ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 443, 2014-12-28 00:00

דוד צור: בוקר טוב, נעתרנו פה לבקשה ספציפית של המשרד לביטחון פנים נוכח רצונם להכניס העברות או תיקונים בנושא של צו כלי הירייה - התוספת השנייה לחוק כלי הירייה, התשי"ט-1949.

דוד צור: כידוע לכם, הוספנו לחוק סעיף שמדבר על כך שיש לעשות גם בחינה של הכשירות הנפשית של נושא הנשק בחברות השמירה, האבטחה וכדומה.

דוד צור: בעצם דובר על כך, שתהיה החרגה של חלק, כולם או רובם, של מוסדות עובדי המדינה, מתוך הבנה, הנחה שגם לגופים האלה יש מערכות המיון, וגם הבקרה לאורך זמן, גם בזמן שאנשים נכנסים לתוך הארגון וגם במהלך שהותם בתוך הארגון, יש עליהם פיקוח ובקרה הרבה יותר הדוקים מאשר, נאמר, במקומות אחרים – הרציונל שמאחורי הדברים.

דוד צור: בשולי הדברים נאמר שגם היתה לי שיחה עם השר לביטחון פנים בחודשים האחרונים.

דוד צור: אם תוכלו להאיר את עינינו, למרות שזה לא הנושא - אחרי שנאשר את התקנות, יהיה דיון קצר או ארוך, יש לנו זמן, אין לנו לחץ, לא מליאה, כפי שאתם יודעים – הייתי רוצה שתתייחסו, במשרד לביטחון פנים, עמית, יואל, אולי תתייחסו לעניין ההרחבה או ההקלות או איך שתגדירו את זה, לעניין נשיאות נשק בידי אנשים פרטיים, הבקשות, כמדיניות, לנוכח המציאות המתהווה מול עינינו של התערערות הביטחון האישי.

דוד צור: דווקא ככאלה מגמת הצמצום, שהיתה נוהגת לאחרונה במשרד לביטחון פנים, השתנתה.

דוד צור: הצטרף אלינו גם יואל הסמנכ"ל.

דוד צור: לכן נשמח גם לשמוע על העניין הזה כסעיף ב'.

דוד צור: עד 11:00 יש לנו זמן לדבר על הנושא הזה, ואז יש לנו דיון בנושא הכבאות.

דוד צור: המשרד לביטחון פנים, יואל הדר, בבקשה.

יואל הדר: נתמקד בצו ואז נעבור לנושא השני?

יואל הדר: לא נחבר את שני הנושאים.

דוד צור: נכון.

יואל הדר: אז אל"ף, אני מודה לאדוני על זימון הישיבה.

יואל הדר: זו תקופה שאינה פשוטה לכנסת.

יואל הדר: זו ישיבה מיוחד, ויושב-ראש הכנסת נעתר לישיבה הזאת, אז אנחנו מודים לאדוני.

יואל הדר: אנחנו מודים על עצם זימון הישיבה ועל זה שהסכמת לבוא לפה ולהיות ממלא מקום יושב-ראש הוועדה.

יואל הדר: הצו הזה בעצם נעשה לאחר מחשבה נוספת אצלנו לאחר חקיקת החוק.

יואל הדר: החוק בעצם יצר מצב שבו עובדי מדינה, כ-90 במספר, נדרשים גם לעבור את בדיקת הכשירות הנפשית.

יואל הדר: סברנו במחשבה נוספת, שאין צורך שכל עובדי המדינה האלה יצטרכו לעבור בדיקת כשירות נפשית, מאחר שהם עוברים בדיקות כאלה ואחרות על-ידי גורמי המדינה.

יואל הדר: לכן הבאנו את הצו הזה לפני כמה זמן, ורק בגלל אירועי הבחירות זה נדחה להיום.

יואל הדר: ביני לביני פנו אלינו גם ממשרד המשפטים, וסברו שהפטור של ה-90 אנשים זה קצת רחב מדי, מאחר שלא כל אלה שנמצאים בתוך ה-90, הם אלה שגם עובדים עוד- - -

דוד צור: תמנה לנו את הגופים שאתה מדבר עליהם.

יואל הדר: אנחנו מדברים על גופי מוסד, שב"כ, גורמי ביטחון אחרים בנוסף לממוני ביטחון שנמצאים בכל הגופים, ואנשים אחרים, שמרשים- - -

דוד צור: ממוני לגופים מונחים?

יואל הדר: משרדי ממשלה ואנשים אחרים, שמרשים לשאת נשק לאחרים באותם משרדי ממשלה.

יואל הדר: האחרים שמרשים להם לשאת נשק, כבר פטורים מהחוק.

יואל הדר: אנחנו מדברים רק על אלה שנותנים את ההרשאה.

יואל הדר: מאחר שמשרד המשפטים סבר שבתוך ה-90 זה רחב מדי, אנחנו מקבלים את העמדה של משרד המשפטים, ואמרנו שנצמצם את זה לגורמי הביטחון, שזה מוסד, שב"כ ואחרים, שעוברים בדיקות מאוד קפדניות, ללא קשר פסיכולוג באמצעים אחרים עם בדיקות- - -

דוד צור: אז מה זה למשל אלה שאתם חושבים שלא צריך להחריג?

דוד צור: משרד המשפטים.

ליאנה מגד: אנחנו חשבנו בשיתוף פעולה עם המשרד לביטחון פנים, שמי שנכון להחריג זה רק הגורמים שבאמת עוברים מבחנים באופן קבוע, ועוברים את מבחני הפיקוח שאותם רצינו להעביר אותם במבחני הכשירות הנפשית.

ליאנה מגד: לכן כהצדקה להחרגה נמצא רק את אותם אנשים שעוברים את הסינון המקצועי.

ליאנה מגד: אנחנו רואים שהסינון המקצועי יכול להיות בשני היבטים: אחד, ממונה ביטחון על-פי חוק להסדרת ביטחון, שהם אנשים שיש להם רמת פיקוח אחרת.

ליאנה מגד: זה יכול להיות סוג החרגה אחד; סוג החרגה אחר יכול להיות לגבי עובדים של יחידות סמך של משרד ראש הממשלה, שעוסקים בביטחון, שזו החרגה שאני מבינה שקיימת במקומות אחרים בחקיקה, שהם עוברים מבחינה מקצועית את המבחנים האלה כמבחני קבלה לעבודה.

ליאנה מגד: לעומת זאת, אנשים אחרים, שנמצאים במשרדי ממשלה אחרים, לצורך העניין, משרד החקלאות למשל, אבל אינם ממוני ביטחון ואינם עובדים ביחידות סמך כאלה, שלא עוברים כאלה מבחני כשירות, לא מצאנו לנכון שראוי להחריג אותם.

ליאנה מגד: אנחנו שמחים שהמשרד לביטחון פנים קיבל את עמדתנו בעניין הזה.

דוד צור: אז אנחנו מסכימים, היועץ המשפטי, את המשרד לביטחון פנים, להחריג?

עידו בן-יצחק: לא.

עידו בן-יצחק: אנחנו מראש קובעים את זה פה בצו.

עידו בן-יצחק: זה לא בא לידי ביטוי בנוסח שלפנינו.

עידו בן-יצחק: אנחנו נקבל החלטה עקרונית.

עידו בן-יצחק: איך זה ינוסח, בסופו של דבר, נסגור את זה אחר כך, אבל ברמה העקרונית, אם זה מה שיתקבל- - -

דוד צור: טוב.

יואל הדר: החלק השני של הצו הוא משהו יותר טכני.

יואל הדר: לגבי המאבטחים, פעמיים הם עוברים בדיקה מסוימת: פעם ראשונה, כשהם רוצים להיות מאבטחים; ופעם שנייה, כשהם רוצים להיות מאבטחים בחברה מסוימת.

יואל הדר: אנחנו מבקשים לקבוע פה, שבדיקת הכשירות הנפשית לא תיעשה לפני שהם מבקשים להיות בחברת אבטחה מסוימת, אלא בשלב הראשוני.

יואל הדר: לכן בפעם הראשונה, כדי שיחליטו בכלל אם ראויים להיות מאבטחים.

יואל הדר: אנחנו מבקשים להבהיר את זה פה, שהבדיקה תהיה בהתחלה ולא בשלב השני.

דוד צור: בשלב הראשוני, שהם מבקשים להיות מאבטחים.

דוד צור: אבל הם פונים לחברה מסוימת, לא? או הם פונים למי, כשהם רוצים להיות מאבטחים?

יואל הדר: הם פונים ליעקב עמית?

דוד צור: יש פה בעצם גם סוגיה של העלויות.

דוד צור: בסוף הוא צריך לעשות אבחון.

יואל הדר: בכל מקרה הוא צריך לעשות את האבחון, אבל שיעשה את האבחון כשמבקשים לבחון אותו למאבטח ולא כשחברה א' או חברה ב', כי נניח, שלא יעשה בשלב הראשון, ואז יעבור לחברה א', יגידו: אתה לא מתאים - אז מעבירים אותו את בדיקת הכשירות.

יואל הדר: בשלב הראשוני, כשהוא רוצה להיות מאבטח, אז עושים את הבדיקה הזאת.

דוד צור: אבל מי ישלח אותו לבדיקה?

דוד צור: זאת השאלה שלי.

דוד צור: החברה.

דוד צור: זה יהיה באותו שלב שהוא פונה לחברה מסוימת.

יואל הדר: נכון, אבל הבדיקה תהיה בכלל, האם הוא יכול להיות מאבטח, ולא לחברה מסוימת.

יואל הדר: הבדיקה היא כללית.

דוד צור: השאלה, אם אין פה הרחבה של החוק, שקבענו אותו, כי בעצם אנחנו מטילים עומס נוסף על חברות האבטחה?

יואל הדר: לא.

רפי עציון: לא מדובר פה על הרחבה או שינוי בכלל.

רפי עציון: המאבטח עובר שתי תחנות בדרך לקבלת הנשק של חברת האבטחה: דבר ראשון, נבדקת הכשירות שלו – זה השלב הראשון.

רפי עציון: בודקים רישומים משטרתיים, בודקים רישומים של משרד הבריאות, ואז הוא מקבל את הרשיון העקרוני.

רפי עציון: יכול להיות שחברת אבטחה שלחה אותו, אבל זה לא רלוונטי.

רפי עציון: בתחנה הראשונה הוא מקבל את הרשיון העקרוני, להיות מאבטח חמוש.

רפי עציון: הוא מקבל את זה מאגף לרישוי כלי ירייה אחרי שעבר מסלול מסוים.

רפי עציון: בשלב השני הוא בא עם הרשיון העקרוני שהוא קיבל, אחרי שנבדקה כשירותו, ואומר לחברה מסוימת: בבקשה, תן לי נשק של החברה שלך, בעל רשיון מיוחד.

דוד צור: כל המאבטחים מגיעים עם אישור מראש שהם כן יכולים לשאת נשק?

רפי עציון: כן.

דוד צור: לא יכול להיות מצב שבו אדם בא לחברת אבטחה, והיא שולחת אותו מטעמה, לראות אם הוא רשאי או זכאי לשאת נשק?

דוד צור: עמית, תשכיל אותנו מניסיונך.

יעקב עמית: אדם שרוצה לעסוק בשמירה, קודם כל מגיע למטווח מורשה.

יעקב עמית: שם הוא עובר את כל האבחון הראשוני.

יעקב עמית: בין היתר כרגע אנחנו משלבים את הנושא של בדיקת כשירות.

יעקב עמית: רק אחרי שעבר את שלושת הדברים: בדיקת בריאות, בדיקת משטרה ובדיקת כשירות, הוא יוכל להמשיך לעשות את האימון, ובסופו של דבר יקבל רשיון זמני.

דוד צור: זה מה שהוא אמר.

רפי עציון: יש השלב של בדיקת כשירות, ויש השלב שהוא מקבל הרשאה לנשק ספציפי מחברת האבטחה.

רפי עציון: הגיוני יותר שבשלב שבו נבחנת הכשירות, גם תיבחן הכשירות הנפשית.

רפי עציון: באותו שלב שנבחן הר"פ שלו ונבחן המצב הבריאותי שלו, תיבחן גם בריאות הנפש שלו.

רפי עציון: זה רק שינוי טכני שמבהיר את השלב שבו ייבדקו הדברים.

דוד צור: זה מה שאני רוצה לדעת – האם זה רק שינוי טכני, או יש פה בסוף גם העברת העומס המימוני על האדם המבקש להיכנס להיות מאבטח?

דוד צור: כי קודם חילקנו אותו בינו לבין חברת האבטחה.

יואל הדר: זה עדיין.

יואל הדר: לא משנים את זה.

דוד צור: לפי מה שעמית אומר, אני לא בטוח.

דוד צור: הוא הולך למטווח.

דוד צור: מי יממן לו את בדיקת הכשירות הנפשית, כשהגיע למטווח?

דוד צור: אין.

דוד צור: הוא.

יעקב עמית: חלק גדול מהאנשים מגיעים קודם לחברות, והן מפנות.

דוד צור: זה בסדר.

דוד צור: אתם מבקשים להכניס פה סעיף, שבגדול – אני אוריד אתכם לרזולוציה הזאת, כי אני לא רוצה לקחת את האוכלוסייה הזאת, שממילא היא אוכלוסייה מוחלשת יחסית; נכון שהיטיבו אתה בחודשים האחרונים - ולהטיל עליהם פה עכשיו את עלות הבדיקה עוד לפני שבכלל הוא מגיע לחברת אבטחה שתתחלק אתו בעלות של האישור.

דוד צור: לא רוצים לעשות עוול פה למאבטחים.

רפי עציון: נכון.

רפי עציון: מן הסתם בשטח, כמו שעמית אמר, זה יעבור דרך חברת אבטחה קודם, אבל מצד שני, נשמע לי לא סביר, שהוא יקבל את האישור העקרוני הזה הראשוני שהוא מקבל, בלי שנבדקה הכשירות הנפשית שלו.

רפי עציון: הרי בשלב הראשון, אחרי בדיקת ר"פ ובריאות, בדרך כלל נותנים לאדם את הרשיון העקרוני.

דוד צור: כן, אבל המצב הוא היום, נאמר, בא אדם, חברת אבטחה אומרת: הוא נראה לי, עושה לו מבדקים ראשוניים, אומרת: הוא נראה לי, ואז היא שולחת אותו, ואומרת: אני עכשיו אשא בנטל של הבחינה של הכשירות הנפשית.

דוד צור: אתם אומרים: לא.

דוד צור: יבוא אדם, ילך למטווח, יבקש אישור מעמית, והוא יבוא גם כשהכשירות הנפשית שלו קלירנס, ועם זה יבוא לחברת האבטחה.

דוד צור: חברת האבטחה, מבחינתם זה גן עדן.

דוד צור: נאמר שהיא לא רוצה אותו בכלל, יכולה לומר לו: תודה.

קריאה: או הוא לא עובר.

דוד צור: אם הוא לא עובר, זה בסדר – לפחות הצלחנו למנוע כניסה של אדם לא ראוי.

קריאה: אבל לא רוצים שהוא יבזבז את הכסף סתם.

יואל לוי: אני מבקש להוסיף משהו.

יואל לוי: הניתוק הזה בין בדיקת הכשירות הנפשית לבין החברה הוא טוב רק מסיבה אחת: התלות של אותו מאבטח בחברה.

יואל לוי: ברור שאם החברה שולחת אותו, על-פי החוק הקיים, המימון אמור להתחלק בין שניהם, ואז נוצרת מחויבות כלשהי למאבטח כלפי החברה.

יואל לוי: מה שאנחנו מדברים כאן זה אותה אפשרות שהמאבטח יוכל לעשות את זה עצמאית, לא דרך חברה, על-מנת שהוא יוכל לבוא עם ההיתר הזה, או עם האפשרות הזאת להיות מועסק כמאבטח.

יואל לוי: המקרים האלה די שוליים.

יואל לוי: רוב המאבטחים עוברים דרך חברות האבטחה אל המטווח, מהמטווח, עושים את הבדיקות, ומשם יופנו לעשות את בדיקת הכשירות הנפשית.

דוד צור: זה שאני מכיר אתכם אחד לאחד, זה לא אומר שהפרוטוקול מכיר אתכם, אז מי שרוצה לדבר, שיציג את עצמו.

אלכס זוהר: אלכס זוהר, נציג של אגודה לקידום תרבות הנשק בישראל, אבל היות שאני גם מתעסק בהכשרת מאבטחים, פה צצה בעיה אחרת.

אלכס זוהר: בסדר שמדובר עליו עכשיו, אדם מקבל אישור עקרוני, עובר הכשרה וכדומה, אחרי זה עושים לו את בדיקת הכשירות הנפשית.

אלכס זוהר: שם הוא נפסק.

אלכס זוהר: מה יצרנו – לקחנו אדם שמבחינת כשירות נפשית לא מתאים, ונתנו לו את ההכשרה המקצועית להשתמש בנשק.

אלכס זוהר: מה שנשאר לו זה רק להשיג נשק.

אלכס זוהר: לכן הסיפור הזה של בדיקת כשירות נפשית צריכה להיות בתחילת התהליך ולא בסוף ההכשרה.

דוד צור: בבקשה.

מאיר רוט: מאיר רוט מוועד בעלי חנויות המתמחים בנשק.

מאיר רוט: מה שיקרה, שבפועל בעל חברת שמירה יגיד: אני לא משתתף במימון – קודם כל תוכיח לי שאתה מסוגל, שאתה באמת יודע להשתמש בנשק, שאתה יודע לירות, ואחר כך אשתתף אתך במימון, כלומר תהיה פה התניה, לדעתי.

מאיר רוט: זה מה שיקרה בשטח בפועל.

דוד צור: אני לא חושב.

דוד צור: זה בערך כמו האיום של חברות הגז.

דוד צור: אבל בסוף חברה צריכה להתקיים.

דוד צור: מה, היא תגיד: אני לא רוצה אותך, כי קודם כל תביא לי כשירות נפשית?

מאיר רוט: זה מה שהם אמרו למאבטחים בתחילת הדרך, כשהם באו לעבוד בחברת שמירה: קודם כל תראה לי שאתה מסוגל.

מאיר רוט: אז אדם הביא אישור ארגוני.

מאיר רוט: מה שיקרה בפועל כרגע, שאדם, חברה תצטרך לשלם עליו 300 שקלים עוד טרם היא יודעת אם הוא מסוגל לאחוז בנשק.

יוחאי וג'ימה: יוחאי וג'ימה, מרכז השלטון המקומי.

יוחאי וג'ימה: הוא עובר במסגרת המטווח גם בדיקה בריאותית, ואז יכול להיות שהוא לא כשיר, ואם יקרה מצב שהוא עשה בדיקה נפשית, ושילם את ה-300 שקלים האלה, ואחר כך עשה את הבדיקה והוא לא כשיר מבחינה בריאותית, או הוא לא עבר את המטווח, שילם את ה-300 שקלים האלה סתם.

דוד צור: מאיפה הסכום הזה?

יוחאי וג'ימה: בערך.

יוחאי וג'ימה: ההשתתפות – חצי.

יוחאי וג'ימה: זה מה שנקבע בחוק.

דוד צור: לא קבענו סכומים.

יוחאי וג'ימה: זה בערך העלויות.

מאיר רוט: יש לי הצעה.

מאיר רוט: מאחר שאנחנו במטווחים, ואנחנו רואים את האנשים שמגיעים, למדריך הירי יש היכולת, מהניסיון שיש לו, ויש מהם בעלי ניסיון, לדעת מי האיש, עם מי יש לנו עסק – בזמן של השיעור העיוני, בזמן שמתחילים לעשות יבשים בנשק, עוד לפני שמתחילים לירות כדור, למדריך יש הרבה ניסיון, ויכול לקלוט את האיש, אם הוא בסדר.

מאיר רוט: כלומר אפשר וניתן לאפשר לו לבצע את האימון כדי שיירה טרם שהוא מופנה.

מאיר רוט: לאחר מכן אני חושב שהאיש, לאחר שעבר הן את האימוני והן את המעשי, מגיע לחברת השמירה, אומר: יש לי הכרטיס, עברתי את השלבים, וכעת נשאר הנושא של הפסיכולוג, ואני כשיר טכנית, ונעשה את זה בדיקה 50-50.

דוד צור: אני מקבל את זה.

דוד צור: זה הרציונל של החוק.

דוד צור: לכן התוספת שלהם הזאת, אני לא מקבל אותה.

דוד צור: אני משחרר את חברות האבטחה.

דוד צור: הסעיף הזה משחרר את חברות האבטחה מהנטל הזה.

דוד צור: הם יישבו, יחכו, שיבואו אליהם אנשים עם הרשיון, גם אחרי מטווח, עמית יאשר אותם, ורק אז תבואו אליי.

דוד צור: זה מצב לא טוב.

דוד צור: אני לא רוצה להגיע אליו.

דוד צור: בפירוש בחוק רצינו שזה יהיה לשאת יחד.

דוד צור: אגב, יכול להיות שצריך למצוא דרך, שהוא יעשה את הפרוצדורה דרך אותה חברת אבטחה.

דוד צור: הרי מה קורה, למשל, לאנשים שבאים להתקבל – בלי קשר לנשק עכשיו – באים להליך מיון לתפקיד של עורך דין, יועץ משפטי או CFO בחברה.

דוד צור: החברה שולחת אותו לכל מיני מכוני בדיקה - פילת, שמילת וכן הלאה.

דוד צור: זה עלויות.

דוד צור: מי משלם את העלויות האלה?

דוד צור: בדרך כלל החברה.

דוד צור: לכן אני לא רוצה להטיל על אדם משהו, שהוא יצטרך לעשות בדיקות לעצמו, ולבוא כשיר לגמרי.

דוד צור: לכן אני רוצה לאשר קודם כל את ההחרגה, שזה הרציונל הכי גדול של הבקשה שלכם.

דוד צור: כן, אדוני.

יאיר דוידוביץ: יאיר דוידוביץ', מנכ"ל התאחדות הקליעה.

יאיר דוידוביץ: בישיבה הקודמת, אחת לפני, פטרנו את נושא הספורטאים.

יאיר דוידוביץ: כעת מכניסים לנו בדרך האחורית את מחזיקי בעלי הרשיון לכלי ירייה מיוחד, שהם ראשי המועדונים – 10, 12 כאלה בארץ, שמתעסקים ברובי אוויר וקליע 022 בלבד במחסני הנשק שלהם, ורוצים להחיל עליהם את בדיקת הכשירות הנפשית.

יאיר דוידוביץ: אני מבקש לפטור אותנו מזה.

עידו בן-יצחק: החוק היום חל.

עידו בן-יצחק: לא מחריגים.

יאיר דוידוביץ: אם החוק חל, סימן שאתם חטאתם לכוונת הוועדה בפעם הקודמת.

יאיר דוידוביץ: בפעם הקודמת פטרנו את נושא הספורט.

יאיר דוידוביץ: אני מבקש לפטור אותנו- - -

דוד צור: תגיד לי רק מה הפרוצדורה שהם עוברים לפני היותם בעלי המועדונים האלה, וגם 022?

יאיר דוידוביץ: אני מוכן להביא פעם רובה 022, ולהראות שאפילו אי-אפשר לשאת אותו ביד.

יאיר דוידוביץ: זה משהו כמו 8 קילו, בגודל של מטר ו-10 ס"מ.

יאיר דוידוביץ: כדור בודד בקנה - הוא ילך לעשות נזק.

יאיר דוידוביץ: הבדיקה שעוברים היא של יעקב עמית.

דוד צור: של מה שהיה פעם.

דוד צור: אני חושב שזה נכון להחריג אותם.

דוד צור: זה גם לא כלים שמותר לשאת אותם, לדעתי, מחוץ – אדם לא יכול ללכת עם זה הביתה.

דוד צור: אני טועה?

יאיר דוידוביץ: הוא לוקח את זה ערב התחרות הביתה, נוסע לתחרות, מתחרה, ומחזיר למחרת למחסן.

יאיר דוידוביץ: הנשק הזה לא נישא על הגוף אף פעם.

יאיר דוידוביץ: בלתי-אפשרי.

יאיר דוידוביץ: חד-משמעית דיברתי על 022 ועל אוויר בלבד; מועדוני ירי מעשיים - לא מפעלים ראויים.

דוד צור: הוא מדבר פה על קליעה – איך קראו לאלוף הזה?

דוד צור: סטריק.

יאיר דוידוביץ: ברוב עוונותיי אני המאמן שלו.

רפי עציון: רק להבהיר, שלא מדובר בספורטאים עצמם אלא בזה שאחראי על אותו מחסן או מאגר נשק.

רפי עציון: גם משרדי ממשלה ואחרים או מפעלים ראויים אחרים, לאו דווקא זה שאחראי על הנשק הוא זה שנושא אותו.

דוד צור: נראה לי שלא זו היתה כוונת המחוקק.

יאיר דוידוביץ: תודה.

דוד צור: משרד המשפטים, יש הסתייגויות?

ליאנה מגד: התפישה העקרונית שלנו היתה כבר בשלב הראשוני, שחוק הכשירות הנפשית צריך לחול על כולם.

ליאנה מגד: אחר כך חלו החרגות מהחרגות שונות.

ליאנה מגד: גם היום אנחנו נמצאים פה בעמדה שלא נוחה לנו, אבל זה הוחרג וזה רק על מאבטחים, ועכשיו זה נשאר שחל רק על בעלי רשיון מיוחד, ואז אנחנו מחריגים את בעלי רשיון מיוחד שעוברים תנאי כשירות, אבל כאן אנחנו עושים עוד צעד, שקשה לנו למצוא את ההצדקה העניינית אליו, משום שהם לא עוברים את המבחנים המקצועיים האלה, ולכן אנחנו בעמדה לא נוחה במובן הזה.

דוד צור: אסדר לכם את האי-נוחות הזאת.

דוד צור: בבקשה.

מאירה בסוק: עו"ד מאירה בסוק, נעמ"ת.

מאירה בסוק: אני רוצה להזכיר לכולם את הצעת החוק, שהיה מדובר שהנושא הזה הוא בדמנו, כי בסוף הורגים נשים.

יאיר דוידוביץ: לא עם נשק.

יאיר דוידוביץ: עם פטישים וסכינים.

דוד צור: בוא לא נפתח את הוויכוח.

דוד צור: כמי שעומד מאחורי החוק, אני לא צריך לזה לא הצדקות ולא את הרדיפות והנאצות שאני מקבל בפייסבוק מכל מיני עמותות למיניהן.

דוד צור: נכון שבקריירה הקצרה שלי במדים אני לא מבין יותר מדי בנשק, והלכתי עם זה בקלות ראש רבה, אבל עם כל הכבוד ללהקת המעודדות של חלק מהעמותות האלה, אני לא צריך לא חיזוקים מפה לא משם, ולכן גם כשאני הולך להחרגות האלה, אני יודע פחות או יותר על מה אני מדבר.

דוד צור: עוד משהו?

דוד צור: המשרד לביטחון פנים, מילה אחרונה.

יואל לוי: אנחנו חושבים שההחרגה הזאת במקומה.

דוד צור: יופי.

עידו בן-יצחק: אני לא יודע עד כמה ההקראה רלוונטית.

עידו בן-יצחק: קודם כל, אנחנו מדברים, אם חוזרים לנושא הקודם, כל החרגה של ממוני ביטחון לפי חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים.

עידו בן-יצחק: אנחנו מדברים על החרגה של עובדי יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה שתכליתן ביטחון המדינה.

רפי עציון: לא רק.

רפי עציון: הייתי הולך על הגדרה של גופי ביטחון בחוקים אחרים.

יואל הדר: יש עוד מכונים למיניהם.

עידו בן-יצחק: ההגדרה שם היא רחבה.

עידו בן-יצחק: אני לא בטוח שאני רוצה ללכת שם.

עידו בן-יצחק: יש לנו יחידות הסמך, יש לנו משרד הביטחון.

עידו בן-יצחק: אני לא יודע אם כל יחידות הסמך של משרד הביטחון.

עידו בן-יצחק: האם מפעלים- - -

יואל הדר: לא.

יואל הדר: רק הגופים של משרד הביטחון.

עידו בן-יצחק: משרד הביטחון עצמו.

עידו בן-יצחק: אז יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה ומשרד הביטחון.

יואל הדר: הרשות להגנה על עדים.

דוד צור: זה בדיוק כמו משטרה לצורך העניין, אפילו להפך.

דוד צור: רק שהמשטרה היא רשות בפני עצמה.

דוד צור: אז צריך להגדיר אותה.

דוד צור: לכן אמרתי שחסר לי פה נספח, שצריך יהיה בסוף לדבר עליו.

עידו בן-יצחק: לכן אני רוצה לומר שנהיה מאוחדים – זה דבר אחד.

דוד צור: סטריק ושות'.

עידו בן-יצחק: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגדירים אותם, אבל בעיקרון זה גופי הקליעה הספורטיביים.

דוד צור: גם צריך להכניס קליבר, למרות שכל הקליברים, אם אני זוכר, יש קליברים יותר גדולים?

יאיר דוידוביץ: יש, אבל לא במפעלים ראויים.

דוד צור: צריך להגדיר בדיוק – במפעלים ראויים, למטרות ספורט.

יאיר דוידוביץ: קליבר 022 אין לי בעיה.

יאיר דוידוביץ: ואוויר.

דוד צור: טוב.

דוד צור: אני לא מאשר את סעיף 4 לבקשה פה, כי זה יטיל עומס מיותר לדעתי על המאבטחים, וזו לא היתה כוונת המחוקק.

דוד צור: הגיוני שחלקם ירצו לבוא ככה.

דוד צור: אם כוחות השוק, כפי שאדוני אמר, מר רוט, יובילו לכך שאנשים, חברות האבטחה יישבו מהצד על תקן הפרימדונות ויגידו: או תבואו אלינו מוכנים או לא – נצטרך אולי להתערב.

דוד צור: כרגע אני רוצה להשאיר את זה במצב שבו אדם עובר מיון, עושה את המטווחים, מגיע עם כשירות לירי.

דוד צור: כפי שנאמר, גם למדריכים יש טביעת עין, למרות שלא הייתי עושה מהם פסיכולוגים ופסיכיאטריים, אבל טביעת עין.

דוד צור: אומר: הוא כשיר, הוא יכול שאת נשק, טכנית לפחות, מקצועית, אבל יש המדרגה של הכשירות הנפשית.

דוד צור: את המדרגה הזאת אני רוצה שהחברה, בשיתוף פעולה עם העובד, זה יעבור.

דוד צור: אני לא רוצה מצב שבו אני פותח פה פתח לזה שכל החברות יטילו את זה על המטבחים, שגם ככה אוכלוסייה חלשה.

רפי עציון: ובכל זאת חשוב להבהיר משהו שאמרתי כבר קודם: בסופו של דבר האגף לרישוי כלי ירייה, מה שאמרת, יבואו עם הכשירות הטכנית, לא הכשירות הטכנית, הוא מקבל את הסטמפה הזאת מהאגף לרישוי כלי ירייה, שאומרת שהוא גם עבר את ההכשרה הטכנית וגם אישור רופא וגם בדיקה משטרתית וגם בדיקת משרד הבריאות – כל העניינים של הכשירות מגולמים באותה תעודה, ואז אדם אומר: אני כשיר חוץ מפסיכולוג.

רפי עציון: זה קצת מלאכותי.

דוד צור: כי זה העלות הגבוהה.

דוד צור: יש לו ביטוח.

דוד צור: הוא הולך לרופא שלו.

דוד צור: הרופא אומר: אתה בסדר גמור.

דוד צור: כמו שהולך לחדר כושר, לצורך העניין.

דוד צור: מקבל פתק – הוא כשיר.

דוד צור: הוא לא צריך לעשות בדיקה מאוד יקרה, אחרת.

דוד צור: פה הטלנו עליו בחוק לעשות בדיקה שעולה 600 שקל.

דוד צור: בוא נהיה מסודרים.

דוד צור: אתה רוצה להיות מסודר, אומר: הוא ממילא עושה את כל הבדיקות?

דוד צור: שיוסיף גם את הכשירות הנפשית, יגיע מוכן ומזומן.

דוד צור: עשינו עבודה קלה לחברות האבטחה, והפלנו שוב את השומרים והמאבטחים.

דוד צור: זו אוכלוסייה חלשה.

דוד צור: למה אנחנו צריכים להפיל עליהם?

דוד צור: בגלל הסדר?

רפי עציון: יש סוגיה טכנית נוספת, שאני לא יודע כמה להלאות.

דוד צור: אז אל.

דוד צור: לא אקבל את זה.

רפי עציון: אבל זו סוגיה – חברות האבטחה דווקא העלו, לגבי הטכנית, מתי לעשות את זה, כי אם הרשיון שיעקב עמית נותן להם הוא פעם בשלוש שנים, של הכשירות שלהם, ואז המחדשים שיצטרכו לחדש את הרשיון שלהם, יוכלו לעשות את זה פעם בשלוש שנים - תעודת ההרשאה, התוקף שלה שונה.

דוד צור: כשהגדרנו את הכשירות, אמרנו שנלך על שתי פאזות: פעם בשש שנים, כדי לא להטיל- - -

רפי עציון: אבל חברות האבטחה אמרו שאם זה יהיה הרשאה, יש להם פקק, שיהיה להם קשה להתמודד אתו בזמן הקרוב.

דוד צור: נבקש משר התחבורה שיבנה להם רכבת תחתית לפקק הזה.

דוד צור: את סעיף 4 אני לא מאשר.

דוד צור: את השאר אני מאשר.

דוד צור: חשוב להוציא נספח די מהר, שנוכל להצמיד אותו.

עידו בן-יצחק: צריך להצביע, רק יש פה נושא התחילה, שתחילתו של הצו ביום תחילתו של חוק כלי ירייה, תיקון מס' 17, התשע"ד-2014, כלומר יחד עם הכניסה לתוקף של החוק עצמו בפברואר.

דוד צור: יש בעיה?

דוד צור: אין בעיה.

דוד צור: שנהיה ברורים.

דוד צור: שזה יגיד: משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, מלמ"ב, שב"כ, מוסד.

יואל הדר: על האופן הפרוצדורלי נדון, בנספח או בתוך ההצעה.

דוד צור: מי בעד?

דוד צור: נגד?

דוד צור: הצבעה בעד – פה אחד אושר.

דוד צור: כולם הסכימו.

דוד צור: יואל, עמית, אם תוכלו להשכיל את עינינו לסעיף השני שביקשתי, לעניין התבחינים החדשים, כי אנחנו שומעים הרבה מאוד דברים, גם אם הם לא סגורים לחלוטין.

דוד צור: תגידו לאומה, מה הכיוון?

יעקב עמית: לגבי התבחינים, הקלה ראשונה יש בנושא תבחיני הסף.

יעקב עמית: ההקלה היא שאדם ששירת בצבא, גם אם הוא לא תושב קבוע שלוש שנים, יוכל כן לקבל רשיון על סמך זה שעשה שירות צבאי, מעל גיל 21, ואז הוא נכנס – זו הקלה שהרבה מאוד לחץ לאנשים שעשו צבא פנו אלינו ואמרו לנו: עשיתי את כל חובותיי, אני לא יכול לעבוד?

יעקב עמית: יש בזה היגיון.

יעקב עמית: ההקלה הנוספת היא של בעלי עבר ביטחוני.

יעקב עמית: פה היתה הקלה שגם המשטרה היתה שותפה ודרשה את זה.

יעקב עמית: הורידו את הקריטריונים מאדם שקיבל מסרן ומעלה, כשהיה בשירות, הורידו את זה לסגן, כולל במילואים, אם הוא עדיין משרת בצורה פעילה, כפוף להמלצה של המפקד שלו במילואים.

יעקב עמית: הוא יכול לקבל היום כלי נשק.

יעקב עמית: הרחיבו גם את כל הנושא של היחידות המיוחדות, שרוצים לתת להם נשק.

יעקב עמית: עיקר ההרחבה זה בגורמי הביטחון.

יעקב עמית: יש עוד דבר שקורה: תפקיד משמר.

יעקב עמית: זה אנשים שלא עונים לשום תבחין היום, אבל הם קיבלו בשנות ה-70 מתישהו נשק מהעבר, החזיקו בנשק הזה הרבה שנים בצורה תקינה לגמרי.

יעקב עמית: לגבי אלה, לא אפשרנו לעשות דבר עד שהנשק מת, הינו יוצא מכלל שימוש, או האדם... את אלה לא הפסקנו לעשות בעבר שום פעילות אתם.

יעקב עמית: היו גורמים מקצועיים שאמרו: לא ייתכן שאם אתם כבר מאפשרים לאדם להחזיק בנשק, שיחזיק בנשק לא תקין; תאפשרו לו שיחזיק בנשק יותר בטיחותי, נשק חדש.

יעקב עמית: נעתרנו לדבר הזה, ובתנאי שהנשק השני שמוחלף, יוכלו או להשמיד אותו או לייצא אותו, אם זה עובר.

יעקב עמית: על זה יש כרגע ויכוח.

דוד צור: אם הוא יבקש נשק חדש, זה לא?

יעקב עמית: אז יינתן לו להחליף.

יעקב עמית: לא נבדוק אם הוא תקין לגמרי או לא.

יעקב עמית: יותר נוח לו - אין בעיה, ובתנאי שהנשק המוחלף, זה שהיה לא תקין כביכול, ילך להשמדה או לייצוא, אין לנו בעיה עם זה.

יעקב עמית: אלה הדברים העיקריים בתבחינים החדשים.

דוד צור: שאלה.

דוד צור: למשל, ושלא יהרגו אותי פה חברות האנשים הפרטיים, האם חשבתם במקביל לזה, כי אני יודע את כאבי הבטן שהיו לכם בנושא הזה, אז קודם כל אני מברך על הגמישות.

דוד צור: אני חושב שזה נכון, ובצוק העתים עכשיו במצב הביטחוני, אבל לא נכון יהיה להוסיף מדרגה נוספת של אימון?

דוד צור: היום מה שנדרש מבן אדם זה כמה כדורים בשנה?

יאיר דוידוביץ: בשלוש שנים.

דוד צור: לאקדח.

דוד צור: זה נראה לי הדבר הכי נורא.

דוד צור: אני פוחד מהאירוע הזה שבו ניקלע, שיירו לכל הכיוונים.

יאיר דוידוביץ: אתה יודע מה אומרים מדריכי הירי – שאם יש אירוע, הדבר הראשון שאתה עושה - תופס מחסה.

יאיר דוידוביץ: אחר כך מגיב.

דוד צור: אני אומר את זה גם בתוך המשטרה.

דוד צור: היום כמה שוטר – לא יס"מ ולא ימ"מ – כמה שוטר סיור, בלי לפתוח פצעים, למשל, או המז"פ או התנועה, שנקלעו לאירוע בית הכנסת – אתה לא חייב לענות לי על זה, כי זה בתוך תחקיר, אני לא רוצה לגעת בפצעים פתוחים שם, אבל כמה שוטר סיור היום בממוצע יורה בשנה?

יונתן זייטק: זה תלוי.

דוד צור: הוא הולך לבסכ"מ אחת לחודש?

יונתן זייטק: לא.

יונתן זייטק: יש לו לפחות פעם בשנה אימון מסודר.

קריאה: פעמיים.

יונתן זייטק: פעמיים בשנה לפחות.

יונתן זייטק: יש עוד דברים.

דוד צור: ביחידות הוא יורה?

יונתן זייטק: בתור יחידה – כן.

יונתן זייטק: בקו הקדמי בטוח שיותר.

יונתן זייטק: אני אומר על עצמי.

דוד צור: שוטר סיור ותנועה, שזה אולי העיקר.

יונתן זייטק: אני חושב שבשנים האחרונות העלו.

יונתן זייטק: גם יש תרחישים יותר מתוחכמים, עכשיו ילכו לבית הספר החדש, שישדרג את כל הנושא האימון.

יונתן זייטק: אם זה מספיק?

יונתן זייטק: אתה תקבע.

דוד צור: אז בסדר.

דוד צור: אבל אזרח נושא נשק – 50 כדור בשלוש שנים.

דוד צור: כשהוא מחדש רשיון רק מכריחים אותו?

דוד צור: יכול.

דוד צור: אין פיקוח על זה.

מאיר רוט: אנחנו הצענו לפני שנים לאגף לרישוי, שהאימון יהיה כל שנה, כשאנחנו מתחייבים, בעלי המטווחים, לחלק את העלות לשלוש, קרי אם היום משלמים 150 שקלים, העלות תהיה 50 שקלים בלבד לשנה.

מאיר רוט: נאמר לנו אז בזמנו, והבנו את זה, שחלק מהמטווחים עדיין לא מוחשבו, שהאגף עובר למערכת חדשה, וזה ייקח זמן.

מאיר רוט: הבנו את הנושא הזה.

מאיר רוט: כמובן, כשהצענו לחלק את העלות לשלוש, אנחנו גם יודעים שהאדם במקום 50 כדור, יירה 150 כדורים.

מאיר רוט: נכון שתהיה לו עלות נוספת, אבל עדיין המדינה כל שנה יודעת מה קורה עם הנשק, מה קורה עם האדם.

מאיר רוט: האדם ירה, האדם כשיר.

מאיר רוט: כשאנשים לא כשירים, אנחנו מדווחים, והאגף שולל להם את הרשיון, כך שבהחלט ברגע שהאגף יהיה ערוך טכנית לבצע את העניין הזה, נשמח מאוד לשתף פעולה.

מאיר רוט: התחייבנו בחד-משמעית שהמחירים יירדו.

דוד צור: אני רוצה להרחיב, למרות שלא בטוח שאהיה בכנסת הבאה לדאוג לזה, אבל אם אהיה, כן אכניס את זה כחוק, כי השאלה, משרד המשפטים, האם אין פה התערבות גדולה מדי במינון שבין מדינה?

דוד צור: כי זו זכות שמוקנית.

דוד צור: לא כמו בארצות הברית.

דוד צור: זה לא התיקון השני לחוקה.

דוד צור: יש פה זכות שהמדינה מאפשרת לך לשאת נשק.

דוד צור: בעניין הזה דווקא כליברל ומישהו שלא אוהב שהמדינה מתערבת לו בכל מטר, נראה לי שיש פה מקום לפחות לקבל פה את מה שמר רוט אומר, מה עוד שאיגוד המטווחים מסוגל והולך לקראת.

דוד צור: יכול להיות שתכניסו את זה כתקנה.

דוד צור: עמית, צריך לחשוב על זה, כי לא הגיוני בעיניי שאדם נושא נשק, ומבקשים ממנו 50 כדור בשלוש שנים.

דוד צור: זה כלי מאוד-מאוד מורכב לתפעול, אם אתה לא מתאמן בו.

דוד צור: גם לאנשים מיומנים – זה לא אופניים.

דוד צור: אקדח זה לא דבר פשוט.

דוד צור: בבקשה.

יואל לוי: חבר הכנסת צור, אתה אומר: מי שמחזיק נשק, אני רוצה שיהיה מקצוען, מיומן, יודע לירות ולהשתמש בנשק במבחן.

דוד צור: כי אתם מקלים עכשיו על יותר אנשים.

יואל לוי: אני חושב שהגישה הזאת נכונה.

יואל לוי: השאלה, אם זו לא גזירה שהציבור לא יוכל לעמוד בה, כי אתה אומר למאבטח או למחזיק- - -

דוד צור: המאבטח – אין בעיה.

יואל לוי: למחזיק הנשק הפרטי: זה מה שאני רוצה.

יואל לוי: אתה מטיל עליו משהו.

יואל לוי: נכון שמאיר אומר: נחלק את עלות השימוש לשלוש, אבל יש גם עלויות נוספות כמו התחמושת.

דוד צור: אני רוצה שפעם בשנה שהוא יירה 50 כדור.

יואל לוי: לשאלתך, כמי שמופקד על הנושא הזה במשרד, אני חושב שזו גישה מאוד נכונה, ושצריך לקדם אותה בשיתוף עם המשטרה, לבחון דרכים, איך להפוך את מחזיקי כלי הירייה למיומנים, למקצוענים, ולכאלה שאפשר גם לסמוך עליהם, כי זה מכפיל כוח לביטחון הציבור בשטח.

יואל לוי: אני חושב שזה נכון.

דוד צור: זה שהקלתם בקריטריונים, בתבחינים, יש זה מחיר, ציבורית.

דוד צור: לכן אני אומר:

דוד צור: הקלנו פה – בוא נגיד להם: נתנו לכם משהו ביד שהוא ממש קשה לתפעול.

דוד צור: לא תמיד אנשים מבינים את זה.

דוד צור: לכן אנחנו דורשים שאתם פעם בשנה תיכנסו למטווח, תירו 50 כדור.

דוד צור: בבקשה.

יעקב עמית: באמת גם ועדת- - - בחנה את זה בזמנו והמליצה על צפיפות האימונים.

יעקב עמית: לנו לא היתה יכולת מעקב ופיקוח, ולכן לא עשינו את זה אז.

יעקב עמית: אנחנו כרגע עוברים למתכונת חדשה.

יעקב עמית: הלוואי שנצליח.

דוד צור: בבקשה.

מאיר רוט: לנו ברור הנושא הזה, שחלק גדול מהאנשים שבשנות ה-70, כי אמנם היו אז המון פיגועים, אבל חלק גם רכשו כאופנה.

מאיר רוט: כל אלה שרכשו כאופנה, יירדו מהעניין.

מאיר רוט: אם הם יצטרכו לעשות כל שנה, הם יירדו, וברור לנו לחלוטין שנאבד חלק מהלקוחות שלנו, ולא יהיה אכפת לנו.

מאיר רוט: אנחנו באמת חושבים שכל מי שמחזיק נשק, צריך להיות מיומן.

מאיר רוט: יחד עם זאת, בנושא ההקלות – לא אגיד כביכול, אבל אם אנחנו מסתכלים במה הקלו, חד-משמעית: אחד, הכפילו את מספר הקילומטרים של העוטף, של האנשים שגרים בעוטף כדי שיוכלו לקבל רשיון, אבל מה שקרה לפני כחודש במרכז ירושלים הוכיח שלאו דווקא בישובי עימות מתרגשות הצרות.

מאיר רוט: תושב מזרח ירושלים יכול לעלות על אוטובוס, לרדת בתל-אביב, ולבצע שם פיגוע.

מאיר רוט: אנחנו חושבים שאנשים שהם טובים לאחוז בנשק חד-משמעית, לאור מה שהם עשו בצבא, להרחיב את הנושא הזה של אנשים ששירתו ביחידות וממשיכים לשרת במילואים, ואנחנו יודעים שהציבור הישראלי, לדעתנו לפחות, ממושמע מאין כמוהו, מקבל צו 8, עוזב הכול, לא משנה מה, ומתגייס ב-100 אחוזי התגייסות.

מאיר רוט: לכן אנחנו מאוד מבקשים בנושא של מעגל מקבלי הנשק, כן להכניס חבר'ה שהם בוגרי יחידות קרביות.

מאיר רוט: האיכותיות זה מספר מועט מאוד של אנשים.

מאיר רוט: זה לא מספר רב.

מאיר רוט: זה לא ממש יתרום משמעותית לחיזוק הביטחון.

דוד צור: אבל ההיגיון שמאחורי יחידות מיוחדות אומר שבצבא ממילא קיבלו אקדחים, כי ביחידות הקרביות כמעט כולם, אין להם שום נגישות לעניין.

דוד צור: אני מניח שזה מה שעומד מאחורי העניינים.

דוד צור: לא, עמית?

יעקב עמית: בעיקר לוחמים קרביים נכללים.

יעקב עמית: לא כולם.

יעקב עמית: .

דוד צור: זה מה שמר רוט אומר.

דוד צור: אלכס, בבקשה.

אלכס זוהר: יש כמה דברים.

אלכס זוהר: ראשית, לגבי יחידות קרביות.

אלכס זוהר: יש התניה, שממשיך לשרת במילואים.

אלכס זוהר: למה?

אלכס זוהר: מה ההפסד של אדם שהפסיק לשרת במילואים בגלל גיל או בגלל בעיה אחרת, משתנה?

אלכס זוהר: למה שזה יהיה מותנה בהמשך שירות במילואים?

דוד צור: אתה אומר: אדם ששירת במילואים, נאמר.

אלכס זוהר: או לא שירת.

אלכס זוהר: אני, למשל, שירתי במילואים שנה אחרי שהשתחררתי.

אלכס זוהר: אחרי זה התגייסתי לימ"מ, ומאז לא שירתי.

אלכס זוהר: יש הרבה כאלה.

אלכס זוהר: התניה של המשך שירות במילואים לא צריכה להיות שם.

אלכס זוהר: אדם ששירת ביחידה קרבית, יש לו מיינד סט של לוחם.

אלכס זוהר: לא צריך להתנות את זה בשירות מילואים.

דוד צור: מכיוון שפתחתי פה דיון – אמרתי שהתכנסנו פה, וזו הזדמנות, אני שואל: מתי אתם מתכוונים להוציא את התבחינים האלה?

יעקב עמית: הם יצאו, ב-24 בנובמבר פורסמו לציבור.

דוד צור: העדכונים גם?

יעקב עמית: כן.

יעקב עמית: כבר היום נותנים לפי התבחינים החדשים.

יעקב עמית: מה שמציע אלכס זה להרחיב לגמרי.

יעקב עמית: הכוונה היתה בכל זאת להרחיב בצורה מידתית.

מאיר רוט: אם יורשה לי, מניסיון שלנו, לשם דוגמה, לוחם גבעתי, צנחנים, גולני, נח"ל - חבר'ה טובים.

מאיר רוט: אני מניח שהחבר'ה האלה הם זכאים כשמשתחררים, לאחוז בנשק.

מאיר רוט: סמל צנחנים או סמל גולני, הוא שזה שיחליף את המ"מ, כשהמ"מ חלילה ייפול, הוא ימשיך את הלחימה, ובאיזשהו מקום אותם חבר'ה שממשיכים לשרת במילואים, והם מש"קים, מפקד שאינו קצין בהגדרה, שיש עליו האחריות הזאת, וידיעה ברורה שהצבא נותן בו אמון, לומר: אותו קצין, אותו סגן, שיקבל, אתה אתה ידידי, אתה רק מפקד שאינו קצין, ולא תוכל להחזיק אקדח, אנחנו יודעים שאותם אנשים בזמן אירוע חלילה אפילו יסתערו בידיים חשופות כדי לנטרל מחבל, ובאיזשהו מקום, מן הראוי חבר'ה כאלה, לתת בהם את האמון ולאפשר להם כן לקבל רשיון לאקדח.

מאיר רוט: הייתי רוצה להתייחס לגברת שדיברה על נושא של רצח נשים וכו'.

מאיר רוט: השנה עד כה נרצחו 12 נשים.

מאיר רוט: איום ונורא.

מאיר רוט: אני מבקש לשאול את הגברת, אם היא יודעת כמה מהן נרצחו בנשק חם.

מאיר רוט: היא הלכה.

אלכס זוהר: ארבע, בנשק בלתי-חוקי.

דוד צור: לא הייתי פותח על זה דיון.

דוד צור: העלו את זה בפניי.

דוד צור: מעבר לעובדה שהתעסקתי עם נשק, הרבה מהאירועים של אלמ"ב, שהתלונות בהן מדברות על האימה והחשש שיש מהימצאותו של אקדח בסביבה, בלי קשר אם הוא ישתמש בו או לא, הם מרכיב מאוד מרכזי בתיקים שהמשטרה חוקרת בהם אירוע אלמ"ב.

דוד צור: הפוטנציאל הזה מאוד מטריד בחלק גדול מהמקרים הללו.

דוד צור: לכן אני לא נכנס לזה.

דוד צור: עניין הכשירות הנפשית בעיניי הוא דבר נכון במינון שקבענו אותו, כפי שקבענו אותו, דעתי הסובייקטיבית.

דוד צור: עדיין באיזונים זה דבר נדרש.

דוד צור: אני פתחתי את הדיון בכוונה לעניין הרחבת הקריטריונים, כי התקופה דורשת את זה.

דוד צור: יש פה רעיונות שלא הייתי פוסל אותם בהקשר בעיקר של יחידות קרביות ולא רק יחידות- - -

דודו כהן: זה קורה.

דודו כהן: אני דודו כהן, ראש תחום נשק של המשטרה.

דוד צור: איך זה קורה?

דוד צור: יחידות קרביות ולא רק יחידות מיוחדות.

דודו כהן: כל מי ששירת ביחידה קרבית, ולא משנה מה הדרגה שלו, בתבחינים הנוכחיים עכשיו, אחרי ההקלות, יכול לקבל נשק.

דודו כהן: ההתייחסות לקצין בדרגה היא לכל קציני צה"ל בדרגת סגן היום.

דוד צור: יפה.

דוד צור: הנה, יצאת מפה עם בשורה, מר רוט.

דוד צור: סמל בצנחנים.

מאיר רוט: סמל בצנחנים מקבל.

דודו כהן: כן.

מאיר רוט: זה לא כתוב בשום מקום.

מאיר רוט: סגן, לא סמל.

דודו כהן: דיברתי על הסגן.

דודו כהן: לא אמרתי סמל.

דוד צור: אני אמרתי.

מאיר רוט: כמה אנשים משתחררים בדרגת סגן במדינה?

דודו כהן: כל קצין בצה"ל שמשתחרר, משתחרר בדרגת סגן.

דוד צור: אבל פה מבקשים תבחין נוסף:

דוד צור: כל סגן, גם אם הוא היה סגן בשלישות, מבלי לפגוע בשלישים כמובן, זכאי אוטומטית.

מאיר רוט: מדובר באג"ם וחי"ר.

דוד צור: טוב.

דוד צור: אז אג"ם וחי"ר.

דוד צור: תותחן, לצורך העניין, מבלי לפגוע בתותחנים, או שריונר, פחות מתעסק בנשק קל מאשר סמל בצנחנים או סמל בגולני או בגבעתי.

דוד צור: לכן ההיגיון הזה לא בהכרח תופס מבחינה מקצועית.

דוד צור: נכון שמבחינת מספרים או להכניס אותם לתבניות, זה תופס.

דוד צור: אבל תצאו רגע מהתבניות.

דוד צור: זה מזכיר לי את סעיף 4 שלכם – בהזדמנות הזאת, עושה מבדקים - בוא נפיל עליו עוד בדיקה.

דוד צור: כלומר סמל ראשון בצנחנים או בגולני - אני לא רוצה לייחד פה יחידות - מבחינת כשירותו לנשיאת נשק, תפישת הלחימה שלו, מה שהוא ראה, מה שהוא עבר וכן הלאה, היא יותר גדולה, מבלי להמעיט מערכם של מה שעושה קצין בשריון או בתותחנים, בנשק קל.

דוד צור: לכן הבחינה הזאת היא ראויה, שאתם צריכים לעשות אותה.

דוד צור: אני לא אומר לכם: תעשו כך ולא אחרת.

דוד צור: מזלכם, כנראה שלא אהיה בוועדת הפנים בפעם הבאה, אז לא אוכל לכפות את זה עליכם בחוק, אבל אני מציע לכם – תיכנסו לסוגיה הזאת.

דוד צור: מכיוון שכבר התייחסתם להרחבה הזאת, תמשיכו אתה.

דוד צור: תודה רבה, הישיבה נעולה.