ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 19, פרוטוקול מספר 310, 2015-01-14 13:00

עמרם מצנע: שלום רב לכולם, צהריים טובים.

עמרם מצנע: שלום לעמיתיי חברי הכנסת שהתפנו מענייני הבחירות.

עמרם מצנע: אני מצטער על האיחור, אנחנו בכל מקרה נסיים בזמן.

עמרם מצנע: עד השעה 15:00 לפחות נמצה את הדיון, אפשר גם לפני זה.

עמרם מצנע: הדיון עוסק באיום בסגירת המכינה הקדם אקדמית באוניברסיטת תל-אביב.

עמרם מצנע: אני רוצה לפתוח ולומר כמה דברים.

עמרם מצנע: הוועדה הזו עסקה בנושא המכינות הקדם-אקדמיות יותר מפעם אחת, בעיקר בנושא המבנה הארגוני והנוהלים הקשורים בזה למכינות הקדם-אקדמיות.

עמרם מצנע: הגענו לסיכום, לדעתי חשוב, ואני מקווה שהוא גם יתממש, ונשמע קצת מגדי איפה זה עומד, בכך שהמכינות הקדם-אקדמיות נכנסות תחת המטריה של ות"ת.

עמרם מצנע: המשמעות היא שהן נכנסות להיות חלק בלתי נפרד מהמוסדות האקדמיים בלי תיווך, לא של מרמנת או לא של מישהו אחר, בלי לפגוע בזכויותיהם של כל אחד ואחד.

עמרם מצנע: אם אתם רוצים, בעצם פעולה של אנטי הפרטה מבחינה מסוימת ויכולת להתמודד עם הנושאים והבעיות השונות, ובעיקר לתת תשובה להחלטת ממשלה, לוועדה חשובה שעסקה בנושא, ולהסדיר את נושא המכינות הקדם-אקדמיות - זו נקודה ראשונה.

עמרם מצנע: נקודה שנייה - אני, הוועדה, אנחנו, רואים במכינות הקדם-אקדמיות כמנוף חשוב מאוד בתהליך סגירת הפערים בחברה הישראלית.

עמרם מצנע: אני לא הייתי זקוק למכתבים שקיבלתי מבוגרים ומאנשים שעוסקים בזה כדי להבין את החשיבות הזו של המכינות הקדם-אקדמיות לציבורים שלמים, בין אם זה חיילים משוחררים, בין אם זה העולם החרדי, בין אם זה עולם הישיבות, בין אם זה המגזר הערבי ובין אם זה שאר ישראל, לשפר, לסגור פערים ולאפשר כניסה אל תוך העולם האקדמי, בין אם משלימים בגרות או בהרבה מאוד מסלולים גם ללא תעודת בגרות.

עמרם מצנע: אני חושב שזה דבר חשוב מאוד וכך הוא צריך להישאר ולהישמר.

עמרם מצנע: על הרקע הזה קיבלנו לא מעט פניות בחודשים האחרונים, אני פניתי גם לנוגעים בדבר, ועל כן התאספנו, כדי לבחון את האיום הזה בסגירת המכינה הקדם אקדמית באוניברסיטת תל-אביב ולנסות כמובן למצוא כל דרך שזה לא יקרה.

עמרם מצנע: אם צריך לעשות תיקונים, שיפורים, שינויים מינהליים אדמיניסטרטיביים כאלה או אחרים זה כמובן לגיטימי, אבל שהנושא, התוכן, התחום, כמובן יישמר גם אם לעיתים יש עליות וירידות בבסיס הכלכלי התקציבי שלו.

עמרם מצנע: אנחנו נקיים את הדיון ובהתחלה אבקש ממנכ"ל מל"ג-ות"ת, מאוניברסיטת תל-אביב, מאיגוד המכינות הקדם-אקדמיות, ואחר כך נפתח את זה כמובן לדיון.

עמרם מצנע: גדי, נפתח איתך.

<גדי פרנק: אני אגיד ממש בקצרה כי זה לא הנושא העיקרי של הדיון, אבל ביקשת שאתייחס, לגבי הנושא של המעבר של המכינות לוות"ת.

<גדי פרנק: אנחנו מתקדמים בתהליך הזה.

<גדי פרנק: אנחנו נמצאים בשנת מעבר.

<גדי פרנק: כל הצדדים מנסים לתפור את הנושא הזה עד הקצה.

<גדי פרנק: זה דורש תיאום, בעיקר לפחות בעולם הרגולטור בין שלושה גורמים שאתם מכירים אותם היטב: אנחנו, משרד החינוך והקרן לחיילים משוחררים.

<גדי פרנק: עלו ספקות לאחרונה לאור כמה מכתבים, בין היתר, הבנתי לאחרונה מהקרן, גם על הרקע של החוסר ודאות התקציבית שיש לכל המדינה כרגע, היכולת שלהם לעמוד אכן במתווה שהם התחייבו אליו.

<גדי פרנק: אנחנו במגעים מאוד מתקדמים עם הקרן בניסיון לפתור גם את הנושא הזה.

<גדי פרנק: מראש, כמו שאנחנו יודעים, הלכנו לרפורמה יותר מצומצמת לאור האילוץ התקציבי, אבל בלי איזושהי תוספת לא נוכל להבין למימוש העניין.

<גדי פרנק: אנחנו מקווים שזה יצליח.

<גדי פרנק: אנחנו מצדנו מנסים לגלות מקסימום גמישות.

<גדי פרנק: בזמנו הקרן חשבה שאולי היא יכולה לטפל בכל החיילים המשוחררים, גם אלו שבאוניברסיטאות שוות"ת מטפלת בהם.

<גדי פרנק: אנחנו מוכנים כל סוג של החלטה, לרבות כזו שאנחנו נצטרך להעביר תקציבים אל הקרן ושהקרן תטפל בכלל החיילים המשוחררים, ובלבד שבסוף יהיה סדר בנושא.

<גדי פרנק: מבחינת רמת האופטימיות, הייתי אומר, ממוצעת פלוס.

<גדי פרנק: זה תלוי גם בהיבטים נוספים שהם לא רק לא משותפים כמו תקציב מדינה וכו', אבל אנחנו נעדכן ככל שאנחנו נראה שאנחנו מגיעים לשלבים מאוחרים מדי ואנחנו לקראתם.

<גדי פרנק: אנחנו צריכים בסוף לתת למכינות איזושהי ודאות לקראת התקופה הקרובה, חודש-חודשיים, שבהם עוד מעט צריך לפתוח את ההרשמה לשנה הבאה.

<גדי פרנק: לכן, אנחנו מנסים לרכז מאמץ.

עמרם מצנע: מדאיג אותי שזה דוגמה לתהליך מתמשך ממשלתי שאחר כך הוועדה התערבה בו, אני התערבתי בו, עשינו דיון פנימי, שמגיעים לסיכומים ובסוף הם לא מתקיימים.

עמרם מצנע: יכול להיות שצריך לעשות עוד פעם מפגש שאני איזום אותו עם הנוגעים בדבר כדי לתת את הפוש האחרון.

עמרם מצנע: אבל לא ייתכן שכל פעם כל גוף שכבר סיכם ואישר את מה שסוכם אחר כך פתאום אם לא נוח לו או השתתף מישהו, אינני יודע מה, ואז אתה יודע - עד שיהיה ממשלה, עד שיהיה תקציב.

עמרם מצנע: זה ממש ממש מקומם.

שמעון אוחיון: אני גם רוצה שאולי תבהיר עוד פעם את המשפט שמאוד צרם לי.

שמעון אוחיון: אמרת כך: "אולי אנחנו נעביר את הכסף, את התקציב, לקרן להכוונת חיילים משוחררים.

שמעון אוחיון: ".

שמעון אוחיון: מה, אתם מתנערים מהסיפור בכלל?

<גדי פרנק: ממש לא, ממש לא.

שמעון אוחיון: אז איך אמרת דבר כזה?

<גדי פרנק: אם רוצים, אפשר להרחיב.

עמרם מצנע: אני לא רוצה כי זה לא נושא הדיון.

שמעון אוחיון: אבל זה מעיד על תפיסה, על גישה, ריבונו של עולם.

עמרם מצנע: שמעון, אתה עושה משהו שלא מתאים לך.

עמרם מצנע: אתה נתפס לאיזה מילה שהיא כולה קצף על פני המים.

<גדי פרנק: אני לא בטוח שנכון לפתוח את הדיון כי זה יכול להציב איזשהן טענות או שאלות בינינו לבין הקרן לחיילים משוחררים שלא נמצאת כאן כרגע ואני לא מוצא לנכון להתווכח איתה בלי שהיא נמצאת פה.

<גדי פרנק: אני חושב שזה לא נכון ולא יעיל.

<גדי פרנק: ההיפך, אנחנו מעדיפים שהכסף יישאר אצלנו.

<גדי פרנק: אבל אם הקרן סוברת שעדיף בשביל לעשות איזשהו סדר צעד הפוך שבו כל יתר האוכלוסיות יטופלו אצלנו וחיילים משוחררים יטופל אצלם, כמובן על בסיס כללים אחידים ועל בסיס כל התנאים של הרפורמה, אני אומר, אנחנו לא רק מחפשים אחוזות פיאודליות.

<גדי פרנק: אני מוכן להביא תקציבים מכל אחד שרוצה, ובלבד שאנחנו נהיה בסוף רגולטור אחיד של כל התהליך הזה.

<גדי פרנק: אני לא מחפש שליטה על תקציבים פה, אני מחפש בסוף ביצוע של הרפורמה.

<גדי פרנק: אבל אני באמת חושב שזה לא עיקר הדיון.

<עומר אלוני: עומר אלוני, אני משמש כיושב-ראש ארגון הסגל האקדמי הזוטר.

<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, אני מודה לך ולחברי הכנסת שהתכנסו כאן לשעה ולשאלה החברתית העמוקה והחשובה שעומדת כאן לדיון.

<עומר אלוני: אבל אני כן רוצה להפנות שאלה למר גדי פרנק.

<עומר אלוני: מר פרנק, אתה משמש כיום כיושב-ראש, וברכות.

<גדי פרנק: מנכ"ל.

<גדי פרנק: לצערי, כרגע אין יו"ר ות"ת ואין יו"ר מל"ג.

<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, אתה ציינת על איזשהו תהליך, אנחנו מדברים פה על החלטת ממשלה.

<עומר אלוני: אני גם מודה לך על זה שאתה מקדם וממשיך ללוות את הנושא של המכינות.

<עומר אלוני: היינו כאן - לא אתה, מר פרנק - אבל היינו כאן רק בחודש יוני האחרון, ואתה חבר הכנסת מצנע, אפילו נזפת בנציגי ות"ת למה לא מיושמת החלטת ממשלה מ-2011, תקן אותי אם אני טועה, לגבי מודלי התקצוב האלה.

<עומר אלוני: אתה הרגולטור, מר פרנק.

עמרם מצנע: אנחנו לא פותחים את זה עכשיו וחבל על הזמן לנושא שאליו התכנסנו.

עמרם מצנע: הוא נושא חשוב ומורכב.

עמרם מצנע: לא במקרה התערבתי ועשיתי.

עמרם מצנע: אל"ף, יזמתי פגישה אצל שר החינוך, ואחר כך בהסכמת שר החינוך עשינו אצלנו מפגש.

עמרם מצנע: לכל גוף פה יש לטיפונדיה משלו, הסיפור הזה לא כל כך פשוט.

עמרם מצנע: אבל הוא באמת הגיע לסיכום.

עמרם מצנע: היה סיכום ברור וחד-משמעי מי נותן מה ואיך.

עמרם מצנע: אני מבין שיש פה איזשהן בעיות בתפרים.

עמרם מצנע: איך אמרתי קודם?

עמרם מצנע: יעלה לנו בעוד דיון אז נעשה אותו.

<עומר אלוני: אבל יש כאן מישהו שנופל בינתיים בין הכיסאות.

עמרם מצנע: חבל, תיכף יקום עוד מישהו שירצה להוסיף ואנחנו נמצה את הזמן רק על זה.

עמרם מצנע: הנושא הוא חשוב כשלעצמו ונעסוק בו.

עמרם מצנע: הנושא הזה חשוב לא רק בגלל האדמיניסטרציה ומי מנהל את התקציבים, הנושא הזה חשוב בגלל שהוא ייתן מעמד גם לסגלי ההוראה במכינות הקדם-אקדמיות ברגע שהם תחת ות"ת- מל"ג והם חלק מהמוסדות האקדמאים.

עמרם מצנע: הוא יעשה גם איזושהי התאמה לרוחב של המכינות השונות שפזורות במקומות שונים בארץ, והוא גם יאפשר שכל אחד, וזה הרעיון, שגמר מכינה קדם-אקדמית במוסד אחד לקבל את אותן זכויות במכלות או באוניברסיטאות אחרות - זה חלק מהעניין.

עמרם מצנע: וכמובן לנצל את הכסף הציבורי כהלכה.

עמרם מצנע: לא לתת את הכסף הציבורי סתם למתווכים בדרך שלא תורמים שום דבר, אלא רק יוצרים את המתווכים האלה שכל אחד גוזר את הקופון שלו ובסוף לשטח מגיע פחות כסף.

עמרם מצנע: אז בואו נעבור באמת לעניין.

<גדי פרנק: אני אגיד כמה מילים.

<גדי פרנק: אני חושב שיש פה מספיק גורמים שירצו לפרט ויידעו לפרט יותר טוב, אני מניח גם מצד שמאל וגם מצד ימין.

<גדי פרנק: באופן כללי, הנושא של שיתוף פעולה בין מוסדות המכינות אני חושב שהוא עולה בקנה אחד לגמרי עם הרפורמה.

<גדי פרנק: הכיוון של מכינות יותר חזקות, יותר גדולות, שיכולות לתת את כל המגוון בהחלט עולה בקנה אחד.

<גדי פרנק: כנ"ל היכולת של מוסדות שונים להכיר במכינה אחת של השנייה, או לחלופין לשתף פעולה על מכינות קדם אקדמיות, עולה לגמרי בקנה אחד.

<גדי פרנק: יש פה הרבה שאלות אופרטיביות של איך זה קורה, באיזה תשתיות משתמשים, באיזה תהליכים של באמת הכרה הדדית.

<גדי פרנק: צריך לראות שזה win-win, ולא lose-lose גם במובן של המוסדות וגם במובן של המרכיבים השונים של המערכת.

<גדי פרנק: כלומר, האם יש פה איזשהו מוסד שיש לו חוזקה בתחום מסוים ומוסד אחר שיש לו חוזקה בתחום אחר והסך-הכול של החיבור הזה עולה על חלקיו.

<גדי פרנק: אני חושב שיש לזה פוטנציאל.

<גדי פרנק: אנחנו לא מכירים את הפרטים לגמרי.

<גדי פרנק: למיטב הבנתי, יכול להיות שאני טועה, הפרטים עדיין לא סוכמו, אבל אני מניח שהאדונים שיושבים מימיני יידעו להגיד יותר טוב, ואולי גם חלק ממי שיושב משמאלי.

<גדי פרנק: אני חושב שבתהליך לכשעצמו של שיתוף פעולה בין מוסדות על מכינות ביצירת מכינות יותר גדולות שנותנות מענה אזורי יותר טוב, יכול להיות בהחלט ערך.

<גדי פרנק: איך עושים את זה, איך מיישמים את זה, זו שאלה שצריך לרדת לפרטים, ולפעמים אלוהים הוא בפרטים, לפעמים השטן הוא בפרטים – כל אחד יסתכל על זה מכיוונו שלו.

<גדי פרנק: למיטב הבנתי והכרתי, הפרטים עדיין לא סוכמו בצורה שאני יכול להביע את דעתי מעבר לזה.

עמרם מצנע: אוניברסיטת תל-אביב, בבקשה.

<מרדכי כהן: שלום לכולם.

<מרדכי כהן: אני מוטי כהן, מנכ"ל אוניברסיטת תל-אביב.

<מרדכי כהן: למרות שיש פה הרבה אנשים מאוניברסיטת תל-אביב, גם בין חברי הכנסת, אני אתן אולי סקירה קצרה ונראה איפה אנחנו נמצאים.

<מרדכי כהן: המכינה של אוניברסיטת תל-אביב קמה כמעט ביום הקמה של האוניברסיטה, בתקופה שבה היו רק שבעה מוסדות והנושא של הכניסה למערכת ההשכלה הגבוהה היה מחסום שרבים התקשו לעבור אותו.

<מרדכי כהן: אוניברסיטת תל-אביב, כמו אוניברסיטאות אחרות, בנתה באמת מכינה ראויה, טובה.

<מרדכי כהן: אני חושב שהיא מקבלת מחמאות מכל הכיוונים.

<מרדכי כהן: עם הזמן חלו שינויים ובשנים האחרונות התרחשו שני תהליכים מאוד בולטים: אחד, מספר המכינות במדינת ישראל גדל בצורה דרמטית.

<מרדכי כהן: אם בעבר היו חמש-שש מכינות היום יש 47 מכינות במדינת ישראל.

<מרדכי כהן: כתוצאה מכך, חל איזשהו דילול במספר האנשים שפונים למכינה.

<מרדכי כהן: אוניברסיטת תל-אביב בשעתו היתה מכינה עם מעל לאלף תלמידים, והיום היא מגרדת את ה-300 והיא שמחה שיש 300 תלמידים במכינה.

<מרדכי כהן: זה כולל מכינת עולים ומכינה רגילה.

<מרדכי כהן: הדבר השני, ואני חושב שזה ההדים של הדיון הקודם, למעשה התעריפים שבהם מתקצבים את המכינות לא התעדכנו כבר הרבה מאוד שנים.

<מרדכי כהן: יש גרסה אחת שאומרת שמונה שנים, גרסה אחרת אומרת עשר שנים.

<מרדכי כהן: כתוצאה מכך, אוניברסיטת תל-אביב חוותה ירידה בביקושים, מצד אחד, וגירעון הולך וגדל במכינות, מצד שני.

<מרדכי כהן: פנינו כמובן לרגולטור שלנו והתחלנו לדבר איתו לראות מה עושים.

<מרדכי כהן: במקרה זה זה מנכ"ל הוות"ת.

<מרדכי כהן: הוא אמר: למה לא תבדקו אפשרות לאחד כוחות?

<מרדכי כהן: יש לא רחוק מכם, במרחק של כמה קילומטרים, מכינה נוספת באוניברסיטת בר-אילן, תנסו לראות מה אפשר בדבר הזה.

<מרדכי כהן: אולי החיבור בין שני הדברים האלה יכול לעזור.

<מרדכי כהן: במאמר מוסגר - לאחד שני גופים במערכת ההשכלה הגבוהה, רבים מכם יודעים, זה כמעט משימה בלתי אפשרית.

<מרדכי כהן: בשעתו ניסו לאחד שתי מכללות להוראה באזור המרכז וזה כמעט הסתיים במלחמת עולם בין שני המוסדות האלה.

<מרדכי כהן: בכלל, גופים לא אוהבים להתאחד.

<מרדכי כהן: אוהבים להתפצל, אבל לא להתאחד.

עמרם מצנע: נדמה לי שזה הצליח עד היום רק ב"אחוה".

<גדי פרנק: כן, יש מכללה אחת קטנה שהתאחדה עם סמינר הקיבוצים.

<גדי פרנק: אבל זה היה בליעה יותר מאשר איחוד.

<מרדכי כהן: ואז באופן מפתיע הרמתי טלפון לידידי מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן ואמרתי לו: עלה רעיון כזה וכזה.

<מרדכי כהן: מה דעתך על הרעיון?

<מרדכי כהן: אמר לי: בוא נגלגל את הדברים.

<מרדכי כהן: ישבנו, מה שנקרא, הנמרים של שני הגופים שזה הרקטור, הנשיא והמנכ"ל של כל אחד מהגופים האלה והתחלנו לבדוק את הדברים ואמרנו שגילינו פה מטמון.

<מרדכי כהן: מה המטמון?

<מרדכי כהן: אומנם אוניברסיטת בר-אילן זו אוניברסיטה שהמכינה בה היא מכינה בגרותית, היא בעלת מאפיינים מאוד מסוימים והמכינה באוניברסיטת תל-אביב היא מכינה ייעודית שהיא באה לייעד את הלימודים לצורך מתמטיקה, פיזיקה, הנדסה, רפואה, לכל הדברים האלה.

<מרדכי כהן: לכאורה שני דברים שונים, אבל פתאום הסתבר לנו שכשאנחנו מנסים לאחד את הדברים האלה כל המערכת מרוויחה.

<מרדכי כהן: אפשר לבנות תוכנית חדשה של מכינה משותפת של שני הגופים האלה שתיתן מענה לצרכים של האוכלוסייה המיועדת.

<מרדכי כהן: צריך לזכור שבאוניברסיטת תל-אביב הנושא נדון בוועד המנהל וחד-משמעית הוועד המנהל אמר: רבותי, קודם כל, ובראש ובראשונה, יש לנו מחויבות חברתית כלפי האוכלוסייה שאנחנו משרתים.

<מרדכי כהן: זאת אומרת, אם אנחנו באים עם פתרון, הפתרון צריך לתת מענה לאוכלוסייה שאותה אנחנו משרתים.

<מרדכי כהן: בדקנו עם בר-אילן.

<מרדכי כהן: שוב, הכוונה היא לתת מענה מלא לאוכלוסיות ששני המוסדות האלה משרתים.

<מרדכי כהן: הקמנו שני צוותים: צוות אחד שהוא צוות אקדמי, צוות אחד שהוא צוות מינהלי.

<מרדכי כהן: הצוות המינהלי בראשות המנכ"לים, הצוות האקדמי בראשות סגני הרקטור.

<מרדכי כהן: הם יושבים ובונים את התוכנית החדשה של המוסד שתיקרא מכינה משותפת לאוניברסיטת תל-אביב ולאוניברסיטת בר-אילן.

<מרדכי כהן: זה המצב שלנו כרגע היום, ואני חושב שהפתרון הזה שמתחיל להתגבש ולהתגלגל הוא לדעתי פתרון טוב לכלל המערכת ולמדינת ישראל.

<מרדכי כהן: זאת אומרת, להגיע למכינה שתהיה יותר גדולה בין כל אחת מהמכינות.

<מרדכי כהן: אגב, לומדים בבר-אילן 200 תלמידים, תל-אביב זה 300.

<מרדכי כהן: אני מאמין שהמכינה המשותפת תהיה הרבה יותר אטרקטיבית ותמשוך יותר מאשר את ה-500 הנגזרים ביחד.

בועז טופורובסקי: איפה תשב?

<מרדכי כהן: אגב, זו שאלה פחות חשובה.

<מרדכי כהן: ברגע שיש מכינה אחת אין חשיבות למקום הפיזי של המכינה כי התלמידים יוכלו להירשם למכינה הזו בתל-אביב, תלמידים יוכלו להירשם למכינה הזו בבר-אילן.

<מרדכי כהן: באופן תיאורטי אפשר ללמוד בבני-ברק.

בועז טופורובסקי: אז אפשר לפנות חצי מאוניברסיטת תל-אביב.

בועז טופורובסקי: זו קרקע יקרה, להעביר אותה לבר-אילן.

בועז טופורובסקי: אנשים יירשמו אליהם בתל-אביב וילמדו בבר-אילן – גם את זה אפשר.

<מרדכי כהן: הנושא הפיזי הוא פחות חשוב.

<מרדכי כהן: יותר חשוב פה שיש פה פתרון למכינה אחת גדולה, חזקה, טובה, שעונה לצרכים של אוכלוסיות היעד של שני המוסדות ושנותנת מענה בתנאים הרבה יותר טובים מכפי שהיה קודם.

<מרדכי כהן: אני חושב שהחיבור פה הוא חיבור שכולם מרוויחים.

<מרדכי כהן: אוניברסיטת תל-אביב מרוויחה, בר-אילן מרוויחה, מערכת ההשכלה מרוויחה, והכי חשוב זה התלמידים שבאים למכינה, וזה היעד שלהם, שיקבלו עכשיו שירות יותר טוב, יותר מקצועי, יותר מלא, יותר מקיף, שיוכל לאפשר להם להתקבל לכל התחומים שבהם הם רוצים ללמוד.

עמרם מצנע: מוטי, יש לי כמה שאלות.

עמרם מצנע: הלוא יש מגוון תוכניות במכינה אצלכם שמיועדות למגזרים שונים, מוחלשים יותר, מוחלשים פחות.

עמרם מצנע: האם כל התוכניות האלה נכנסות תחת המטרייה הזו?

<מרדכי כהן: הכוונה היא שכן.

<מרדכי כהן: הצוות האקדמי שיושב על זה היום בדיוק בונה את התוכנית כך שהיא תענה על הצרכים של פיזיקה, הנדסה, רפואה, ושיהיה מענה מלא לנושא הזה.

שמעון אוחיון: והתוכניות הייעודיות יעברו לבר-אילן.

<מרדכי כהן: מביאים את זה לסוגיה הפיזית, אבל הסוגיה הפיזית פחות חשובה במקרה הזה כיוון שזו תהיה מכינה משותפת.

שמעון אוחיון: לא, אנחנו מדברים פה על עניין של תכנים,

<מרדכי כהן: התכנים יהיו משותפים ומוסכמים על-ידי שני הגופים האקדמיים.

<מרדכי כהן: היא תהיה גם וגם ותהיה מכינה שתיקרא מכינת בר-אילן - - -

<עומר אלוני: האם יש התחייבות של שתי ההנהלות של המוסדות?

עמרם מצנע: אני אתן לך לדבר, רגע.

שמעון אוחיון: אשאל במקומו.

שמעון אוחיון: האם יש התחייבות?

שמעון אוחיון: מה עתידו של הסגל?

שמעון אוחיון: מה, הכושי עשה את שלו?

<מרדכי כהן: קודם כל, אני לא רוצה לומר כרגע על הסגל כי המטרה של המכינה, קודם כל, זה לשרת את הסטודנטים, את התלמידים, שצריכים לבוא.

<מרדכי כהן: אבל נקודה חשובה.

<מרדכי כהן: בשיחה בין המנכ"לים שזה נוגע לחלק האדמיניסטרטיבי של האיחוד, וזה במפורש איחוד, זה לא העברה, זה איחוד, איחוד של המכינה, הכוונה היא שתינתן עדיפות לסגלים הקיימים בקליטה בתוך המכינה החדשה.

בועז טופורובסקי: יש לי דז'ה וו מהעולים.

בועז טופורובסקי: לא קלטו אף אחד.

בועז טופורובסקי: מינהל הסטודנטים אמרו עדיפות ולא קלטו אף אחד.

עמרם מצנע: מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן, בבקשה.

<מנחם גרינבלום: שמי מנחם גרינבלום ואני מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.

<מנחם גרינבלום: אני חדש במקצוע.

<מנחם גרינבלום: כל מה שמוטי אמר אכן מדויק.

<מנחם גרינבלום: אנחנו יושבים ימים כלילות בצורה מאוד מסודרת ומובנית לתת פתרון לכל - - -

שמעון אוחיון: תשב לילות כימים.

<מנחם גרינבלום: לא, לא.

<מנחם גרינבלום: אני רוצה בכוונה להגיד מה שאמרתי.

<מנחם גרינבלום: שמעון, לא התבלבלתי.

<מנחם גרינבלום: אנחנו משקיעים בזה זמן מיוחד על מנת לתת פתרון ל-25 בינואר שכל מי שירצה להירשם מכל הסטודנטים והתלמידים הפוטנציאליים יידע לאן הוא הולך.

<מנחם גרינבלום: אנחנו צריכים לתת פתרון לכל מה שהיה עד היום.

<מנחם גרינבלום: אנחנו עובדים על זה על מנת לתת פתרון מושלם לכל הסטודנטים הפוטנציאלים שיבואו גם למכינה של נושא של בגרויות וגם למכינות הייעודיות.

<מנחם גרינבלום: אין לנו כרגע תשובה סופית אם כולם יהיו במקום אחד.

<מנחם גרינבלום: יכול להיות שתהיה העדפה לשאלה שנשאלה קודם שמכינה ייעודית אחת יכולה להיות באוניברסיטה א', אבל הכול תחת ניהול אחד.

<מנחם גרינבלום: כל מה שאנחנו עושים הוא שכל הקטע המינהלי בעיניים שאנחנו מסתכלים יהיה הרבה יותר ממוקד ונכון ונעשה את הדברים המקסימליים.

<מנחם גרינבלום: אם ישנם דברים שאנחנו לא יכולנו לתת עד היום, אם יש לנו מספר סטודנטים רחב, נוכל לתת את הפתרונות, כאשר למעשה זה situation win -win כמו שמישהו קודם שאל את השאלה.

עמרם מצנע: מוטי, האמירה שלך ש"תינתן עדיפות ל-" קצת מטרידה אותי.

עמרם מצנע: כי אם אתה אומר לי : מיזוג של שתי המכינות מאפשר גם התייעלות בכוח-אדם, זה לגיטימי.

<מרדכי כהן: זאת הכוונה.

עמרם מצנע: אבל כל אלה שהיום הם מועסקים, אין שום סיבה שלא יועסקו, או רובם.

עמרם מצנע: אין מקום לנצל עכשיו את ההזדמנות וליצור כאילו מערכת חדשה שעכשיו כל אחד מסננים אותו פנימה או החוצה בהתאם לשיקולים כאלו או אחרים.

<מרדכי כהן: קודם כל, אני חושב שכשאתה מחבר שני גופים הכוונה היא להגיע להתייעלות גם בחלק האדמיניסטרטיבי.

<מרדכי כהן: יש פה אנשים מהמכינה שלנו שמכירים את החלק האדמיניסטרטיבי שלנו שהוא גדול וכבד הרבה שנים כי יש שם אנשים עם קביעות וצריך לתת פתרון בתוך האוניברסיטה, וגם בחלק האקדמי, החלק המלמד.

<מרדכי כהן: אנחנו נגיע להתייעלות.

<מרדכי כהן: אבל ברור לחלוטין שברגע שאתה מרחיב את מערכת הלימודים, את תוכנית הלימודים, אתה צריך כוחות הוראה.

<מרדכי כהן: זאת אומרת, הכוונה היא בהחלט למזג את הדברים האלה.

<מרדכי כהן: שוב, אי-אפשר להבטיח שכל אחד ואחד מהמורים שמלמד היום במכינה באוניברסיטה ימשיך לעבוד גם במכינה המשותפת.

<מרדכי כהן: אבל אני מעריך שחלק גדול מהמורים הקיימים ימשיכו ללמד בהיקף זה או אחר גם במכינה החדשה.

<עומר אלוני: תודה רבה על הזמן ועל תשומת הלב.

<עומר אלוני: ברשותכם, הכנו גם מצגת, אבל אתייחס כמובן במהלך הדברים לנקודות שעלו כאן.

<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, אני מצטט אותך.

<עומר אלוני: ציינת ואמרת שהמכינות הן מנוף חשוב מאוד בתהליך סגירת הפערים.

<עומר אלוני: אתה כמובן לא היית צריך לזה תזכורת.

<עומר אלוני: אני חושב, ולצערי אני חושב שאנחנו מדברים מהנסיבות שעולות כאן מהשטח, שלפחות לחלק מהגורמים שמעורבים, לאו דווקא אלה שנוכחים כאן בחדר, כן צריך להזכיר את התפקידים החברתיים של מכינת אוניברסיטת תל-אביב שאני מאוד אוהב אותה, כי כרגע מנכ"ל האוניברסיטה מדברים על היתכנות ועל כוונה ועל עדיפות, ואני מצטט אותם.

<עומר אלוני: שנת הלימודים תשע"ו נמצאת מעבר לדלת, אנחנו חיים פה במערכת האקדמית.

<עומר אלוני: זאת אומרת, אין אפשרות להחליט על הדברים האלה בתוך פרק זמן מאוד מאוד קצר.

<עומר אלוני: תהליכים אחרים הרבה פחות עמוקים ופחות עם השלכות ברמה שיש להשלכה לצעד של סגירת המכינה בתל-אביב נדונים במשך תקופה ארוכה.

<עומר אלוני: אוניברסיטת תל-אביב יודעת להקים צוותי עבודה משותפים.

<עומר אלוני: למשל, תוכנית תל-אביב לאיחוד של בתי-הספר בתוך תל-אביב, בתוך - - - האקדמיות, קם צוות שישב על המדוכה במשך שנה.

<עומר אלוני: אני לא מזלזל בפעילות שמושקעת מצד הגורמים, אבל אנחנו מדברים על איזשהם צוותים שפועלים כאילו אצה להם הדרך וכל מה שחשוב כרגע זה שייפול דבר שהמכינה של תל-אביב בתשע"ו תסיים את הפעילות שלה.

בועז טופורובסקי: עד מתי צריך להחליט?

בועז טופורובסקי: עד סוף החודש?

<מרדכי כהן: ב-25 לחודש נפתחת ההרשמה למכינה.

בועז טופורובסקי: אז צריך להחליט עד אז אם יש או אין איחוד.

עמרם מצנע: לא חייבים.

עמרם מצנע: אנשים יוכלו להירשם גם פה וגם פה.

<מרדכי כהן: ראשית, ההרשמה מתחילה ב-25 לחודש, אבל היא נמשכת עד שלהי חודש יולי, גולשת לאוגוסט הרבה פעמים.

<מרדכי כהן: שנית, ואמר את זה מנכ"ל בר-אילן כרגע, תאריך היעד או מועד היעד שנקבע עבור הצוותים זה עד ה-25 לחודש לבוא עם מסגרת.

<מרדכי כהן: זה לא צריך להיות בדיוק איזה קורס ישנו בכל מקם, אבל המסגרת הכללית צריכה להיות מוסכמת וסגורה עד ה-25 לחודש כך שניתן יהיה לפתוח את ההרשמה ב-25 לחודש.

<מרדכי כהן: שוב, הכוונה היא שההרשמה תהיה בשני המוסדות.

<מרדכי כהן: גם בבר-אילן וגם בתל-אביב תתקיים ההרשמה למכינה.

<מרדכי כהן: שוב, הכוונה היא שזה יהיה מענה מלא לאותן אוכלוסיות שהיום באות ואליהן זה מיועד.

בועז טופורובסקי: עומר, אתה צריך לדאוג – זו השורה התחתונה.

<עומר אלוני: אני לא מזלזל חלילה בתפקידו של מנכ"ל האוניברסיטה - נהפוך הוא.

<עומר אלוני: אבל לדעתנו חסרונה של דמות מאוד מסוימת מורגש.

<עומר אלוני: פרופ' ראובן חן משמש כמנהל המכינה של תל-אביב ואנחנו חושבים ששאלות ספציפיות שהוא מכיר אותן מתפקידו כמנהל המכינה שהן רלוונטיות לסימני השאלה שאנחנו נעלה תיכף, הן שאלות שרק ראובן חן, או בין היתר ראובן חן, יכול לענות עליהן.

<עומר אלוני: למשל, לגבי התוכניות הייעודיות, תוכנית "מאופקים להיי-טק", או תוכנית לשילובם של תלמידים ערביים.

<עומר אלוני: אלה תשובות שיכול לספק רק מנהל המכינה בכובעו כמנהל המכינה בתל-אביב בשנים האחרונות.

<עומר אלוני: לצערנו, מסיבות שעדיין לא מובנות לנו הוא לא נמצא כאן בדיון חרף בקשה אישית מטעם יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת.

<מרדכי כהן: הרכב הצוות האקדמי שיושב על המדוכה: מתל-אביב זה פרופ' ראובן חן, כמו שציינת, ופרופ' דינה פריאלניק שהיא סגנית הרקטור.

<מרדכי כהן: יושב צוות מקביל של בר-אילן.

<מרדכי כהן: יושבים ארבעה אנשים שמכירים את המאטריאה, יודעים את העבודה ויושבים על זה בצורה רצינית על מנת ללמוד את הדברים ואת החיבור.

עמרם מצנע: אנחנו קצת יורדים מהנושא המרכזי.

עמרם מצנע: אנחנו לא הולכים לאפס שעונים ליציאה למבצע.

עמרם מצנע: כשיושב פה מנכ"ל אוניברסיטת תל-אביב ולשאלתי הישירה אומר, וזה אפילו כתוב בפרוטוקול ואפילו מצולם בסרט, שהתוכניות הקיימות לא תפגענה, המשמעות היא התוכניות הייעודיות או התוכניות לעולים החדשים, התוכניות לחיילים, לאתיופים, או כל התוכניות האחרות.

עמרם מצנע: אני מקבל את זה כאמירה.

<עומר אלוני: לא מפקפק, אבל השאלה היא מבחינת ההיתכנות המעשית.

עמרם מצנע: זה שאלה אחרת.

<עומר אלוני: אני כן רוצה לדבר על החשיבות של המכינה.

<עומר אלוני: מנכ"ל האוניברסיטה דיבר על הפתרון של בר-אילן שהם הגיעו אליו.

<עומר אלוני: יש פה קונטקסט.

<עומר אלוני: אני משמש כיושב-ראש הארגון במשך שלוש שנים.

<עומר אלוני: לצערי, אוניברסיטת תל-אביב מנסה כל שנה בשנים האחרונות או לפחות שואפת כל שנה להביא לסגירת המכינה.

<עומר אלוני: זאת אומרת, לא הגענו out of the blue.

<עומר אלוני: יש פה תהליך מתמשך שבו, לצערי, הנהלת אוניברסיטת תל-אביב מבקשת להתנער מהמחויבויות החברתיות שיש לה כאוניברסיטת הדגל, ואין לי מילה אחרת להגיד את זה.

<מרדכי כהן: זה אמירה פופוליסטית.

עמרם מצנע: מוטי, תן לו.

<עומר אלוני: מוטי, זה לא פופוליסטי כי לדעתנו כאשר אוניברסיטת הדגל שהיא מהמובילות בארץ במחקר סוגרת את המכינה, יש לזה משמעות.

<עומר אלוני: אנחנו גם חיים בעולם של מסרים וכאשר צעיר או צעירה מהפריפריה רואה שאוניברסיטת תל-אביב סוגרת, ואגב, שלא יהיה פה בלבול.

<עומר אלוני: לא מדובר על האחדה, מדובר פה על סגירת המכינה של תל-אביב ושהמכינה של בר-אילן תקלוט לתוכה את 300 התלמידים שלומדים בתל-אביב כרגע.

<עומר אלוני: אין פה איזשהו תוכנית האחדה, או רה-ארגון.

<עומר אלוני: מדובר פה על סגירת המכינה של תל-אביב ופשוט העברה מחוסר ברירה של כל יתר התלמידים.

<עומר אלוני: אגב, לגבי מוסדות – אני חושב שיש לפחות עוד פקולטה למשפטים במרכז הארץ שפועלת גם בתל-אביב חוץ מהפקולטה למשפטים של בר-אילן וגם בחוג להיסטוריה שפועל באוניברסיטת תל-אביב במשך עשרות שנים וגם פועל בפקולטה למדעי הרוח בבר-אילן ואני לא שומע על תוכניות על איחוד של תוכניות הלימוד האלה או תוכניות לאיחוד של כמובן של שתי ההנהלות.

<עומר אלוני: צריך לחשוב גם מעבר לדיבורים כאלה.

<עומר אלוני: אגב, הנהלת אוניברסיטת תל-אביב התכנסה ב-3 לנובמבר והחליטה על הסגירה.

<עומר אלוני: מוטי, תקן אותי אם אני טועה.

<עומר אלוני: הפתרון של בר-אילן הגיע כנראה רק לאחר מכן.

<עומר אלוני: זאת אומרת, אין פה איזושהי בדיקה שנמשכה תקופה ארוכה.

<עומר אלוני: אם אני לא מדייק בפרטים ציינו זאת בבקשה.

עמרם מצנע: אבל אין חשיבות למה רצו ומה איימו כי אנחנו כאן כדי למנוע את הסגירה ולתת פתרונות.

עמרם מצנע: מצד שני, אין שום סיבה בעולם שאנחנו, גם לא המל"ג-ות"ת, יתערבו בניסיון של המכללות, האוניברסיטאות במקרה הזה, לצמצם עלויות, להתייעל.

עמרם מצנע: כולנו נמצאים במציאות שונה.

עמרם מצנע: לכן, אם אנחנו ניווכח, ולצורך כך התכנסנו, שניתנות תשובות רלוונטיות, לגיטימיות, מתאימות, ובסופו של דבר, השירות לסטודנטים הפוטנציאליים לא ייפגע אז באנו על שכרנו.

עמרם מצנע: כמובן שגם המועסקים בשני המקומות האלו, ברובם – אי-אפשר להבטיח לכל אחד ואחד.

עמרם מצנע: אני מניח שכאשר תהיה באמת העברת אחריות לתוך המסגרת של ות"ת והמשמעות היא גם שהמכינות הופכות להיות חלק מהמוסד האקדמי, אז גם כל בסיס התעסוקה – אני מקווה מאוד – יפסיק להיות זמני, עובדי קבלן כאלה.

עמרם מצנע: אבל על כך דיברנו פה רבות בוועדה.

<עינבל בלאו: שמי עינבל בלאו, אני סגנית יו"ר ארגון סגל האקדמי הזוטר.

<עינבל בלאו: משהו מאוד חשוב בהקשר לדברים שנאמרו.

<עינבל בלאו: אנחנו שומעים שהפרטים עדיין לא סוכמו, ות"ת בכלל לא מעורים בהם.

<עינבל בלאו: מוטי אמר בעצמו שזו משימה בלתי אפשרית לאחד שני גורמים.

<עינבל בלאו: קודם התקבלה החלטה לסגור את המכינה.

<עינבל בלאו: אנחנו פעלנו באיזשהו הליך משפטי ואז התחילו לשבת.

<עינבל בלאו: אותה ישיבה מתוכננת לבנות את אותה תוכנית עם אפיקים ייעודיים התקיימה לפני שבוע.

<עינבל בלאו: אנחנו צריכים להבין שאותה תוכנית ייעודית שעליה יושבים ימים כלילות צריכה להיסגר עד ה-25 לינואר, וגם זה נעשה בעקבות איזשהו מהלך משפטי שעשינו.

<עינבל בלאו: נראה שזה מין מעין מהלך מעושה כזה שהחליטו לסגור את המכינה - - -

עמרם מצנע: את אומרת ולא רומזת שיש פה הונאה?

עמרם מצנע: שזה לא יקרה?

<עינבל בלאו: לא טוענת שיש פה הונאה, אומרת שהחליטו לסגור את המכינה.

<עינבל בלאו: לגבי השיקולים התקציביים - אנחנו חלוקים עליהם ואסביר זאת בשני משפטים.

<עינבל בלאו: ואז כתוצאה מחובה שבית-הדין חייב להתייעץ איתנו אמרו: עכשיו נשב, נביא את הפתרון של בר-אילן.

<עינבל בלאו: איפה התוכנית?

<עינבל בלאו: אפילו מנכ"ל ות"ת אומר: הפרטים עדיין לא סוכמו, כך הוא פתח את הדברים שלו.

<עינבל בלאו: איפה התוכנית?

<עינבל בלאו: ב-25 לינואר נפתחת ההרשמה.

<עינבל בלאו: לאן אתה נרשם?

<עינבל בלאו: מישהו שבא אופקים הולך לאופקים לפריפריה?

<עינבל בלאו: כשאני נרשמתי, נרשמתי לפקולטה למשפטים וידעתי לאן אני הולכת.

<עינבל בלאו: הוא הולך לאופקים לפריפריה?

<עינבל בלאו: הוא הולך בסוף להיות בהנדסה?

<עינבל בלאו: לרפואה?

<עינבל בלאו: הוא הולך למכינה בגרותית שהיא בעצם יואל גבע מס' 2?

<עינבל בלאו: זה אנחנו רוצים למנוע.

<עינבל בלאו: המהות של המכינה כרגע באוניברסיטת תל-אביב היא העובדה שהיא לא יואל גבע 2 ולא איזה מכון פרטי.

עמרם מצנע: אבל אם מבטיחים את התוכניות הקיימות?

<עינבל בלאו: איפה הן?

<עינבל בלאו: סליחה, אני מתנצלת.

<עינבל בלאו: אנחנו פשוט מקבלים את הקולות מהשטח.

עמרם מצנע: אני יודע שבמדינתנו הצנועה יש חוסר אמון טוטלי.

עמרם מצנע: מה שאתה לא רואה בעין אתה לא מאמין בו.

עמרם מצנע: זו תופעה בעייתית, אבל היא קיימת.

<עינבל בלאו: זה משהו שהוא צריך להיות מובנה ומסודר.

<עינבל בלאו: יושבים פה נציגי כל ארגוני הסגל האקדמי הזוטר בארץ ועיניהם נשואות אלינו, כי אם אנחנו נסגור את המכינה באוניברסיטת תל-אביב אנחנו יודעים מה יקרה הלאה.

עמרם מצנע: יכול להיות שבעתיד, בהנחה שהתנועה החופשית בין המכינות למוסדות האקדמיים יביאו לסגירת חלק.

עמרם מצנע: זה לא דבר פסול להקטין את כמות המכינות.

<עומר אלוני: אבל אחרי יישומה של תוכנית הרפורמה ולא במחטף.

<עינבל בלאו: אבל אולי בואו נחכה לרפורמה שוות"ת באמת ייראו אותה.

<עינבל בלאו: לגבי הנימוק התקציבי – אנחנו ביקשנו לדעת מה השיקול התקציבי שמביא לסגירת המכינה.

<עינבל בלאו: הועבר לנו דף וחצי שבו נאמר שמדובר בגירעון של 1,9 מיליון – זה הנימוק התקציבי.

<עינבל בלאו: אנחנו, כולל המורים, היינו מוכנים לעשות מאמצים לגיוס הכספים.

<עינבל בלאו: המורים היו מוכנים לקצץ משכרם.

<עינבל בלאו: אנחנו פעלנו לגיוס תרומות ויש גם אפשרות שאנחנו נוכל להרים את הדבר הזה.

<עינבל בלאו: אבל התחושה שלנו היא שאין כאן באמת איזשהו שיקול תקציבי אמיתי.

<עינבל בלאו: לומר לך את האמת, כמו שעולה מדוח מבקר המדינה שאני מניחה שאתם מכירים אותו שהוא ממש מדגים את חוסר המימוש של התקציבים שהיו – זאת אומרת, היו איזשהם כספים בשל כשל טכני של הטמעת המערכת המתוקצבת שהלכו לאיבוד.

עמרם מצנע: זה הסיפור עם מערכת חדשה, מערכת ישנה.

<עומר אלוני: מדובר פה על 1.9 מיליון שקלים שזה מה שעד עכשיו לצורך העניין מבחינת האוניברסיטה העיב על התקציב שלה - זה הנימוק.

<עומר אלוני: ביום חמישי האחרון נאמר שגם יימצאו 1.9 מיליון שקלים לצורך העניין מתרומה - - -

עמרם מצנע: אני רק מעיר הערה על דוח המבקר שעסק בעיקר במתווך ובמערכת החדשה, מערכת ישנה, עם כל דרך החתחתים שהיא עברה.

<עינבל בלאו: משפט אחרון בנוגע למורים שלנו.

<עינבל בלאו: האם הולכים לפטר גם את המורים של בר-אילן?

<עינבל בלאו: אם אנחנו לא הולכים לפטר את המורים של בר-אילן אנחנו משאירים את הקונסטלציה של המכינה הבגרותית.

<עינבל בלאו: המורים שלנו ערוכים, גם מבחינת אופציית הלימוד וגם מבחינת התכנים, למכינה ייעודית כמו המסלולים הייעודים האלו.

<עינבל בלאו: אם משאירים את המורים של בר-אילן - וזו שאלה שצריכה להישאל - אנחנו מבינים לאן הולכת המכינה הזו.

<עינבל בלאו: זו הולכת להיות מכינה בגרותית שאנחנו בעצם פותחים עוד מכון פרטי בבר-אילן ואנחנו מפספסים את כל הבסיס והרעיון של מכינה, של לאפשר לאוכלוסיות מוחלשות לבחור שניים-שלושה מקצועות מוגברים ולהיכנס לפקולטה לרפואה.

<עינבל בלאו: עכשיו הם יצטרכו לתקן את כל הבגרות, אז מה עשינו בעצם?

<עינבל בלאו: מה עשינו?

<עומר אלוני: אתם - המחוקקים - קובעים את ההסדרים הראשונים.

<עומר אלוני: לדעתנו, מדובר פה בשאלה שלא יכולה להתקבל, עם כל הכבוד, בהנהלת אוניברסיטת תל-אביב.

<עומר אלוני: מדובר פה על מפעל שיש לו חשיבות חברתית מהמדרגה הלאומית הארצית.

<עומר אלוני: יש פה הידרשות ושיקול דעת שגם אתם צריכים להפעיל.

<עומר אלוני: כמו שלא סוגרים כל מוסד אחר, הנושא הזה של סגירת המכינה של תל-אביב – ואני אזכיר, זו מכינה שפועלת 46 שנים.

<עומר אלוני: האם בהחלטה של מחודש נובמבר לינואר, אפילו מנובמבר למרץ, מחליטים לסגור כזה מפעל?

<עומר אלוני: שאוניברסיטת בר-אילן תתכבד ואולי קודם כל תפתח תוכניות ייעודיות ותראה אם היא בכלל יכולה לנהל אותן כמו שצריך, האם יש לה את משאבי האנוש המתאימים, האם היא בכלל מסוגלת לנהל את זה מבחינה תקציבית ומינהלית.

<עומר אלוני: מה, מעכשיו לעכשיו?

<עומר אלוני: מדובר פה על עתיד של אנשים.

<עומר אלוני: בתל-אביב לומדים 309 תלמידים בתשע"ה.

<עומר אלוני: ההחלטה הזו מתקבלת ככה בשעה של בין השמשות.

<עומר אלוני: כן, אנחנו נמצאים בשנת בחירות ולצערנו הנושא הזה מגיע עכשיו כאשר הכנסת גם מתפזרת.

<עומר אלוני: יש לנו תחושה גם שבאיזשהו מקום קצת, אני לא אגיד מנצלים, אבל השעה הזו בדיוק קצת משחקת לידיה של האוניברסיטה מבחינת ההחלטות שהולכות להתקבל שאם היו מתקבלות בזמן רגיל אני לא בטוח שחבר הכנסת מצנע היה מאפשר לדיון כזה להתנהל בתקופה אחרת.

<עומר אלוני: אבל יש פה איזושהי החלטה שיש לה חשיבות מכרעת לגבי מאות תלמידים.

<עומר אלוני: לדעתנו, היא צריכה להתקבל בשיקול דעת, בטח מרשות מינהלית אבל מגוף ציבורי.

<עומר אלוני: שיקול הדעת, למשל, מדבר לא רק על בדיקת ההיתכנות, אלא לראות אם בר-אילן מסוגלת למלא את התפקידים האלה - אז בבקשה.

<עומר אלוני: אנחנו בטח לא נמנע מבר-אילן.

<עומר אלוני: קטונו מלמנוע לבר-אילן לנסות במכינה שלה שכבר קיימת כרגע לפתוח תוכניות ייעודיות.

<עומר אלוני: היא תתכבד ותתראה ותבוא בפנינו בשנה הבאה.

<עומר אלוני: אני לא אהיה כבר יושב-הראש, עינבל או מישהו אחר יהיה היושב-ראש.

<עומר אלוני: אבל יבדקו, יציגו בפני המחוקקים ויציגו בפני נציגי המפלגות בוועדת החינוך.

<עומר אלוני: יראו נתונים, יראו כמה תלמידים מיישובים ערביים התקבלו, כמה תלמידים - - -

עמרם מצנע: תודה, אתן לך בסוף עוד.

עמרם מצנע: זוהר מאיגוד המכינות, בבקשה.

<זוהר אביטן: זוהר אביטן, יושב-ראש ועד מנהלי המכינות בישראל.

<זוהר אביטן: בישראל יש 53 מכינות.

<מרדכי כהן: סליחה, טעיתי.

<מרדכי כהן: אמרתי 47.

<זוהר אביטן: כל המכינות מתלוננות על גירעון, כל המכינות קיימות מתוך הכרה בחשיבות פעילותם של מוסדות ההשכלה הגבוהה לצמצום פערים.

<זוהר אביטן: אוניברסיטת תל-אביב היתה אחת המובילות בעניין.

<זוהר אביטן: אני בכלל נדהם לשמוע מה שנאמר היום לגבי צוותים היושבים לכתוב תוכניות בין בר-אילן לתל-אביב.

<זוהר אביטן: למה?

<זוהר אביטן: כי יש החלטת מל"ג-ות"ת וועדת החינוך של הכנסת על רפורמה שהחלק המשמעותי בה: בניית תוכניות לימוד משותפות, מוכרות הדדית, כך שיהיו בכל מוסד שני מסלולים: בגרותי וייעודי, מתוך מגמה להגדיל ככל האפשר את הייעודי.

<זוהר אביטן: שאלה תיאורטית - אני עובד יחד עם האנשים של גדי על ניסיון לקדם את החלטות הוועדה והתקבלה התוכנית.

<זוהר אביטן: אגב, עבדו על תוכנית לימודים משותפת לכל האוניברסיטאות משך יותר משנה בהשתתפות המנהל הקודם אילן לייבה, עליו השלום, ונמשך בפעילות שנעשתה עד לימים אלה לבניית תוכנית משותפת ייעודית לכל האוניברסיטאות.

עמרם מצנע: זוהר, למה יש סתירה בין הרפורמה לבין מה שאנחנו דנים פה?

<זוהר אביטן: מכיוון שהם בונים משהו שהוא מחוץ למסגרת עליה המליצה ועדת מאור של הקמת צוותים משותפים לכל מוסדות ההשכלה, האוניברסיטאות בישראל – מהלך שבמכללות שונות, מכללות ור"מ נעשה.

<זוהר אביטן: ישבו צוותים.

עמרם מצנע: אבל לא הבנתי למה זה סותר.

עמרם מצנע: נניח שיתאחדו ביחד והרפורמה תיכנס בעוד שנה.

<זוהר אביטן: הם יבנו ביחד, אבל הם יבנו על-פי התוכנית שנבנתה כבר?

<זוהר אביטן: לי לא ברור.

<זוהר אביטן: חבל על הזמן של הצוותים שיושבים עכשיו לילות כימים מכיוון שישבו צוותים ובנו תוכניות.

עמרם מצנע: לא חייבת להיות סתירה.

<זוהר אביטן: לגבי עניין של 1.9 מיליון שקל גירעון - כאמור, כל אחת מ-53 המכינות בארץ מדווחת על גירעון.

<זוהר אביטן: מספר החיילים המשוחררים הלומדים במכינות הוא תנודתי לאורך כל שנות קיומן מאמצע שנות ה-60.

<זוהר אביטן: הקמת והפעלתן של המכינות לא בא ממקום של רווח והפסד, גירעון או עודף.

<זוהר אביטן: הוא בא ממקום של מחויבות.

<זוהר אביטן: האמירה של אוניברסיטת תל-אביב על האחדה עם אוניברסיטת בר-אילן - משמעה סגירת המכינה באוניברסיטת תל-אביב.

<זוהר אביטן: לבר-אילן יש מוסדות לא רק בתל-אביב.

<זוהר אביטן: יש גם בצפת, יש גם בדרום, באשקלון.

<זוהר אביטן: אין בעיה.

<זוהר אביטן: אם היעילות היא הרעיון - - -

<מנחם גרינבלום: יש שם מכללות.

<מנחם גרינבלום: רק בצפת יש לנו את הפקולטה לרפואה.

<זוהר אביטן: אם העניין הוא יעילות, באשקלון פועלת מכינה גדולה.

עמרם מצנע: אבל היא שייכת למכללה.

<זוהר אביטן: זה בדיוק העניין.

<זוהר אביטן: רוב התלמידים הלומדים במוסדות, כולל במכללת אשקלון, ממשיכים לימודיהם באקדמיה במוסד בו הם למדו.

עמרם מצנע: הרעיון הוא ליצור אפשרות מעבר.

<זוהר אביטן: יפה.

<זוהר אביטן: לכן, חישוב הגירעון או הרווח הוא לא חד-שנתי לשנת קיומה של המכינה.

<זוהר אביטן: לכל מוסד יש תשואה הנובעת מהמשך הלימודים האקדמיים של בוגרי המכינה בה.

<זוהר אביטן: נכון, באוניברסיטת תל-אביב 30,000 סטודנטים, ובמצטבר נגיד שלוש שנים של תואר זה אלף תלמידים.

<זוהר אביטן: נכון, 6% , 10% זה לא נחשב, וזה העניין.

<זוהר אביטן: הדיון על סגירת אוניברסיטת תל-אביב התקיים כאן בוועדה הזו בתקופת כהונתו של יושב-ראש הוועדה זבולון אורלב ונכח כאן רקטור אוניברסיטת תל-אביב פרופ' אהרון שי שביחד מנע מאוניברסיטת תל-אביב החלטה שהיא הכרזה חברתית לעניין האיחוד שמגדיל את המספרים.

<זוהר אביטן: ועדת מאור המליצה על צמצום מספר המכינות בישראל, אבל בסיס ההנחה שלה היה מכינה בגודל פחות מ-150 תלמידים בתהליך שנתי תיסגר מתוך מטרה להביא למכינות שהן לפחות 150 תלמידים כי השיקולים הפדגוגיים ב-150 תלמידים עובדים כמו ב-600 תלמידים.

<זוהר אביטן: ועדה שלמה ישבה על זה, שמעה את כל העדויות, את כל הפדגוגים, בנושא.

<זוהר אביטן: לכן, אני חושב שאוניברסיטת תל-אביב ידעה הרבה תקופות של שפל, אבל היא ידעה גם הרבה תקופות של פריחה.

<זוהר אביטן: יכולתה של אוניברסיטת תל-אביב להתמודד עם בעיותיה של החברה הישראלית בצמצום פערים מקורה בדבר אחד - יצירתיות, כמו שעשיתם בעבר.

<זוהר אביטן: אתם הייתם יוזמים ומובילים של תוכניות חדשניות.

<זוהר אביטן: מה קרה פתאום?

<זוהר אביטן: כוחות האקדמיה התעייפו מלטפל בפריפריה?

<זוהר אביטן: פרופ' ארנון סופר פרסם מחקר מקיף, ספר שלם, לו הוא קורא "מדינת תל-אביב".

עמרם מצנע: הספר נקרא אחרת: "מדינת תל-אביב - סכנה לקיומה של מדינת ישראל"

<זוהר אביטן: נכון.

<זוהר אביטן: האם אוניברסיטת תל-אביב בניגוד לטכניון ולאוניברסיטה העברית, לבר-אילן, לבן-גוריון, רוצה להכריז שהיא שייכת רק למדינת תל-אביב?

<זוהר אביטן: זו האמירה?

<מרדכי כהן: אני חושב שיש פה נאום פופוליסטי.

<מרדכי כהן: אתה קצת מגזים.

<זוהר אביטן: סליחה, פופוליסטי או לא – אני מכיר ילדים משדרות שפרצו קדימה בזכותה של אוניברסיטת תל-אביב.

<זוהר אביטן: הם לא היו עושים את זה אחרת.

<זוהר אביטן: הם לא בחרו בבר-אילן כי אוניברסיטת תל-אביב היא אוניברסיטה בלי גוון דתי שמדבר להרבה צעירים בישראל.

<מנחם גרינבלום: יש לך מושג מה אחוז הדתיים ולא דתיים בבר-אילן?

<זוהר אביטן: אני יודע – 60%.

<מנחם גרינבלום: 70%.

<זוהר אביטן: זה לא אומר כלום.

<זוהר אביטן: הזהות המוסדית של בר-אילן היא דתית.

עמרם מצנע: זוהר, אני קורא אותך לסדר.

עמרם מצנע: הבנתי כל מה שאמרת.

<זוהר אביטן: רק משפט אחד לסיום.

<זוהר אביטן: אני מבקש מהנציגים הרשמיים מאוניברסיטת תל-אביב לאמץ את הרוח שהיתה לאוניברסיטת תל-אביב גם בדיון לפני חמש שנים ולהבין שמעבר לגרוש יש גם אמירה, והאמירה היא: אנחנו - אוניברסיטת תל-אביב - שותפים בצמצום פערים בישראל על-ידי יצירת מגוון.

עמרם מצנע: זוהר, תודה.

עמרם מצנע: אני מתרשם שהבעיה פה היא שחלק מהדוברים, ובטח יהיו עוד דוברים, מדברים על כך שסוגרים את המכינה בתל-אביב והיא תהיה בבר-אילן.

עמרם מצנע: זה לא מה ששמעתי משני המנכ"לים.

<זוהר אביטן: כי אין לזה משמעות אחרת.

עמרם מצנע: את זה אני ארצה להבין מכם בצורה יותר ברורה.

<אהרון אלאור: זה הימור.

<אהרון אלאור: מדובר בתלמידים שלא יירשמו.

<אהרון אלאור: מהמרים פה על האפשרות שזה פשוט לא יקרה.

<עומר אלוני: חבר הכנסת מצנע, יש כאן שני מורים ותיקים שיכולים לדבר מתוך הניסיון שלהם על המשמעות של תוכניות ייעודיות במכינה כביכול החדשה בבר-אילן המאוחדת.

<עומר אלוני: הם מלווים את המכינה משך שנים ארוכות.

עמרם מצנע: נשמע את כל מי שירצה לדבר.

<שרה כפיר: שמי ללי כפיר.

<שרה כפיר: אני מרכזת את מסלול מדעי החברה במכינה של תל-אביב, ואני עובדת שם קרוב ל-30 שנה.

<שרה כפיר: אני מדברת לא מזווית אישית שלי כי אני בשנה הבאה יוצאת לגמלאות.

<שרה כפיר: חבל על הזמן לשחזר את ההיסטוריה הגדולה, אבל ידידי, פרופ' יעבץ, שפתח את המכינה מתהפך בקברו כשהוא רואה מה קורה למכינה המפוארת והגדולה שהיה לי הכבוד ללמד, בראש ובראשונה אנשי פריפריה, אבל גם אנשים מובילים: הבן של שמעון פרס, הבן של יורם דינשטיין, ששי גז שלא לימדתי אותו, ועוד שמות.

עמרם מצנע: אבל את לא יכולה להתעלם מהעובדה שממכינה שהיתה מעל לאלף תלמידים, היום היא 300.

<שרה כפיר: היא לא היתה מעולם מאלף תלמידים.

<שרה כפיר: היו לה מועמדים.

<שרה כפיר: היא גג הגיעה ל-600, זה ב-30 שנה האחרונות.

<מרדכי כהן: לא.

<מרדכי כהן: ללי, היו לפחות 800 בתקופה שאני מכיר.

<מרדכי כהן: היה גם בתקופה לפני.

עמרם מצנע: כהרגלנו, על מספרים יש ויכוח.

<שרה כפיר: זה היה חולף, והיה הגל הגדול של העלייה מברית-המועצות.

<שרה כפיר: כמו שאני מתרפקת על העבר בנוסטלגיה, אני מסתכלת בחשש מאוד גדול לגבי העתיד.

<שרה כפיר: בתוך עמי אני יושבת ועשיתי קצת סקר שוק.

<שרה כפיר: כל החודשיים האחרונים אני רק שואלת ושואלת תלמידים מהמילייה שלנו, מהמילייה של הכיתות שאני מלמדת: מה יקרה?

<שרה כפיר: יש חלופה בבר-אילן.

<שרה כפיר: זה לא איחוד כי אף אחד לא עובר – שלא נשגה באשליות.

<שרה כפיר: סגל מינהלי לא עובר, סגל אקדמי לא עובר.

<שרה כפיר: בראש ובראשונה, אני מדברת בשם אותו ציבור אנונימי שאנחנו לא רואים אותו כרגע וזה ציבור התלמידים.

<שרה כפיר: אנחנו לא מעבירים תלמידים, התלמידים שלנו מסיימים השנה ונעלמים במקומות שלהם.

<שרה כפיר: אני מדברת על סימן שאלה גדול ולא ישנה בלילה מחשש, מכיוון שעם כל הרספקט לבר-אילן ועם כל מה שאמרו גם לגבי הצביון הדתי, גם לגבי בעיות התחבורה, הם רוצים ללמוד בתל-אביב.

<שרה כפיר: הם גם הסבירו לי למה.

<שרה כפיר: שאלתי סקטור, סקטור.

<שרה כפיר: האתיופים - אם לא יהיה בתל-אביב, ילכו לירושלים.

<שרה כפיר: העולים ילכו גם לאוניברסיטה העברית.

<שרה כפיר: הבון-טון היום זה בכלל אוניברסיטת באר-שבע.

<שרה כפיר: בר-אילן היא לא חלופה ולא רק בגלל העניין הדתי וגם התחבורה הקשה, אלא מפני שיש פה עניין של ייעוד.

<שרה כפיר: אני רואה את עצמי בשנת המעבר במכינה לומד באותו מוסד.

<שרה כפיר: אנחנו הרי מוכרים להם גם את החלום וגם אשליה.

<שרה כפיר: היום הסטודנטים שלנו הם כאילו כבר בתל-אביב.

<שרה כפיר: יש להם כרטיס סטודנט, הם כבר מריחים את הספריות, את הקפיטריות.

<שרה כפיר: אם לא יהיה בתל-אביב הם ימצאו חלופות אחרות.

<שרה כפיר: מהסביבה שאני גרה הולכים בכלל לרייכמן.

<שרה כפיר: כלומר, אני חוששת שתופרים פה חליפות יפות, אבל אף אחד לא יקנה אותן, או שיקנו אותן מעט מאוד וחבל על המאמץ והמשאבים והאנרגיות שמושקעים.

<שרה כפיר: בשורה התחתונה האחד וכאילו עוד אחד, זה לא יהיה שניים.

<שרה כפיר: זה יהיה הרבה פחות.

<שרה כפיר: החלקים של מה שייווצר יהיו הרבה פחותים מהשלם של היום ולא יהיה לזה ביקוש, וחבל על הזמן.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: גדי, בבקשה.

<גדי פרנק: ככל שאנחנו עומדים מאחורי זה, ואמרתי שאני לא מכיר עדיין את כל הפרטים כי הם לא גובשו עד הסוף, כמו שנאמר, אכן הרפורמה מדברת על זה שבכל מכינה יהיו בראש ובראשונה מסלולים ייעודיים כפי שזוהר אמר.

<גדי פרנק: אנחנו נעמוד מאחורי הדבר אך ורק אם הדבר הזה יקרה.

<גדי פרנק: אם בסוף אנחנו נישאר עם מכינה בגרותית, אני מצהיר כאן בוועדה: אנחנו לא נעמוד מאחורי הדבר הזה כי זאת לא כוונת הרפורמה.

<גדי פרנק: זה הולך בדיוק בכיוון ההפוך.

<גדי פרנק: זה דבר אחד, וזה לפחות מה שאני מבין מהמנכ"לים.

<גדי פרנק: אבל נחיה ונראה.

<עומר אלוני: מה זה "נחיה ונראה"?

<עומר אלוני: המכינה היא בתשע"ו.

<עומר אלוני: יש פה זמן ספציפי.

<גדי פרנק: אנחנו מדברים עם האוניברסיטאות ועם המכללות שלנו ברמה יום יומית.

<גדי פרנק: הם לא יעשו שום דבר, וגם אמרתי לשני המנכ"לים שדיברו איתי בכמה מועדים בתקופה האחרונה כשהם התחילו לדבר על הנושא הזה, שבסופו של דבר, כמו שאמרתי בהתחלה, אלוהים נמצא בפרטים.

<גדי פרנק: אנחנו נרצה לראות את הפרטים ואז ניתן את החותמת.

<גדי פרנק: דבר ראשון, אמירה: אנחנו, מבחינתנו, המכינה הזו חייבת שיהיו בה המסלולים הייעודיים.

בועז טופורובסקי: כולם, או חלקם?

<גדי פרנק: אני צריך לראות.

<מרדכי כהן: אנחנו בונים עכשיו על כולם.

<גדי פרנק: גם הרפורמה, אם יורדים לפרטיה, למרות שזה לא הזמן והמקום, היא בחלקה מנסה לאחד קצת מסלולים כי מגוון המסלולים היום הוא קצת מטורף.

<גדי פרנק: אבל באופן כללי, המסלולים המרכזיים – כולם צריכים להיות שם.

<גדי פרנק: שנית, לגבי גודל מכינה, וזה תגובה כן לזוהר – הנושא שבסופו של דבר הוחלט על גודל מכינה מינימלי של 150 זה לא בגלל שלמיטב ידיעתי שתי הוועדות שנכחתי, גם בזו וגם בזו, גם ועדת פייסל וגם ועדת משה מאור, סברו שמכינה בגודל של 150 זה האידיאל, אלא בגלל שברור לנו שמכינה צריכה לתת מענה גם לצרכים בפריפריה.

<גדי פרנק: אנחנו לא נוכל להרשות לעצמנו שלא תהיה מכינה, לדוגמה, במכללות בקצה הצפוני או בקצה הדרומי של מדינת ישראל, ומכינה בקצוות האלה צריכה גמישות כלפי מטה.

<גדי פרנק: גם אם אנחנו חושבים שהאידיאל הוא 300 או 400, אם נקבע את המספרים האלה לא יהיו מכינות בקצוות הארץ.

<גדי פרנק: לכן אמרו: בסופו של דבר, מתוך ההתפשרות נלך על מספר יותר נמוך.

<גדי פרנק: אבל זאת לא הכוונה שזה האידיאל או שזה האופטימום.

<גדי פרנק: הנושא של "אופקים להיי-טק" הוא באמת מסלול מאוד מאוד חשוב היום בתוך המכינות.

<גדי פרנק: מבחינתנו, המסלול הזה רק ילך ויגדל.

<גדי פרנק: אנחנו נמצאים במגעים אחרונים עם משרד האוצר כרגע למרות כל העננה התקציבית על הגדלה תקציבית ניכרת של המסלול הזה.

<גדי פרנק: אני מקווה שזה ייסגר בחודש הקרוב שהחל מהשנה הבאה יוקדשו משאבים הרבה יותר גדולים גם לשיווק כדי להביא באמת את אותם בני פריפריה למסלול הזה, וגם לליווי שלהם בתוך המכינה וגם אחרי המכינה.

<גדי פרנק: אני מדבר על סדרי גודל במכפלות של יותר מפי 2 או 3 מכפי שמושקע היום במסלול הזה.

<גדי פרנק: מדובר בעשרות מיליוני שקלים בטווח של ארבע-חמש שנים הקרובות מבחינת השקעה.

<גדי פרנק: שאלה שבאמת לא הבנתי, אני מתנצל - אמרת כמה פעמים שהשיקול הוא לא השיקול התקציבי מכל מיני כיוונים.

<גדי פרנק: אני לא הבנתי, יכול להיות שלא הצלחתי להקשיב עד הסוף, רק לא אמרת מה כן השיקול.

<גדי פרנק: כשאתם אומרים בצורה מאוד ברורה שאתם יודעים, שאתם לא חושבים - - -

<עומר אלוני: נאמר לנו בשבוע שעבר שגם אם יימצא פתרון מהסוכנות היהודית.

<עומר אלוני: אנחנו שלחנו מעצמנו.

<עומר אלוני: לקרן הקיימת לישראל יש תמיכה במפעלי חינוך מהסוג הזה בדיוק שהמכינה של תל-אביב פועלת.

<עומר אלוני: נאמר לנו חד וחלק שגם אם יימצא 1.9 מיליון שקלים המכינה בתל-אביב לא תיפתח.

<עומר אלוני: זאת אומרת, יש פה החלטה גמורה של הנהלת אוניברסיטת תל-אביב.

<גדי פרנק: שוב, אני לא אומר בהכרח שהשיקול הוא תקציבי.

<גדי פרנק: אבל שיקול תקציבי הוא שיקול לאורך זמן, הוא לא יכול לתת מענה רק לשנה מסוימת.

<גדי פרנק: תגידו מה השיקול, כי לזרוק לאוויר: השיקול הוא לא השיקול התקציבי, אז מה השיקול?

<גדי פרנק: אולי השיקול הוא שבאמת חושבים שהדבר הזה יותר טוב, אולי זה עולה בקנה אחד יותר טוב מהרפורמה העתידית.

<גדי פרנק: תגידו מה השיקול, אני באמת לא יודע.

<עומר אלוני: גדי, בוא נסתכל על הקונטקסט.

<עומר אלוני: זו לא הפעם הראשונה.

<עומר אלוני: אני אשמח לראות את חברי הכנסת האלה בכנסת הבאה.

<עומר אלוני: אבל כמו שראית, חבר הכנסת מצנע, אנחנו חיים בתוך קונטקסט היסטורי.

<עומר אלוני: כפי שציין זוהר, ועדת החינוך הקודמת וגם זו של 2009 ישבה על אותה מדוכה עם חליפה אחרת.

<עומר אלוני: אז זה לא היה המכינה של בר-אילן, אז זו היתה מכללת לוינסקי.

<עומר אלוני: זאת אומרת, יש איזושהי מדיניות שיטתית מצערת של הנהלת אוניברסיטת תל-אביב.

<עומר אלוני: אני לא מבין את הגורמים שמניעים אותה.

<עומר אלוני: אני מגיע גם כן מהפריפריה וצר לי שאני צריך להגיד שאני מתבייש שזה מה שהאוניברסיטה שלי עושה.

<עומר אלוני: במקום לחזק את המחויבות שלה עבור אוכלוסיות מוחלשות, היא ממהרת להיפטר מאיזושהי בת חורגת.

<עומר אלוני: היא עשתה את זה ב-2009, היו עוד ניסיונות כאלה.

<עומר אלוני: גדי, יש פה שאלות עמוקות.

<עומר אלוני: סליחה, אני לא מבין למה אצה הדרך למי שיושב בהנהלת האוניברסיטה ולגורמים שמקבלים החלטות.

<עומר אלוני: ב-18, ביום ראשון, מתכנס הוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב להחליט על תוכנית הסגירה של המכינה.

<עומר אלוני: אצה כאן הדרך.

<עומר אלוני: אלו שאלות קריטיות שיש להן השלכה קשה על צעירים.

<עומר אלוני: ב-18 מתכנס הוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב שזה הדירקטוריון של האוניברסיטה וההנהלה מביאה בפניו את ההחלטה.

<עומר אלוני: הם יקראו לזה איחוד, אנחנו קוראים לזה סגירה של המכינה של תל-אביב, ונראה לנו שגם הנסיבות והעובדות בשטח מדברות על זה.

שמעון אוחיון: ממתי?

<עומר אלוני: משנת תשע"ו.

<עומר אלוני: אני מדבר פה בשם ציבור וזו החלטה שהיא בלתי הפיכה.

<עומר אלוני: כי ברגע שאוניברסיטת תל-אביב סוגרת את המכינה שלה המבנה מיועד לתפקידים אחרים, וחסל סדר המכינה של תל-אביב.

<עומר אלוני: אלו שאלות קשות ועקרוניות.

<עומר אלוני: ייקחו, בבקשה, את פרק הזמן וינסו פיילוט בבר-אילן ויחזרו בפני הרגולציה.

עמרם מצנע: חבר הכנסת שמעון אוחיון.

שמעון אוחיון: מה שלא ייאמר כאן, וזה כואב לי מאוד, ומה שלא ייעשה, בסופו של דבר, האמירה של אוניברסיטת תל-אביב היא אמירה שהיא מאוד קשה לי מבחינה חברתית.

שמעון אוחיון: לצערי, זה לא רק אוניברסיטת תל-אביב, גם המל"ג אומר את זה.

שמעון אוחיון: בגיבוי של הסיפור הזה הוא מפריע לי.

שמעון אוחיון: גם עקבתי אחרי כמה דיונים מבחינת המל"ג.

שמעון אוחיון: הנושא החברתי הוא לא כל כך.

שמעון אוחיון: גם המילה "רגולטור" חוזרת עשרים אלף פעם במסגרת המל"ג, כאילו אנחנו חושבים רק על ראייה תקציבית-כלכלית ולא ראייה חברתית.

שמעון אוחיון: לצערי, חבל מאוד שהוות"ת בעיקר מוביל את הנקודה הזו.

שמעון אוחיון: איך אומר?

שמעון אוחיון: אוי לי מיוצרי ואוי לי מיצרי.

שמעון אוחיון: גילוי נאות, קודם כל.

שמעון אוחיון: אני איש בר-אילן.

שמעון אוחיון: אתם יכולים לקבל או לא לקבל מה שאני הולך להגיד ולנסות להתמודד עם הסוגיה הזו.

שמעון אוחיון: אני מכיר את האנשים שמנהלים את המכינה.

שמעון אוחיון: נכון, בעיקרה היא בגרותית, אבל אני גם מכיר תחומי פעילות שהיו ייעודיים שהם בעיקר קשורים לדיקנט הסטודנטים מחוץ-לארץ.

שמעון אוחיון: גדלתי וצמחתי בבר-אילן ואני מכיר את זה ואני יודע שיש שם צוות טוב.

שמעון אוחיון: בניגוד לדעות הקדומות, וזה קצת מקומם אותי, תמיד התגאינו בבר-אילן שאוכלוסיית הסטודנטים מבחינה חברתית, הפריפריה החברתית, היא הגדולה ביותר, וזה עוד לפני שצמחו להן מכללות, אז קשה לי לקבל את זה.

שמעון אוחיון: מה כן הדאגה המרכזית שלי בוודאי בעניין הזה?

שמעון אוחיון: הלוואי, הייתי רוצה לראות התפתחות של מכינות ייעודיות בצורה רצינית בבר-אילן או בכל מקום, ויחליטו כמובן מתוך דאגה ברורה לסגל.

שמעון אוחיון: לא נוכל להפקיר את הסגל כרגע, ואני מקווה ששנה אחת נוכל לעקוב במסגרת ועדת החינוך.

שמעון אוחיון: כולם מדברים על העלייה מצרפת.

שמעון אוחיון: אני מלווה אותה וגם קידמתי כמה הצעות חוק, כולל הכרה בדיפלומות של אנשים בוגרים שלהם.

שמעון אוחיון: מועמדים בוכים אצלי.

שמעון אוחיון: הם אומרים לי: אנחנו יכולים להתקבל לבתי-הספר לרפואה הטובים ביותר בצרפת, אבל פה אנחנו לא מצליחים להתמודד.

שמעון אוחיון: כמעט ולא תראו שסטודנטים עולים מצרפת משתלבים, למשל, בבתי-הספר לרפואה.

שמעון אוחיון: אין לי ספק שאחד הפתרונות זה מכינות ייעודיות.

שמעון אוחיון: אין לי ספק שישנם רופאים יהודים טובים בצרפת וצרפת ודאי נחשבת לאחת מהמדינות המובילות בתחום הרפואה ובחקר הרפואה.

שמעון אוחיון: יש כאן איזשהו חסם תרבותי או טכני שמביא לזה שאנשים לא מתמודדים עם אותה בחינה פסיכומטרית.

שמעון אוחיון: אני מברך מוסדות כמו בן-גוריון שהקימו כל מיני חלופות כדי לקלוט.

שמעון אוחיון: עדיין מפריעה לי האמירה, האמירה היא אמירה חברתית קשה.

שמעון אוחיון: אם בכל זאת רוצים כאן להתייעל מבחינה אדמיניסטרטיבית אז ליבי, ליבי, הייתי כן רוצה שייכלל קודם כל הסגל המקצועי, כי אם אין בבר-אילן סגל שהוא כן מלמד בתחומים הייעודיים בוודאי שהסגל הזה צריך להתקבל.

שמעון אוחיון: כמי שעוקב כל הזמן ורואה כמה אנחנו מזלזלים באותו סגל צעיר ואחרים שעובדים במסגרות כאלו ואחרות – צריך להבטיח גם להם את הביטחון התעסוקתי בעניין הזה ולתת להם.

שמעון אוחיון: הצעתי - אם יש כאן איזשהו כיוון של התייעלות, אני לא חושב שצריכים לחשוש מבר-אילן.

שמעון אוחיון: רבותי, אינני אובייקטיבי ואל תגידו לי שבר-אילן היא אוניברסיטה דתית.

שמעון אוחיון: הייתי רוצה שהיא תהיה יותר דתית, אבל זו לא המציאות.

שמעון אוחיון: יש 70% ויותר ובאים כולם.

שמעון אוחיון: יש גם אוכלוסייה אתיופית גדולה מאוד שמשתלבת בעניין הזה.

בועז טופורובסקי: הם לא מקבלים מעונות.

שמעון אוחיון: כן, יש בעיה.

עמרם מצנע: שמעון, תשמור איתם על קשר.

עמרם מצנע: אולי גם תחזור לשם.

שמעון אוחיון: עמרם, זה מה שאתה מאחל לי כבר?

שמעון אוחיון: אני לא חושש מזה, לא בגלל זה אני מדבר היום כך.

שמעון אוחיון: אגב, אני מחובר.

שמעון אוחיון: אני עדיין מתנדב בבר-אילן ומוביל את מרכז דהאן.

שמעון אוחיון: אדוני היושב-ראש, אם נשתכנע שיש פה ייעול באמת מבחינה אדמיניסטרטיבית הייתי רוצה שנוודא שהסגל שלימד באוניברסיטת תל-אביב כן ימשיך להשתלב ויעבוד באוניברסיטת בר-אילן או תחת הניהול של בר-אילן, ואם זה ימשיך להיות בחדרים בתל-אביב תחת ניהול של בר-אילן.

שמעון אוחיון: זה מאוד מאוד חשוב משום שהמגמות הייעודיות, ולא רק הבגרות, זה דבר חשוב מבחינה חברתית וגם מנטלית תרבותית.

שמעון אוחיון: תסלח לי שאני הולך לבקר, אבל בזבזנו שנתיים עם שר החינוך שרצה לבטל את ייחודה של הבחינה הפסיכומטרית.

בועז טופורובסקי: הוא לא רצה לבטל את ייחודה של הבחינה הפסיכומטרית.

בועז טופורובסקי: הוא רצה גם לאפשר לאנשים שהפסיכומטרי קשה להם.

שמעון אוחיון: הוא רצה לבטל את מעמדה המיוחד של הבחינה הפסיכומטרית.

שמעון אוחיון: אבל בד בבד הכריז שהוא בעד צמצום בחינות הבגרות משבע לשלוש או ארבע, וזו הצהרה ברורה.

בועז טופורובסקי: אם אתה רוצה, אני יכול להסביר לך את הרעיון מאחורי זה.

עמרם מצנע: שמעון, תודה רבה.

עמרם מצנע: אתן רשות דיברו למי שרוצה להשמיע את דעתו ולקראת סיום אתן לשני המנכ"לים עוד פעם.

עמרם מצנע: אורה, בבקשה.

<אורה חכם: כנציגת ציבור אני מתרשמת שאוניברסיטת תל-אביב רוצה להיות מגדל השן.

<אורה חכם: אתה אמרת "פופוליסטי" וזה מעורר אותי קצת ולכן אגיד בוטה.

<אורה חכם: היא תקבל את התלמידים הכי טובים ולא מעניין אותה מכינות ושיבואו מפה ומשם.

<אורה חכם: היא לא תעודד אותם.

<אורה חכם: בסופו של דבר, המצב שלכם לא יהיה טוב, ואני רק אומרת לך כנציג האוניברסיטה.

<אורה חכם: המצב שלכם לא יהיה טוב כי אנשים יודעים להתחשבן טוב.

<אורה חכם: יקימו אוניברסיטה שתיקח את כל אלה שאתה לא רוצה לקבל.

<אורה חכם: כי מה זה 1.9 מיליון?

<אורה חכם: אתה מקבל תקציב מהמדינה בשביל כל המחלקות שלך?

<אורה חכם: האם אתה מקבל כסף ממישהו מבחוץ?

<אורה חכם: אתה מממן בעצמך?

<אורה חכם: המדינה מממנת אותך.

<אורה חכם: אז איך זה שאתה אומר: דווקא למכינה אני רוצה לתקצב?

<אורה חכם: אל תתקצב, תיתן לה כסף.

<אורה חכם: תמצא את הכסף מוות"ת.

<אורה חכם: 1.9 - תכסה, תגדיל ותצהיר שאתה רוצה לכלול כמה שיותר אנשים מהפריפריות החברתיות ואז יתייחסו אליך.

<אורה חכם: גם בבחירות יתייחסו אליך.

עמרם מצנע: אורה, תודה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

<גיא סלומון: קוראים לי גיא סלומון ואני רכז המתמטיקה של המכינה באוניברסיטת תל-אביב.

<גיא סלומון: אני רוצה להגיד שכן יש כאן הונאה, ואסביר את ההונאה.

<גיא סלומון: כיום אין מכינה בבר-אילן.

<גיא סלומון: מה שיש בבר-אילן זה בית-ספר אקסטרני כדוגמת "אנקורי לשיפור בגרויות, וכבודו במקומו מונח.

<גיא סלומון: זה לא מכינה כי המטרה של מכינה זה לתת הזדמנות שנייה.

<גיא סלומון: אף תלמיד היום לא יכול לקבל הזדמנות שנייה כי המשמעות של מכינה ייעודית זה אומר שמחליפים לך את כל תעודת הבגרות.

<גיא סלומון: אתה לא משפר מקצוע אחד או שניים.

<גיא סלומון: בא אותו תלמיד אתיופי או מהמגזר הערבי או תוכנית "אופקים" או "עתידים" או עולים ואין להם תעודת בגרות או שתעודת הבגרות היא מאוד חלשה והם צריכים תוכנית ייעודית.

<גיא סלומון: היום אוניברסיטת בר-אילן התמחתה אך ורק בלשפר לך את הבגרות כדוגמת "אנקורי".

<גיא סלומון: שוו בנפשכם שמחר בבוקר מחליטים שחברת "אנקורי" תפתח מכינה ייעודית בתשע"ו.

<גיא סלומון: היא פותחת מכינה ייעודית, אין לה מושג איך עושים את זה.

<גיא סלומון: היא לא יודעת איך עושים מכינה ייעודית, אבל בתשע"ו היא פותחת מכינה ייעודית.

<גיא סלומון: זאת ועוד, היא תטפל בתוכנית "יואל" של האתיופים, היא תטפל בתוכנית "אופקים" של הפריפריה ובתוכנית "עתידים" של הפריפריה, בעולים חדשים מכל המדינות.

<גיא סלומון: היא תטפל בכל המגזרים האלה, וגם במגזר הערבי ובכולם, בלי שיש לה בזה שום ניסיון.

<גיא סלומון: ולמה?

<גיא סלומון: כי צריך להתייעל.

<גיא סלומון: אז בואו רגע נחשוב.

<גיא סלומון: יש פה מכינה אחת עם 300 תלמידים ש-45 שנה מתמחה במכינה ייעודית ומטפלת בכל התוכניות האלה, וצריך לטפל בהן ברחל בתך הקטנה כי זה אוכלוסיות מאוד מסוימות וצריך מקצועיות ורכזים ואנשים שיודעים לטפל בזה, ובאה מכינה אחרת שאין לה שום ניסיון.

<גיא סלומון: אז בואו נתייעל ונתמזג ונעביר את כל המכינה עם כל הידע הזה לבר-אילן כאשר לא מעבירים כלום.

<גיא סלומון: הסגל לא עובר, אין פה שום התחייבות להעברה של איש סגל אחד, שום התחייבות.

<גיא סלומון: תלמידים לא עוברים, צוות מינהלי לא עובר, יועצות לא עוברות, כל הרכזים של האוכלוסייה הערבית, יש לנו רכזת מדהימה של האוכלוסייה האתיופית – אף אחד לא עובר.

<גיא סלומון: סוגרים אחד, פותחים את השני ואומרים: איחדנו.

<גיא סלומון: לא איחדנו שום דבר.

<גיא סלומון: אני לא מבין.

<גיא סלומון: אם יש פה תום לב, מדוע לא יתכבדו בר-אילן?

<גיא סלומון: לי יש 14 מורים למתמטיקה, להם יש שניים – שיעברו אלינו.

<גיא סלומון: לנו הניסיון.

<גיא סלומון: אני מטפל בכל התוכניות האלה 45 שנה.

<גיא סלומון: אני 11 שנה רכז מתמטיקה בתוכנית ייעודית.

<גיא סלומון: אני בניתי את התוכנית של ההכרה ההדדית.

<גיא סלומון: אתם יודעים שבתוכנית הזו של ההכרה ההדדית בין מכינות בר-אילן לא היו?

<גיא סלומון: הם לא היו כי הם מכינה בגרותית, הם לא מתעסקים עם זה.

<גיא סלומון: ישבתי עם הטכניון, עם בן-גוריון, עם העברית, והם מדברים איתי שצוותים מקצועיים יושבים?

<גיא סלומון: איך זה יכול להיות?

<גיא סלומון: אני רכז מתמטיקה, היא רכזת מדעי חברה, אלכס הוא רכז פיזיקה - הם לא שם.

<גיא סלומון: אז מי בדיוק יושב בין האוניברסיטאות ועושה תוכנית מקצועית?

<גיא סלומון: הרקטורים שלנו?

<גיא סלומון: אני בכלל לא מבין את זה.

<גיא סלומון: שאלתם אם זה הונאה - כן, זו הונאה.

<גיא סלומון: הוא יסגור אצלנו ושנה הבאה הוא מאוד ישתדל שייפתחו שם התוכניות הייעודיות.

<גיא סלומון: הוא יכתוב באתר של בר-אילן: אתם מוזמנים להירשם ל"אופקים" ול"יואל" ול"עתידים", ואתה מאוד מוזמן מהמגזר הערבי, אין שום בעיה.

<גיא סלומון: ואם לא – אז לא.

<גיא סלומון: עברו 45 שנה, האם מישהו ימות אם נחכה 46 שנה?

<גיא סלומון: יתכבדו בר-אילן.

<גיא סלומון: אתם מתעקשים שזה יהיה בבר-אילן?

<גיא סלומון: בבקשה תכתבו עכשיו באתר שלהם שאתם פותחים את כל התוכניות האלה ובואו נראה כמה נרשמים.

<גיא סלומון: אם בשנה הבאה בר-אילן תצליח בתוכניות האלה וימלאו משוב בסוף השנה ואותם תלמידים אתיופים יגידו שהיה פצצה, אין בעיה.

<גיא סלומון: אני אבוא לפה, אוריד את הכובד ואגיד: בואו נעביר.

<גיא סלומון: אבל לא יכול להיות שאחרי 45 שנה.

<גיא סלומון: תחכה 46 שנה, תעשה ניסיון ותראה מה קורה.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: כן, בבקשה.

בועז טופורובסקי: גדי צריך ללכת וחשוב לי שהוא יקשיב לזה.

בועז טופורובסקי: אתם יודעים, אני בעד מיזוגים בהשכלה הגבוהה.

בועז טופורובסקי: אני חושב שקצת התפרענו בכלל עם כמות המוסדות להשכלה גבוהה ועם כמות המכינות במערכת ההשכלה הגבוהה.

בועז טופורובסקי: אבל משהו כאן מטריד, ואני אומר זאת בלשון המעטה.

בועז טופורובסקי: זה נראה כאילו זה נעשה מהר מדי.

בועז טופורובסקי: במל"ג כרגולטור אפילו לא יודעים איך זה הולך להיראות.

בועז טופורובסקי: כבר בסוף החודש הולכים לקבל את ההחלטה הזו, ב-18, ביום ראשון הקרוב.

בועז טופורובסקי: זה באמת נראה מוזר.

בועז טופורובסקי: זה נראה כאילו מרכז הידע הוא דווקא באוניברסיטת תל-אביב, אבל אוניברסיטת תל-אביב נסגרת, וזו סגירה בפועל.

בועז טופורובסקי: מהניסיון שלי במערכת ההשכלה הגבוהה, גם אמירה: אנחנו נשתדל או ניתן עדיפות לקלוט אנשי סגל שבאים מזה, היא אמירה שאומרת בגדול שרוב אנשי הסגל לא ייקלטו.

בועז טופורובסקי: זה מה שראיתי ברוב שנותיי ויש לי הרגשה שזה יחזור על עצמו.

בועז טופורובסקי: אני רוצה להציע בכל זאת כי אנחנו הרי לא מקבלים את התשובות כאן להכול, אנחנו מקבלים תשובות כלליות.

בועז טופורובסקי: יש כאן הרבה אמירות בסגנון: אנחנו יושבים על התוכניות, אנחנו הולכים לבדוק, אנחנו נוודא שיהיה בסדר, וההחלטות מתקבלות עכשיו.

בועז טופורובסקי: במערכת ההשכלה הגבוהה יש הרבה מאוד ניסיונות למיזוגים שלא יוצאים לפועל ושנים על גבי שנים מדברים עליהם בכל מיני נושאים.

בועז טופורובסקי: תנסו לחשוב על איזשהו פיילוט כי אני מסכים עם מה שאני נאמר כאן.

בועז טופורובסקי: ברגע שתיסגר המכינה באוניברסיטת תל-אביב זה יהיה בלתי הפיך.

בועז טופורובסקי: אם יתברר שזו טעות לא יהיה אפשר להחזיר את הגלגל אחורה וגם אף אחד לא יחזיר את הגלגל אחורה.

בועז טופורובסקי: אני רוצה להאמין שזה מה שיקרה, אני רוצה להאמין שזה הדבר הכי טוב.

בועז טופורובסקי: צריך לנסות לעשות איזושהי תקופה של פיילוט, לנסות להעביר באמת את הידע לבר-אילן בלי לסגור את המכינה באוניברסיטת תל-אביב כי יש מספיק סגל.

בועז טופורובסקי: כמו כן, לנסות אולי לעשות שנה של פיילוט שבה יראו.

בועז טופורובסקי: יש לי הרגשה ומהיכרות שלי עם הרבה מאוד אנשים שלומדים במכינות, אנשים נרשמים למכינה לפי המוסד שבו הם לומדים, אלא אם כן הם לא מתקבלים למכינה הזו ואז הם נרשמים למכינה אחרת.

בועז טופורובסקי: יכול להיות שאפשר לשנות את הראש של אנשים.

בועז טופורובסקי: אבל אני רוצה לראות אנשים מהמגזר הערבי נרשמים למכינה בבר-אילן, אני רוצה לראות את הדברים האלה.

בועז טופורובסקי: יכול להיות שאני טועה.

בועז טופורובסקי: לדעתי, בגלל הסיכון של הטעות, ראוי כן לתת איזושהי תקופה של פיילוט – זה מה שהיה חשוב לי להגיד.

עמרם מצנע: בבקשה.

<וורקו מטוקו: שלום לכולם.

<וורקו מטוקו: קוראים לי וורקו, אני בן 26.

<וורקו מטוקו: אני בוגר המכינה.

<וורקו מטוקו: רציתי לספר לכם קצת את הסיפור האישי שלי מנקודת המבט שלי.

<וורקו מטוקו: סיימתי את המכינה לפני שנתיים בדיוק.

<וורקו מטוקו: הגעתי למכינה בעקבות חבר שלי שסיים את המכינה ולמד איתי בתיכון.

<וורקו מטוקו: לא אשקר לכם, בתיכון לא למדתי בכלל.

<וורקו מטוקו: כמו הרבה צעירים, לא באמת ייחסתי חשיבות ללימודים בגלל הבגרות, בגלל נושאים אחרים.

<וורקו מטוקו: בגדול, לא היו לי מספיק נתונים כדי להתקבל.

<וורקו מטוקו: אחרי שסיימתי את הצבא ואת השירות שלי אמרתי שאני חייב להתחיל ללמוד והתחלתי לחפש.

<וורקו מטוקו: הלכתי לכל המוסדות וכולם אמרו לי שעם ציונים כאלה אף אחד לא יקבל אותי, ובצדק.

<וורקו מטוקו: לאחר מכן הבנתי שאני חייב לעשות מכינה.

<וורקו מטוקו: הטכניון והעברית וכל המקומות האלה היו פשוט רחוקים מדי.

<וורקו מטוקו: אני בא ממשפחה יחסית גדולה ואני צריך להיות קרוב לבית.

<וורקו מטוקו: הייתי חייב גם לעבוד וגם לעשות את זה.

<וורקו מטוקו: האלטרנטיבה היחידה שנשארה היא תל-אביב – גם בגלל שחבר שלי המליץ ואמר לי שיש שם מורים.

<וורקו מטוקו: מההיכרות שלי עם מורים בתיכון המורים הם לא בדיוק מורים.

<וורקו מטוקו: כשהתחלתי ללמוד במכינה באמת גיליתי שיש מורים קצת מעבר, מורים שיושבים איתך אחרי השעות שהם צרכים להיות שם, מתקשרים אליך, דואגים שתעשה דברים, יושבים איתך.

<וורקו מטוקו: אני שומע פה במשך שעה ומשהו: צוות זוטר, זוטר, זוטר.

<וורקו מטוקו: עד עכשיו לא היו לי מורים כאלה.

<וורקו מטוקו: היום אני סטודנט שנה ב' לתעשייה וניהול באוניברסיטת תל-אביב.

<וורקו מטוקו: שום מרצה ושום מתרגל לא משתווה למתרגלים שהיו לי בזמן המכינה.

<וורקו מטוקו: אני מאמין באנשים, האנשים האלה קנו אותי.

<וורקו מטוקו: אני חושב שהסגירה הזאת סוגרת את הדלת להרבה צעירים שרוצים כן להיתקל במורים האלה, כן להגיע למקום שבו למורים אכפת.

<וורקו מטוקו: אני חושב שהסגירה של המכינה היא סגירה של צוות עם 40 ומשהו שנים של ניסיון והבנה.

<וורקו מטוקו: השנה הנוכחית הזו גם אחי הקטן בא בעקבותיי והוא כרגע במכינה.

<וורקו מטוקו: הוא עושה את כי אמרתי לו שמדובר במורים שאכפת להם.

<וורקו מטוקו: יש שם את אוהד, את סופי, והרבה מורים שאכפת להם.

<וורקו מטוקו: מאוד כואב לי לראות את המכינה נסגרת כי אני מרגיש ששם באמת היתה לי הזדמנות שנייה.

<וורקו מטוקו: תודה רבה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

עמרם מצנע: האם עוד מישהו רוצה להתבטא?

<ליאת הלבץ: אני ליאת, מנהלת קשרי מימשל.

<ליאת הלבץ: אני רוצה להגיד כמה מילים בשם התאחדות הסטודנטים.

<ליאת הלבץ: אנחנו מסכימים לחלוטין פה עם מה שנאמר בנוגע לחשיבות כמובן של המכינה.

<ליאת הלבץ: אין שנייה לה, ושמענו פה.

<ליאת הלבץ: ראיתי את כל החיוכים סביב השולחן.

<ליאת הלבץ: אני אדגיש את העניין של הסיבה הכלכלית.

<ליאת הלבץ: כל הזמן אומרים: כלכלי, כלכלי, זה לא יעיל, זה לא כלכלי.

<ליאת הלבץ: צריך לחשוב איך עושים את זה יעיל.

<ליאת הלבץ: צריך לחשוב איך הגירעון מגיע למצב שהוא נסבל כי החשיבות פה עולה באמת על כל דבר שהוא.

<ליאת הלבץ: חייבים להשאיר את זה.

<מרגריטה ז'וקוב: שלום לכולם.

<מרגריטה ז'וקוב: שמי מרגריטה ז'וקוב.

<מרגריטה ז'וקוב: אני סטודנטית להנדסה מכנית באוניברסיטת תל-אביב.

<מרגריטה ז'וקוב: במקור אני מגיעה מתוכנית של "אופקים להיי-טק".

<מרגריטה ז'וקוב: סיימתי את המכינה של האוניברסיטה ועל-ידי זה התקבלתי, והיום אני סטודנטית מן המניין לכל דבר.

<מרגריטה ז'וקוב: אני לא טובה בלדבר מול פורום גדול של אנשים, במיוחד עם חשיבות כזאת.

<מרגריטה ז'וקוב: קודם כל, תודה לכם שבאתם היום ובחרתם להיות פה על ההחלטה הגורלית הזו.

<מרגריטה ז'וקוב: כתבתי את הדברים שלי וברשות

<מרגריטה ז'וקוב: כם יהיה לי הרבה יותר קל להקריא אותו.

<מרגריטה ז'וקוב: הקול שלי קצת רועד כי אני מתרגשת.

<מרגריטה ז'וקוב: באופן כללי אני לא מדברת, כמו שאמרתי.

<מרגריטה ז'וקוב: מספרים הם חברים יותר טובים שלי מאשר מילים.

<מרגריטה ז'וקוב: לרוב אני מעדיפה להתעסק בדברים שלי, להישאר בשקט.

<מרגריטה ז'וקוב: גם עכשיו כשאני פה אתכם, חברים שלי לומדים למבחן.

<מרגריטה ז'וקוב: יש מחיר, גם אם בלתי נראה, לבחירה שלי להיות פה היום.

<מרגריטה ז'וקוב: אז למה באתי?

<מרגריטה ז'וקוב: באתי בגלל מי שהייתי יכולה להיות ובגלל מי שאני היום.

<מרגריטה ז'וקוב: אני באה כמו רוב הילדים במדינת ישראל מרקע קשה, בית הרוס, אימא שמנסה לעשות הכול בשביל לעזור לעתיד של הילדים שלה, אבל עם נתוני התחלה מאוד בעייתיים זה לא ממש מתאפשר.

<מרגריטה ז'וקוב: אני באה כמו הרבה נערות ונערים בישראל ממצב שבו מסיימים את הלימודים בכיתה ורצים למלצר, לנקות שולחנות, לשטוף רצפות, ולא כדי לקנות לעצמך סמארטפון וביגוד חדש, אלא כדי לשרוד את השבוע, את החודש.

<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי היו לי חלומות וחשבתי שהם לא יתגשמו לעולם.

<מרגריטה ז'וקוב: מגיל קטן נמשכתי לתחום המדעים: פיזיקה, מתמטיקה וכימיה.

<מרגריטה ז'וקוב: כל אלה עניינו אותי יותר מהתחומים ההומניים יותר.

<מרגריטה ז'וקוב: לאט לאט העניין והסקרנות הפכו מחלומות לרעיונות יותר מוחשים.

<מרגריטה ז'וקוב: הבנתי בדיוק מה אני רוצה לעשות עם עצמי, רק שהמצב בבית, חוסר הזמן ללמוד כראוי לבגרויות או הכסף להשלים אותן אחר כך, הרחיקו ממני את התקווה להגשים את הדברים.

<מרגריטה ז'וקוב: הסבירות שאסיים את חיי כמלצרית במקום מהנדסת היתה גבוהה יותר.

<מרגריטה ז'וקוב: לא היה כסף ללמוד, לא לבגרויות, כי אין ממש דרך לעמוד בבגרויות כשאתה עובד אל תוך הלילה ואז מגיע לשיעור.

<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי מקום אחד שינה את זה.

<מרגריטה ז'וקוב: המכינה של אוניברסיטת תל-אביב אפשרה לי ולעוד חולמים כמוני סיכוי לשנות את נסיבות חיינו, להתגבר ולשים מאחורינו רקע קשה, לפתוח דף חדש למי שמוכן לעבוד קשה עבור הגשמת החלומות שלנו.

<מרגריטה ז'וקוב: אני גאה לספר שאני לא מיוחדת, יש עוד רבים כמוני.

<מרגריטה ז'וקוב: רבים שלא נכנעים למצב, אלא נלחמים בכל הכוח.

<מרגריטה ז'וקוב: הגעתי למכינה עם עוד עשרות כמוני, חיילים וחיילות משוחררים, עמוסי סימני שאלה וחוסר ודאות.

<מרגריטה ז'וקוב: גילינו בית חם, סגל מסור וחדור נחישות ותחושת שליחות ותחושת עבודה בצוות שאפשרה לנו להצליח ימי לימודים ארוכים.

<מרגריטה ז'וקוב: שרדנו ייאוש, כישלונות.

<מרגריטה ז'וקוב: הסרנו חלודה וליטשנו את עצמנו כאקדמאיים לעתיד.

<מרגריטה ז'וקוב: למדנו ללמוד, לחשוב, להגיע למסקנות ואז להטיל בהן ספק.

<מרגריטה ז'וקוב: למדנו להיכשל, לקום ולנסות שוב.

<מרגריטה ז'וקוב: למדנו בעיקר תקוה.

<מרגריטה ז'וקוב: יש משהו מיוחד במכינה של אוניברסיטת תל-אביב – האווירה, היחד, החיבור עם צוות עם חזון אמיתי שמוכן להישאר עם הסטודנטים שלו אל תוך הלילה לפני מבחן ובין אנשים שכל החיים חיפשו סיכוי.

<מרגריטה ז'וקוב: זה משהו שבמעט שנותיי לא נתקלתי בו בשום מקום אחר בחברה הישראלית.

<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן היום כי אני לא מיוחדת.

<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי יש עוד המון כמוני שמחכים בתור, שמסרבים ללכת עם המבט תקוע ברצפה, שמסרבים לבלות חיים שלמים עם חלומות על המדף.

<מרגריטה ז'וקוב: אני כאן כי נתנו לי סיכוי.

<מרגריטה ז'וקוב: המכינה היא מקום שסוגר פערים חברתיים.

<מרגריטה ז'וקוב: היא יותר מרק מכינה לאוניברסיטה, היא הזדמנות להיות יותר ממה שסיפרו לך בעבר, יותר מעוד סטטיסטיקה.

<מרגריטה ז'וקוב: אני אחת מעשרות אלפים שמחפשים סיכוי כזה.

<מרגריטה ז'וקוב: אל תסגרו את האור הזה, תנו לנו את ההזדמנות.

<מרגריטה ז'וקוב: תודה.

עמרם מצנע: מרגריטה, בתור אחת שלא מנוסה בלדבר לפני קהל אני נותן לך ציון עשר.

<עינבל בלאו: אנחנו רוצים להגיד שהמורים פנו אלינו לא בגלל החשש שלהם שיפטרו אותם.

<עינבל בלאו: הם באו ואמרו לנו שלתלמידים האלה אין שום סיכוי.

<עינבל בלאו: לא היה אכפת להם מהשכר שלהם, לא היה אכפת להם שנה הבאה.

<עינבל בלאו: הם גם הראשונים שהציעו ואמרו: תקציב – קחו מהשכר שלנו.

<עינבל בלאו: האוניברסיטה אפילו לא שקלה את זה.

<עינבל בלאו: הצענו את זה.

<עינבל בלאו: זו הצעה מאוד הרואית, זה אנשים שלא מרוויחים מיליונים.

<עינבל בלאו: החומר שיש כאן באמת מאפשר לקבוצות האלה להיכנס בסופו של דבר לאוניברסיטת תל-אביב.

<עינבל בלאו: זה לא עוד בית-ספר אקסטרני, יש משהו ייחודי במכינה הזו.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<אהרון אלאור: שמי ד"ר אהרון אלאור ואני יושב-ראש הסקציה לסוציולוגיה ציבורית באגודה הסוציולוגית הישראלית.

עמרם מצנע: מה אתה עושה לפרנסתך?

<אהרון אלאור: אני מלמד במכינה האקדמית 22 שנה מקצועות שונים ורבים במדעי החברה.

<אהרון אלאור: אני רוצה לומר שיסוד העניין כאן הוא כישלון ניהולי של אוניברסיטת תל-אביב בהפעלת המכינה בדיוק באותם שנים של מעבר מ-800 תלמידים ל-300 תלמידים כאשר הצוות מינהלי נשאר כמעט אותו דבר.

<אהרון אלאור: מתקציב של 7 מיליון שקלים של המכינה האקדמית לשנה, 3.5 מיליון הולכים על המינהלה ו-3.5 על כוחות ההוראה.

<אהרון אלאור: זה דבר חסר תקדים בהסדרים אקדמיים כאלה.

<אהרון אלאור: ממה הדבר נובע?

<אהרון אלאור: מכך שרוב הצוות המינהלי הוא קבוע והנהלת האוניברסיטה לא מצאה לנכון למצוא פתרון לעניין הזה כדי להעביר אותם, למרות שהם קבועים, למקומות אחרים באוניברסיטה, וכך נוצר הגרעון למעשה.

<אהרון אלאור: הגירעון הזה לא חייב להיות.

<אהרון אלאור: לאוניברסיטה יש אפשרות לפתור את העניין הזה על-ידי ניוד מינהלי.

<אהרון אלאור: הקביעות היא בתוך האוניברסיטה כמוסד, לא בתוך המכינה - אנחנו יודעים את זה.

<אהרון אלאור: ניתן למצוא את הפתרון בתוך אוניברסיטת תל-אביב.

<אהרון אלאור: עם כל הכבוד לאוניברסיטת בר-אילן, והסוציולוגים הוותיקים, המורים שלי תמיד לימדו אותנו כמה שהם התנגדו לעצם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן כי אמרו: אין מתמטיקה דתית, אין סוציולוגיה דתית, יש דברים אוניברסליים.

<אהרון אלאור: אני כמובן תומך מאוד באוניברסיטת בר-אילן שתגיע במהרה בימינו לרמתה של אוניברסיטת תל-אביב, אבל הדירוגים מדברים בעד עצמם.

<אהרון אלאור: למשל, דירוג שנחאי.

<אהרון אלאור: אוניברסיטת תל-אביב נמצאת באחד המקומות מבין 200 המקומות הראשונים.

<אהרון אלאור: לאוניברסיטת בר-אילן אין שום דירוג.

<אהרון אלאור: אנחנו כמובן מקווים שאוניברסיטת בר-אילן תגיע להישגים גבוהים בעניין הזה, ואני בטוח גם שזה יקרה כי אני מכיר.

<מנחם גרינבלום: אתה יודע מה קורה במדעים וברפואה?

<אהרון אלאור: אני יודע, כן.

<מנחם גרינבלום: אז תגיד.

עמרם מצנע: אנחנו לוקחים את המילים ההשוואתיות בחזרה.

עמרם מצנע: זה לא קשור.

<אהרון אלאור: זה חשוב.

<אהרון אלאור: הדירוגים האלה הם דירוגים פורמליים.

<אהרון אלאור: המועמדים ללימודים במכינה רואים לנגד עיניהם את אוניברסיטת תל-אביב כמותג.

<אהרון אלאור: כשהם יפגשו את השם "אוניברסיטת בר-אילן" ועוד איזה - - - חדה, שגם לא בטוח אם זה כך או אחרת כי כל העניין הוא הימור מבחינת ההרשמה - הרי אנחנו תלויים בהרשמות, לא יהיו הרשמות לא יהיה שום דבר - אז הם יאמרו שליתר ביטחון הם יבחרו אלטרנטיבה.

<אהרון אלאור: הם יגידו: חבל לנו על הזמן שלנו, אנחנו לא יודעים בדיוק מה קורה.

<אהרון אלאור: מה שאני הייתי מציע, אם אני יכול לבקש, זה שוועדת החינוך של הכנסת תערוך הצבעה האם היא מסתייגת מהצעד של אוניברסיטת תל-אביב.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: בבקשה.

<אסתר סרוק: שמי ד"ר אסתר סרוק ואני באה מהאוניברסיטה העברית.

<אסתר סרוק: אני רוצה לומר אמירה חינוכית חברתית בעניין הזה.

<אסתר סרוק: למעלה מ-30 שנה אני עוסקת בנוער שוליים, בנוער טעון טיפוח, בנוער בסיכון, במסגרות כאלה ואחרות.

<אסתר סרוק: מדבריי עם חבריי לסגלים האחרים ולחבר'ה מאוניברסיטת תל-אביב אני חושבת שהקריאה צריכה להיות אליכם ואל מקבלי ההחלטות.

<אסתר סרוק: חבל שגדי הלך.

<אסתר סרוק: יש פה אמירה חברתית חד-משמעת.

<אסתר סרוק: גם הניסיון מלמד שהאפשרות להוציא ילדים ממעגל המצוקה והסיכון הוא באמצעות השכלה טובה.

<אסתר סרוק: אני חושבת שהעובדה שיש את אוניברסיטת תל-אביב ושהיא יכולה לעזור לשדרג את הסטודנטים או לתת להם איזשהו אופק כמו ששמענו מהסטודנטים, היא אמירה מאוד משמעותית.

<אסתר סרוק: לכן, אחת ההצעות שיכולה להיות היא שאם זו באמת רק מכינה בגרותית אז אם יש איחוד שהאיחוד יהיה בתוך אוניברסיטת תל-אביב, שהמסגרת תימשך.

<אסתר סרוק: יבואו משפרי הבגרויות אל אוניברסיטת תל-אביב, אבל אי-אפשר באמת.

<אסתר סרוק: מבחינת מדיניות אני קוראת לכם לקבל החלטות ולסייע למנוע את הסגירה.

<זוהר אביטן: לעניין הגירעון ולמוטי - רוב מוסדותינו עובדים על פי תעריף ות"ת וחוברת של ות"ת לתנאי העסקת סגלים.

<זוהר אביטן: פרק ה' עוסק בהעסקת סגל המכינות.

<זוהר אביטן: לפי מיטב ידיעתי, אוניברסיטת תל-אביב משלמת פי 2 מאשר המפורט בפרק ה' אותו אני מצטט.

<זוהר אביטן: שנית, יש לי הערכה מלאה לאוניברסיטת בר-אילן, חברים שם, וכד'.

<זוהר אביטן: אני חושב שזו עבודה יוצאת מהכלל, אבל הבעיה היא שגינה יפה זה גינה שיש בה פרחים מהרבה סוגים ולא אותו פרח.

<זוהר אביטן: אותו פרח זה לא גינה יפה.

<זוהר אביטן: בר אילן, אסיים בדברי חכמינו: המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא.

<זוהר אביטן: זה מה שהנחה את מוסדות ההשכלה הגבוהה מאז ראשית המכינות ב-1965 באוניברסיטה העברית.

עמרם מצנע: תודה.

עמרם מצנע: עומר, בבקשה.

<עומר אלוני: אני חושב שהקולות שעלו כאן מדברים אפילו בשם עצמם.

<עומר אלוני: לפני שהמנכ"לים יגיבו לנושאים אני רוצה להעלות שני דברים קצרים: ראשית, אם אפשר כשאתם מפנים אליהם את השאלות זה לדבר באופן ספציפי לגבי מה קורה בתשע"ו לגבי התוכניות הייעודיות.

<עומר אלוני: זאת אומרת, שזה ממש יובהר.

<עומר אלוני: חברי הכנסת, אנחנו בשעה של בין השמשות.

<עומר אלוני: אתם שמעתם כאן את הקולות.

<עומר אלוני: בתור נציג הסגל ונציג התלמידים שנמצאים כאן אני מבקש שתצא מכם אמירה נחרצת, או לפחות הפצרה בוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב לשקול כשהוא מקבל את ההחלטה ביום ראשון כל מהלך, בין אם זה תוכנית פיילוט של תשע"ו בבר-אילן ושהם ינסו קודם כל וייראו.

<עומר אלוני: מדובר פה במערכות אקדמיות מורכבות שיש להן השלכות ממשיות על גורלם של צעירים.

<עומר אלוני: ראינו פה רק שתי דוגמאות.

<עומר אלוני: אני מציע שישקלו או תוכנית פיילוט או כפי שחברתי ד"ר סרוק הציעה למעבר לתל-אביב.

<עומר אלוני: אבל לא החלטה נמהרת וחד-צדדית ומסוכנת כמו זו שעומדת להיות מובאת לדיון ביום ראשון הקרוב.

<עומר אלוני: תודה.

עמרם מצנע: אני אבקש עכשיו מהמנכ"לים.

עמרם מצנע: מנחם ומוטי, אתם חייבים להתייחס בצורה ממוקדת לנושא לוח הזמנים.

עמרם מצנע: גם אם נניח שבאמת כל התוכניות הן נכונות ויעילות ולא סוגרות אלא מרחיבות, נניח, לוח הזמנים פה הוא באמת כמעט סד בלתי אפשרי.

<מנחם גרינבלום: קודם כל, אני רוצה להוסיף ולהאיר.

<מנחם גרינבלום: כל התוכניות קיימות.

<מנחם גרינבלום: שמעתי את מרכז מתמטיקה.

<מנחם גרינבלום: הלוא אנחנו לא נמציא כלום.

<מנחם גרינבלום: כל מה שהוא בנה ייתכן זה יהיה יחד איתו.

<מנחם גרינבלום: אף אחד לא אמר שזה לא הוא.

<מנחם גרינבלום: הוא יבוא למכינה הקיימת שאנחנו אותה נעשה.

<מנחם גרינבלום: אנחנו לא הולכים להמציא שום גלגל.

<מנחם גרינבלום: תודה עבור העצות כאן על סגירת המכינה או הפיילוט.

עמרם מצנע: אני הבנתי מה מביא את אוניברסיטת תל-אביב ללכת בכיוון הזה.

עמרם מצנע: מה האינטרס שלכם בזה?

<מנחם גרינבלום: לאור הניסיון שלי, אני חושב שאם יש אפשרות ששתי האוניברסיטאות יעשו פעילות מאוחדת זה דבר עתידי לכל הדברים.

<מנחם גרינבלום: מחר בבוקר אותם הסטודנטים שהיום נמצאים במכינה שלנו, יכולים ללמוד גם בתל-אביב בוודאות וגם בתל-אביב לפני שמחליטים את כל ההחלטות האחרות.

<מנחם גרינבלום: אני לא שמעתי, ולא ברמז, שרכז המתמטיקה, יש לנו רכז מתמטיקה שזה לא הוא המיועד.

<מנחם גרינבלום: אבל פה כבר החליטו.

<מנחם גרינבלום: אני רוצה כאן להבין את הדברים.

<מנחם גרינבלום: אנחנו לוקחים את התוכניות הקיימות, מנסים לראות.

<מנחם גרינבלום: המכינה שלנו היא מכינה של הבגרויות כפי שצויין.

<מנחם גרינבלום: יש לנו גם מכינה נוספת גדולה של העולים החדשים מכל העדות, מכל המינים.

<מנחם גרינבלום: אני חושב שמספר הסטודנטים מבני המיעוטים שלומדים בבר-אילן הוא לא פחות מאשר תל-אביב.

<מנחם גרינבלום: שכולם יידעו, מספר הסטודנטים בני מיעוטים שלומדים אצלנו לא פחות מאשר מקום אחר, אולי אפילו טיפה יותר.

<מנחם גרינבלום: אני רק רוצה להגיד שמה שאתה אומר לא עומד בסתירה.

<מנחם גרינבלום: אנחנו לא הולכים להמציא שום גלגל.

<מנחם גרינבלום: לכם יש את הניסיון, אנחנו מאחדים את הכוחות.

<גיא סלומון: אתה לא התחייבת לכלום.

<מנחם גרינבלום: אני בוודאות לא אתחייב כי אני לא יודע מה שיהיה.

<גיא סלומון: אל תסגור אותי לפני שאתה בודק ומתחייב.

<מנחם גרינבלום: אני לא מתחייב, אמרתי שזה אופציונלי.

<מנחם גרינבלום: אני במפורש אומר שזה אופציונאלי.

<גיא סלומון: אז אולי אני אבנה את התוכניות ואולי לא.

עמרם מצנע: אורה, בתור שכנה לאוניברסיטת בר-אילן – את גרה שם, לא?

<אורה חכם: אתה לא יודע כמה אני מעודדת אותו שיעשה ייעודי, אבל בלי קשר לאוניברסיטת תל-אביב.

<אורה חכם: אוניברסיטת תל-אביב צריכה לתרום את חלקה בחברתיות.

<אורה חכם: איפה היא?

<אורה חכם: למה אתם לא מתייחסים לזה?

עמרם מצנע: מוטי, קודם כל, תשכנע אותנו שזה אפשרי בלוח הזמנים הזה.

עמרם מצנע: שנית, שזה באמת אמיתי.

<מרדכי כהן: קודם כל, אני שמח על הדיון הזה כי אני מאוד גאה להיות שייך לאוניברסיטת תל-אביב.

עמרם מצנע: קיבלתם המון מחמאות היום.

<מרדכי כהן: אני רואה פה שני תלמידים של אוניברסיטת תל-אביב, סטודנטים שלנו בוגרי מכינה.

<מרדכי כהן: אני חושב שזה מצביע על זה שהמוסד שלנו הוא מוסד פתוח, הוא מוסד שרואה את הסביבה שלו, רואה את האוכלוסיות הקשות.

<מרדכי כהן: אגב, המכינה זה לא הדבר היחיד שעושה אוניברסיטת תל-אביב לטובת הפריפריה.

<מרדכי כהן: יש לנו תוכנית של מצטייני פריפריה, יש לנו תוכניות ביפו, יש לנו תוכניות שאנחנו מבצעים במקומות אחרים.

<מרדכי כהן: אם אפשר לדבר על מוסד שהוא בעל תודעה חברתית מגובשת וחזקה, אני חושב שאוניברסיטת תל-אביב זו האוניברסיטה.

<מרדכי כהן: הזכרתי בתחילת הדיון שהוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב, כמו הדיון שמתקיים כאן – אותם דברים שעלו פה.

<מרדכי כהן: עומר דיבר בוועד המנהל.

<עומר אלוני: רק בעקבות התערבות בית-הדין.

<מרדכי כהן: לא, לא.

<מרדכי כהן: אל תנסה להביא את זה למקום לא נכון.

<מרדכי כהן: תהליך קבלת ההחלטות באוניברסיטת תל-אביב מהסוג הזה תמיד מגיע לוועד המנהל.

<מרדכי כהן: הוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב הוא בעל תודעה חברתית מהמדרגה הראשונה.

<מרדכי כהן: האנשים שם מסתכלים על הדברים האלה ואכפת להם.

<מרדכי כהן: לכן, אם העסק הזה יהיה זיוף או יהיה הטעיה או יהיה כל דבר אחר, זה לא יהיה.

<מרדכי כהן: זה לא יהיה.

<מרדכי כהן: קודם כל, תשמחו.

<מרדכי כהן: לפחות חלקכם מכיר את היושבים פה ליד השולחן בצד הזה ויודעים שאנחנו אנשים רציניים ומתכוונים למה שאנחנו אומרים.

<מרדכי כהן: שנית, הוועד המנהל של אוניברסיטת תל-אביב לא ייתן לשום דבר שדומה למשהו שהוא כאילו ולכאורה להתקיים.

<מרדכי כהן: לכן, הדברים יהיו אמיתיים.

<מרדכי כהן: אם זה לא יהיה אמיתי זה לא יתקיים.

<מרדכי כהן: לגבי פריפריה - אוניברסיטת תל-אביב בוודאי שהיא שוקלת ודואגת וחושבת על הנושאים של פריפריה.

<מרדכי כהן: לגבי הנושא של מכינה ייעודית רצית תשובה חד-משמעית.

<מרדכי כהן: התשובה היא חד-משמעית, ואני אומר את זה פה לפרוטוקול ולכנסת, התשובה היא שהמכינה שאנחנו מדברים עליה יהיו בה מסלולים ייעודיים, ויהיו בה כל המסלולים הייעודים, לפחות בהתחלה שיהיו, שקיימים היום באוניברסיטת תל-אביב.

<מרדכי כהן: ייתכן שנחליט אחר כך להוסיף מסלולים, ייתכן שיחליטו לשנות מסלולים.

<עינבל בלאו: מתי?

<מרדכי כהן: לא תיפתח מכינה משותפת ללא מסלולים ייעודיים, נקודה.

<מרדכי כהן: לכן, אני אומר שוב, כל אותם תלמידים מועמדים שהגיעו למכינה בעבר, אם זה אתה, אם זה אח שלך, ואם זה אחות שלך או של כל אחד אחר, שירצה וזה מתאים לו, המכינה הזו תהיה.

<מרדכי כהן: היא תתקיים.

<מרדכי כהן: הפתרון הוא לכל הסטודנטים.

<מרדכי כהן: זה לא משהו שאנחנו שומרים את זה לאיזה קבוצה מיוחדת של סטודנטים, אלא לכל הקבוצות שדיברנו עליהן.

<מרדכי כהן: עלתה פה השאלה וארגון הסגל הציג פתרונות כלכליים כביכול לנושא המכינה.

<מרדכי כהן: אני לא חושב, ואמרתי את זה גם לחברים, לא בונים תוכנית קבועה על בסיס איתן על פתרונות זמניים.

<מרדכי כהן: אנחנו לא תנודתיים.

<מרדכי כהן: זאת אומרת, לא בונים על תרומות.

<מרדכי כהן: תרומה זה דבר שישנו היום ומחר איננו.

<מרדכי כהן: לא בונים את הדברים על הפחתה של שכר של סגל.

<אהרון אלאור: יש פה תרומה של ממשלת ישראל, שני מיליארד שקלים לאוניברסיטת תל-אביב באופן כללי.

<מרדכי כהן: זה לא תרומה.

<מרדכי כהן: אני מוכרח להגיד, תמיד אומרים: אוניברסיטאות מקבלות כסף מהמדינה.

<מרדכי כהן: מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל מזרימה למדינת ישראל מיליארדים של דולרים כל שנה, בין אם זה בתרומות, בין אם זה קרנות מחקר, ובין אם זה בייצוא - - - שישנו במדינה.

<מרדכי כהן: תבינו, מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל היא מערכת תורמת, היא לא יושבת על תקציב המדינה מבחינה זו.

<מרדכי כהן: היא מביאה למדינה הרבה כסף.

עמרם מצנע: היא יושבת חזק על תקציב המדינה, אבל כל אחד משלם, גם במס ההכנסה שהוא משלם.

<מרדכי כהן: לגבי הנושא של הפתרונות הכספיים הזמניים - אני חושב שלא בונים מערכת כזו על פתרונות כספים זמניים.

<מרדכי כהן: בונים אותה על פתרונות של קבע.

<מרדכי כהן: האיחוד הזה נועד להביא פתרון של קבע ולבסס את המכינה במרכז הארץ כמכינה שנותנת מענה לסטודנטים ולתלמידים שלנו לטווח ארוך ולא למחר בבוקר.

<מרדכי כהן: עלה פה הנושא של אילן לייבה.

<מרדכי כהן: אני הבאתי את אילן לייבה לאוניברסיטה.

<מרדכי כהן: אנחנו רצינו להביא אדם שחשבנו שהוא יכול, כי חשבנו שיש סיכוי שהבעיה שלנו היא בעיה ניהולית ונביא מאדם מהמדרגה הראשונה על מנת שיעלה את הנושא של המכינה.

<מרדכי כהן: הבאנו את אילן לייבה ואילן לייבה ניסה באמת בכל כוחו.

<מרדכי כהן: אגב, אילן נפטר לפני כמה שנים.

<מרדכי כהן: הוא ניסה לשקם את המכינה.

<מרדכי כהן: הצליח לתקופה קצרה בלבד ואחרי זה זה חזר.

<מרדכי כהן: בזמן שהותו היא חזרה להיות ולרדת במספרים.

<מרדכי כהן: אגב, כשמדברים על מספרים, היום כבר מדברים לשנה הבאה כנראה על פחות מ-300 תלמידים, לצערנו.

<עומר אלוני: לא פתחתם את ההרשמה, מוטי.

<מרדכי כהן: אמרו שתלמיד במכינה ממשיך באותו מוסד.

<מרדכי כהן: קודם כל, אנחנו לוקחים את הסיכון.

<מרדכי כהן: אנחנו רוצים את התלמידים אצלנו.

<מרדכי כהן: אגב, יש לנו היום הסדר עם האוניברסיטה העברית בירושלים, וחבל שאסתר סרוק הלכה, שאומר שתלמידי מכינה של העברית יכולים להתקבל גם בתל-אביב.

<מרדכי כהן: זה גם כן הסדר די ייחודי מבחינה זו.

<מרדכי כהן: מסתבר שאצלנו במכינה שלנו תלמידים שלמדו במכינה והגיעו ללמוד באוניברסיטה – אגב, פחות מ-50% נקלטים בסופו של דבר – ונניח מתוך 130 או 140 התלמידים שהגיעו אלינו ללימודים לאוניברסיטה בשנה הנוכחית, חלק לא קטן הגיעו ממקומות אחרים.

<מרדכי כהן: הגיעו מהאוניברסיטה העברית.

<מרדכי כהן: חלק אחר לא מימש אצלנו וחלק אחר בכלל הגיע גם מדברים שלא קשורים בזה אלא לתוכניות נלוות שיש לנו בעסק הזה.

<מרדכי כהן: לכן, אני אומר שהתנועה בין המוסדות היא תנועה טובה, היא חיובית.

<מרדכי כהן: אני חושב שאם תהיה לנו מכינה משותפת שאוניברסיטת תל-אביב תכיר במכינה הזו ואוניברסיטת בר-אילן תכיר במכינה הזו ויהיו תלמידים שיוכלו להחליט אם הם רוצים ללמוד באוניברסיטת תל-אביב או בבר-אילן, אני לא חושב שתהיה בזה בעיה.

<מרדכי כהן: לגבי לוחות זמנים, וחבר הכנסת מצנע העלה את הנקודה המרכזית פה – אנחנו עושים מהלך רדיקלי, חדשני ולא פשוט.

<מרדכי כהן: יש פה שני פקטורים של זמן: האחד, הפקטור של תהליך הפתיחה של הרישום.

<מרדכי כהן: צריך שתלמידים שרוצים ללמוד במכינה יוכלו להירשם ויוכלו לדעת לאן הם נרשמים.

<מרדכי כהן: ברמה של העקרונות, ופה היתה הנחיה של הנשיאים לצוותים שעובדים על הנושא הזה, היתה לסגור ברמה העקרונית את הדברים האלה עד ה-25 לחודש שאפשר יהיה לפתוח את הרישום למכינה המשותפת - זאת הכוונה.

<מרדכי כהן: לפני ה-25 בחודש אנחנו כבר נדע בדיוק איפה אנחנו נמצאים מבחינת תהליך הרישום, איך הוא יתבצע.

<מרדכי כהן: תהליך גיבוש תוכנית הלימודים – עם זה אני חושב שאפשר לקחת יותר זמן.

<מרדכי כהן: אני מניח שהדבר הזה יכול לקחת בערך חודש-חודש וחצי.

<מרדכי כהן: שוב, לא ממציאים את הגלגל מחדש, ואני אומר את זה לחברי הסגל הזוטר ולמורי המכינה.

<מרדכי כהן: אתם אומרים בר-אילן - בר-אילן אין לה מסלול ייעודי היום.

<מרדכי כהן: בכדי לקיים את מה שאנחנו התחייבנו למסלולים ייעודיים צריך את הסגל הקיים היום, לא צריך סגלים אחרים.

<מרדכי כהן: אנחנו לא נגייס סגלים אחרים.

<מרדכי כהן: אם יש מורה טוב שמלמד ושהתלמידים שלנו מתגאים בו, מורים כאלה צריכים להישאר במערכת הזו.

<עינבל בלאו: בואו תתחייבו לזה.

<מרדכי כהן: אני אמרתי את זה עוד בחלק הראשון של הדיון.

<מרדכי כהן: הכוונה היא במפורש לתת עדיפות בנושא הזה.

<מרדכי כהן: העדיפות היא בזה שאני לא יכול להגיד למישהו.

<מרדכי כהן: איך אמר לי פה רכז המתמטיקה: ואם אני לא רוצה ללכת ללמד בבר-אילן?

<מרדכי כהן: אגב, רוב המורים במכינה מלמדים לא רק בתל-אביב.

<מרדכי כהן: הם מלמדים בתל-אביב ובעוד מקומות, בדקנו את זה.

עמרם מצנע: תודה רבה.

בועז טופורובסקי: רגע, מה עם ההצעה לפיילוט בהנחה והמהלך הרדיקלי הזה לא יצליח והנחה שכולם מקווים שהיא תהיה שגויה?

<מרדכי כהן: קודם כל, אני לא יודע מה זה פיילוט בדבר הזה.

<מרדכי כהן: אנחנו רוצים לפתוח את התוכנית.

<מרדכי כהן: קודם כל, מתקיים רישום.

<מרדכי כהן: הרישום ייפתח ב-25 לחודש, אנשים יירשמו.

<מרדכי כהן: אני לא יכול להגיד להם: יש לכם פיילוט כרגע פה.

<עומר אלוני: לא, שבר-אילן יגידו, שבר אילן יגידו שפותחים תוכניות ייעודיות.

<עומר אלוני: משווים את עצמם.

<מרדכי כהן: אין להם תוכניות ייעודיות והם לא יכולים.

<מרדכי כהן: הם צריכים להסתמך על הבסיס של תל-אביב.

עמרם מצנע: ברשות

עמרם מצנע: כם וברשות עמיתיי לוועדה אני רוצה לסכם את הדברים הבאים.

עמרם מצנע: ועדת החינוך שמה לעצמה מראשית דרכה כנושא מרכזי את נושא סגירת הפערים בחברה הישראלית באמצעות מערכות החינוך למיניהן.

עמרם מצנע: באופן אישי אני יכול לומר לכם שחזרתי לכנסת אחרי שירות בחיפה ובירוחם כשהבנתי מה עומק הפערים, העובדה שהפערים מתרחבים, והדבר הכי חשוב והאופטימי הוא בזה שניתן לסגור את הפערים האלה.

עמרם מצנע: לכן, זה הנושא המרכזי שלשמו לפחות אנחנו מקיימים את הפגישה הזו.

עמרם מצנע: שנית, אני מוכרח לומר לך, מוטי, ולאנשי אוניברסיטת תל-אביב, אני לא מתרשם שאתם יכולים לעמוד בלוח הזמנים הזה.

עמרם מצנע: שוב, גם בהנחה שכל הרצונות והכוונות למערכת מחודשת הם נכונים, נקרא לזה כך במילים עדינות.

עמרם מצנע: ולכן, אני כן מבקש שתעלו בפני הוועד המנהל, ואנחנו נוציא סיכום שייצא מחר כך שתוכלו גם להביא את הסיכום שלנו בפני הוועד המנהל של האוניברסיטה, לדחות את האפשרות להחלטה הזו בעוד שנה, לא יקרה שום דבר.

עמרם מצנע: אני קראתי את כל מה ששלחו לי ואנשים שדיברתי איתם.

עמרם מצנע: אין ספק שיש פה אצלכם משהו מוצלח מאוד.

עמרם מצנע: הוא מוצלח פדגוגית, הוא כנראה לא מוצלח תקציבית.

עמרם מצנע: אגב, אני מקבל את מה שאתה אמרת שיש פה כנראה איזה כשל ניהולי מתמשך ויכול להיות שלא הותאמה המטרייה, ה- overheadלכמות התלמידים שהלכה וירדה בגלל מצוקות כמובן של אנשים שהם עובדים קבועים.

עמרם מצנע: גם זה לא ניתן לפתרון מהיום למחר.

עמרם מצנע: בכלל, המכינות הקדם-אקדמיות לא צריכות להיות גירעוניות.

עמרם מצנע: על הדבר הזה ישבנו לא פעם אחת עם המכינות, עם אנשי ות"ת.

עמרם מצנע: ההיפך - אני למדתי מחלק מהמכללות שהמכינות הן מקור הכנסה לא רע, אני לא יודע כל כך באוניברסיטאות, ואין שום סיבה נראית לעין.

עמרם מצנע: לכן, יכול להיות שניתן באמת להתמודד עם הדרך הזו בצורה אחרת.

עמרם מצנע: יש לי סימפטיה למקום שרוצה להתייעל ולקצץ בהוצאות, לקצץ ב-overhead, ולהשקיע יותר ב - Bread

<מרדכי כהן: זה מה שאני מבקש.

<מרדכי כהן: תנו לנו סיכוי לבדוק את זה.

עמרם מצנע: אבל מאחר וההרשמה נפתחת ב-25 לחודש, מאחר ואני חושש מאוד שסטודנטים שלא יקבלו תשובה ברורה מה לומדים ואיפה לומדים , וזה שיקול אצל סטודנטים, יכולה להיות בזה בעיה.

עמרם מצנע: אפשר להציב בפני הסטודנטים אפשרות: האם אתה רוצה בעדיפות א' פה, בעדיפות ב' כאן?

עמרם מצנע: ואחר כך לשקלל את זה.

עמרם מצנע: שתי האוניברסיטאות יכולות לפתוח את הרישום, אבל עם אפשרות ניידות.

עמרם מצנע: ורק אחר כך , אחרי שיהיה הרישום, ותראו איפה אנשים רוצים ללמוד את התוכניות להחליט שלפחות לשנה עד שמארגנים את זה אפשר לפתוח מסלולים בשתי האוניברסיטאות.

עמרם מצנע: אבל בשורה התחתונה, ההמלצה שלי החד-משמעית, ואני חושב שאתם ידידיי תקבלו את זה, לא צריך לעשות הצבעות בשביל זה, אנחנו בוועדה הזו בדרך כלל מגיעים להסכמות פה אחד, אני חושב שלשמור על המטרה למענה קמה המכינה ולמענה קמו המכינות, גם אם יש רצון טוב, וגם אם ישר רצון בהתייעלות, וגם אם אנחנו עושים שינויים במבנה של המכינות, אני חושב שהחיפזון פה הוא מהשטן.

עמרם מצנע: אוניברסיטת תל-אביב יכולה בהחלט להמשיך להניף את הדגל החברתי, את דגל המצוינות, דגל ההישגים, גם אם היא תשמור עוד שנה את המתכונת הפחות או יותר קיימת.

עמרם מצנע: כשדובר פה על פיילוט אז הפיילוט הוא בכך שאוניברסיטת בר-אילן תפתח עוד מסלולים במקרה הזה ולא תסתפק רק במסלול הבגרויות, ולראות איך זה מתפתח.

עמרם מצנע: זו בקשתי ואני מבקש שזה גם יובא בפני הוועד המנהל.

<מרדכי כהן: אני חושב שאנחנו נמצאים היום בכל אופן בעבודה ובתנופה.

<מרדכי כהן: אני מבין את הדאגה שלכם והיא מוצדקת הרבה פעמים.

<מרדכי כהן: אין לי ספק שאם אנחנו נשאיר את המצב כמו שהוא ואוניברסיטת בר-אילן תטפח מסלול של מכינה ייעודית, מסלולים של מכינות ייעודיות אצלה, בסוף נמצא את עצמנו שוב כמובן עם עוד מכינה אחת גדולה גם בבר-אילן וגם אצלנו.

<מרדכי כהן: גדולה מבחינת ההיצע, לא מבחינת התלמידים.

<מרדכי כהן: תנו לנו הזדמנות להוכיח שאנחנו יכולים לעשות את זה.

<מרדכי כהן: אני לא מדבר לשנה הבאה.

<מרדכי כהן: אגב, ה-25 לחודש זה לא תאריך קדוש.

עמרם מצנע: לא, הוא לא תאריך רישום.

<מרדכי כהן: אני מבקש מהחברים לתת לנו אפשרות.

<מרדכי כהן: עד סוף החודש אנחנו נהיה עם תוכנית מגובשת בדברים האלה.

<מרדכי כהן: תנו לנו אפשרות להציג לכם את התוכנית המגובשת לקראת סוף החודש.

<קריאה: אבל שהוועד המנהל לא יחליט ב-18.

<מרדכי כהן: הוא לא יחליט.

שמעון אוחיון: הוועד המנהל לא יחליט - זה בסדר.

עמרם מצנע: אני נשאר בהמלצה שלי אליכם.

עמרם מצנע: נשמח לראות לאורך ה - - -

שמעון אוחיון: תן להם חודש להביא לנו הצעה מגובשת.

עמרם מצנע: כן, אבל הם מעלים את זה בפני הוועד המנהל.

<מרדכי כהן: הוועד המנהל לא יקבל החלטה ביום ראשון הקרוב.

עמרם מצנע: אם רוצים באמת להכניס את המהלך הזה לאיזשהו כיוון חיובי אז נכון לאפשר שפיזית באוניברסיטת תל-אביב, לפחות לשנה הקרובה, זה ימשיך להתנהג כמו שהוא.

עמרם מצנע: מי שיירשם לאוניברסיטת תל-אביב ימשיך בתל-אביב, מי שבר-אילן - בר-אילן.

עמרם מצנע: את המינהלה אתם יכולים ליצור כבר איחוד כזה או אחר, התייעלות כזו או אחר, להעביר נשים לתפקידים אחרים שזה כמובן נושא שאתם תצטרכו לטפל בו, ולתת לזה לרוץ במשך השנה הקרובה כששני הקמפוסים מתפקדים, וכן פותחים נוספים בבר-אילן, לא פותחים, זה כמובן עניין של רצון הסטודנטים.

עמרם מצנע: הרפורמה מכוונת לכיוון של שותפויות כאלה.

עמרם מצנע: לכן, זה כבר לא יהיה רק יוזמה שלכם, אלא זה יהיה גם הנחיה מלמעלה ללכת לכיוון הזה.

עמרם מצנע: על כן, אין חשש.

עמרם מצנע: אם פתרון בר-אילן יהיה לו מכינה של 300 - 400 עם מסלולי בגרות וגם מסלולים ייעודיים, אהלן וסהלן, ובא לציון גואל.

עמרם מצנע: נראה לי שהחיפזון פה עלול לפגוע.

עמרם מצנע: כפי שגם נאמר פה על-ידי אחד הדוברים, החיים יותר חזקים מכל דבר.

עמרם מצנע: סטודנטים יתחילו לשמוע: אני נרשם אולי בתל-אביב, אבל יכול להיות שאחר כך יגידו לי ללכת לבר-אילן.

עמרם מצנע: אתה מכיר את הסטודנטים, הם לא בטוחים.

עמרם מצנע: הם אומרים: רגע, רגע.

עמרם מצנע: אנחנו יכולים ללכת לבאר-שבע, לירושלים, כי שם אנחנו בטוחים מה אנחנו עושים והם ילכו לשם, ואז הציפייה במירכאות מתגשמת.

עמרם מצנע: כלומר, נרשמים פחות אנשים וזה הולך לאיבוד.

עמרם מצנע: אנחנו שמענו את שני הסטודנטים המוכשרים, זה באמת משימה לאומית.

עמרם מצנע: תודה רבה.