישורים ולא נותנים להם לעלות.

נסים זאב: כן, מכירים אתזה.

<יונה ביטמן פרלסון: יש עוד נושא שהוא מאוד מאוד כאוב, זה נושא שקשור לדיור גם, שנקרא נוהל פירוק זכאויות.

<יונה ביטמן פרלסון: נוהל פירוק זכאויות, בעיקר זה בא לידי ביטוי אצל עולים מחבר העמים, שהם משפחה רב דורית, היו מתגוררים יחד ואז הם נטלו משכנתא יחד, כהורים קשישים והצעירים יותר, בשלב מסוים הם עברו תהליך של ישראליזציה, אני קוראת לזה, והם החליטו להיפרד, ואז הם פנו לבנק לסלק את המשכנתא - - -

נסים זאב: אז יש להם זכאות.

<יונה ביטמן פרלסון: זה רכיב זכאות, ויש שם מענק מותנה ל-15 שנה, להחזקת משכנתא של 15 שנה.

<יונה ביטמן פרלסון: במידה שהם מכרו לפני המענק לא הופך למענק אלא חלק מההלוואה.

<יונה ביטמן פרלסון: כשהם הלכו לבנק למכור ולסלק את המשכנתא, אף אחד לא טרח להגיד להם, 'תקשיבו, אתם מסלקים את כספי הבנק, אבל אתם עדיין חייבים כספים של משרד השיכון', של המדינה.

<יונה ביטמן פרלסון: לימים, כשאותו קשיש, ויש פה גברת כזאת, ניצולת שואה אפילו, רוצה לקבל הוסטל או סיוע בשכר דירה, כי הם הרי לא שילמו פה ביטוח לאומי מעולם וכו', שולפים פתאום את הרשימה השחורה ואומרים 'אתם לא'.

<יונה ביטמן פרלסון: עד שרן לא עשה מאבק, וגם זה, הם אמרו 'טוב, יש פתח, אם היא ניצולת שואה, אז אנחנו נאפשר', אבל הם ידעו כל הזמן שהיא ניצולת שואה.

<יונה ביטמן פרלסון: במכתבים היה רשום שמדובר בניצולי שואה.

<רן מלמד: אני יודע שאתם קצרים בזמן, אז אם יש שאלות או בקשות.

<ריטה: יש לי בעל שהוא חולה אפילפסיה, שקיבלנו זכאות לדיור ציבורי ושם היה רשום במפורש שאנחנו זכאים או לדירה עם מעלית, אישור מרופא, או לדירה קומה ראשונה.

<ריטה: משרד השיכון היה שולח לנו דירות לראות, כל הזמן שאמור היה להסתיים התוקף, בקומה שלישית.

<ריטה: ואז אני באה אליהם ואומרת 'תשמעו, יש לי בעל חולה אפילפסיה, הוא חולה בכל זמן, בכל מקום, אנחנו לא יכולים להתמודד עם הדברים האלה', זה היה עובר ואז היה סירוב, כשבעצם לא סירבתי לכלום.

<ריטה: היו שולחים לי סירוב.

<ריטה: לא חתמתי על שום דבר, לא הלכתי גם לראות את הדירה, כי אמרתי להם שאני לא יכולה לעלות לקומה שלישית.

<ריטה: הם עשו לי את זה שלוש פעמים ברצף.

<ריטה: גם את הכסף של הסיוע בשכר דירה לא רצו לתת לי, עד שעמותת ידיד לא התערב.

<ריטה: גם את הדיור לא רצו לתת לי, הורידו אותי משם לגמרי, אמרו ש'את כבר התחלת לעבוד, את לא זכאית.

<ריטה: גם אם את עובדת 50% משרה, את לא זכאית' נכנסתי לעמותת ידיד, עוד הפעם אמרתי, 'יונה, זה הולך ומחמיר, אני לא מקבלת דירה, הבת שלי הולכת להיות בת 21, אני כבר לא אזכה לראות דירה', אין לנו את האופציות לדברים האלה, יש לו נכות ולא נותנים לנו כלום.

<ריטה: יש לו 100% נכות ורק כשעמותת ידיד נכנסה לתמונה והלכנו למשפט ורצו להעביר את הוועדה, הם אמרו שהם לוקחים את זה בחזרה, אישרו לנו דירה, הביאו לנו דירה בזכות עמותת ידיד ועכשיו הייתה לי תקופה קשה מאוד כלכלית, ושנה וחצי הם החליטו שלא משלמים לנו סיוע בשכר דירה, ואז זה היה סיוע בשכר דירה מוגדל, לא נתנו לנו, לא את זה ולא את זה, וגם על זה הם נלחמים שנקבל רטרו ולא קיבלנו תשובה כבר ארבעה חודשים.

<ריטה: אפילו אמרו שזו חוצפה שאני דורשת דבר כזה.

<ריטה: הם לא ידעו להתמודד עם זה, הם לא ידעו להכיל את זה.

<ריטה: זה היה משהו, שאם עמותת ידיד לא הייתה נכנסת, אני היום - - - אני הגעתי למצב נפשי ירוד, יש לי מסמכים.

<ריטה: אין לך כסף, יש לך בעל חולה ואתה מתמודד עם משהו שהילדים ראו אותו ולא מדברים איתו חודש ימים.

<ריטה: ואמרתי להם, 'תיכנסו לבית שלי, תראו איך אני מתנהלת, תראו על מה אתם מדברים'.

<ריטה: לא היה למי לפנות.

<ריטה: אם לא היה לי את יונה ואת עורכי הדין.

<ריטה: אני אומרת שזו עבודת קודש.

<רן מלמד: ריטה, תודה.

<ריטה: עבודת קודש, ותודה.

יואל רזבוזוב: בגלל שאנחנו ממש קצרים בזמן, קודם כל אני יכול להגיד, מה שאני רואה כאן, אני שמעתי על עמותת ידיד, אבל כשאתה מגיע למקום ואתה רואה, ואתה רואה את הכמות והערימות של הדפים והמסמכים על השולחנות, אנחנו רואים איזו מלאכה אתם עושים, שזה באמת דבר קדוש ומבורך.

יואל רזבוזוב: אני חושב שלא אנחנו צריכים לבוא, לא לבוא לשאול שאלות, אלא השאלה העיקרית זה איך אנחנו יכולים לעזור, כי אני חושב שאתם ראויים לכך, אנחנו רואים ושומעים על הרבה עמותות, אבל פה בפועל אנחנו רואים מה אתם עושים.

יואל רזבוזוב: אנחנו גם מציעים לכם את הפלטפורמה של הוועדה, כי הרוב בסופו של דבר הם ציבור עולים ואם יש לכם תיקים שאתם רואים, עדיין, אטימות מול משרדים אנחנו בשמחה נפנה מכתבים רשמיים מהוועדה אל אותם הגורמים, בשביל לפתור סוגיות, ואין לי בעיה גם לשלוח אלף מכתבים, רק לעזור לאותם אנשים שנתקעים מול האטימות של המערכת.

יואל רזבוזוב: רן, תגיד מה אתם צריכים, אם אתם צריכים.

<רן מלמד: אני אבקש אולי דבר אחד קטן כבודכם.

<רן מלמד: אנחנו הופענו בשבוע שעבר בפני ועדת אללוף, הוועדה לבחינת המאבק בעוני, ומכל הדברים שהיינו יכולים להגיד, ויש לנו לא מעט, בחרנו לדבר רק על דבר אחד וזה על מיצוי זכויות.

<רן מלמד: אנחנו, אחרי הרבה מאוד בדיקות, משוכנעים שיש הרבה מאוד כסף במערכת שלא מגיע לאנשים שמגיע להם.

<רן מלמד: הוא לא מגיע מסיבה אחת פשוטה, לא מספרים להם.

<רן מלמד: לא מספרים, וגם כשמספרים לא עוזרים להם לקבל.

<רן מלמד: אני חושב שהוועדה צריכה לדרוש שיהיה מיצוי זכויות, ייצאו במדויק ממשרדי הממשלה בשפות שונות.

<רן מלמד: גם אם עולים נמצאים פה בארץ 20 שנה ויודעים לדבר עברית, הם לא יודעים לקרוא עברית, הם לא יודעים לכתוב עברית.

יואל רזבוזוב: תוכל למקד אותנו?

יואל רזבוזוב: איזה משרדים ואיזה שירותים, באיזה שפות?

יואל רזבוזוב: ואנחנו ניתן הנחיה, ואם נראה שזה לא עובד, אז אנחנו נזמן אותם לדיון.

<רן מלמד: בהחלט.

<רן מלמד: חד משמעית.

<רן מלמד: כי אני חושב שזה הדבר הגדול ביותר שוועדה יכולה לעשות.

<רן מלמד: אם הזכויות יונגשו לאנשים בשפה שלהם, אז אנחנו יכולים בהחלט לעזור לאנשים לקחת את עצמם ממקום אחד ולהעביר אותם למקום שני.

יואל רזבוזוב: אנחנו בשמחה נעזור.

יואל רזבוזוב: נחכה לדרישות ולמסמך.

<רונן כהן: חשוב לי לומר, ברשותכם.

<רונן כהן: קודם כל תודה רבה לכל הפונים שעזרו לנו ותודה ליונה.

<רונן כהן: אני רוצה להדגיש שמה שאתם רואים פה זה אחד מתוך כמעט 20 מרכזים שיש לנו בכל הארץ, כך שהפעילות של ידיד היא בהחלט ענפה ונוגעת לכל האוכלוסיות.

יואל רזבוזוב: ואתם נתמכים על ידי הרווחה?

<רונן כהן: מעט מאוד.

<רן מלמד: אנחנו נתמכים על ידי משרד המשפטים קצת, משרד הכלכלה קצת, משרד הבריאות קצת, משרד הקליטה קצת ולא על ידי משרד הרווחה.

<רן מלמד: חשוב, אגב, נורא להגיד שבגלל שידיד לא עובדת עם תקציבים גדולים, אין לנו הרבה כסף לכוח אדם, מלבד יונה יש לנו בת שירות שהסכום נמוך, ורכזת פניות, ועיקר העבודה נעשה על ידי מתנדבים, מקצועיים ואחרים, שהם מהמעלה הראשונה.

<רן מלמד: אחד לדוגמה פה, ואיפה יורם?

<רן מלמד: יש לנו חשבת שכר שיושבת פה - - -

<גאולה: אם כבר אתה פונה אליי, צהריים טובים.

<רן מלמד: 30 שניות, גאולה.

<גאולה: 30 שניות בהחלט.

<גאולה: היה לי סכסוך עם המעביד שלי, כמובן התכתבתי איתו לפני שפניתי אליהם, אני כבר חודשיים בלי שום תקציב שקיבלתי ממנו, אני מתכתבת איתו, הוא אומר מבקשת, ביטוח לאומי גם באיזה שהוא מחסום חוסם אותי, לא נותן לי שום אפשרות.

<גאולה: חודשיים בלי תקציב, בלי הוצאה, בלי כלום.

<גאולה: שיגעתי את יונה, באה אליה, יושבת על הראש, מבקשת בקשות.

<גאולה: פתאום אומרים לי, אחרי שפניתי אליה, פניתי למשרד הכלכלה באופן אישי, בקשת תביעה שבו המעביד שלי הוא נוכל לא קטן, הוא בשוק מוכר מאוד, בעצם האנשים האלה שלא יודעים עברית, אני גם יודעת את החוקים פחות או יותר, מה שיכולתי לדעת, אני מתמודדת עם החבר'ה האלה.

<גאולה: הנוכלים האלה, שמו לך אצבע, למחרת אומרים היי-ביי, חוסמים לך את הדלת, אין לך כניסה.

<גאולה: על פי החוק מגיעה לי הודעה מוקדמת, מכתב פיטורין.

<גאולה: אני פונה בבקשה, 'אדוני, תן בבקשה, סיימנו יפה, אני לדרכי, אתה לדרכך', הבן אדם, 'אני בישיבה', אס.

<גאולה: אמ.אס.

<גאולה: ברוך ה', אייפון בימינו מסמס לך בלי להרים טלפון, זה מה שאני קיבלתי.

<גאולה: עד עכשיו אני מתמודדת במצב כזה, בלי שום - - - עם המכתבים אליהם.

<רן מלמד: תודה רבה, גאולה.

יואל רזבוזוב: תעבירו את כל הדברים שאתם רואים שאתם מתקשים ולא מצליחים לפתור ואנחנו נוכל לעזור.

יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לעזור.

<רן מלמד: תודה.

<רן מלמד: תודה לכם.

נסים זאב: תודה רבה לכם.

יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה לכם, בהצלחה.