הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 19, פרוטוקול מספר 82, 2014-11-19 09:30

אורלי לוי אבקסיס: חברים, בוקר טוב.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לכל האורחים שהגיעו, בעיקר לילדים, לבני הנוער, שבאים ולוקחים חלק בדיון כל כך חשוב שנוגע גם לעניינם, או לחבריהם לספסל הלימודים, או בכלל למצב הילדים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספק שבכל כיתה במדינת ישראל יש מספר ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: את הדבר הזה מרגישים, את הדבר הזה יודעים ורק מלהסתכל לפניות ציבור שמגיעות אליי צריך להבין שהנתון הזה הוא לא איזה שהיא המצאה, אבל אם אנחנו צריכים את ההוכחות אז מדי פעם בפעם מופיע דוח נוסף שמציין את פני החברה הישראלית, ותאמינו לי, התמונה או מה שמשתקף מהמראה מאוד מאוד לא יפה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מציינים היום בכנסת את יום זכויות הילד הבינלאומי ואת היום הבינלאומי למיגור העוני.

אורלי לוי אבקסיס: את היום הזה מובילים יחדיו יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חיים כץ ידידי, ידידי משכבר הימים אילן גילאון ואנוכי, ואני רק אספר לכם שבמקביל לדיון שמתקיים פה עכשיו מתנהלים מספר דיונים נוספים בוועדות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדת העבודה והרווחה ידונו בעומס העצום על כתפיהם של העובדים והעובדות הסוציאליות, 130 תיקים לערך לכל עובד סוציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי אתם, בחשבון פשוט, לפי חלוקה של ימים, של שעות, איך שלא תעשו את זה, מה הסיכוי שאותה עובדת סוציאלית תצליח להגיע אפילו - - -

<קריאה: אין סיכוי.

אורלי לוי אבקסיס: אין סיכוי.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט אין סיכוי.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן קודם כל בטוח שנעשות טעויות ויכול להיות שבאיזה שהוא לחץ כזה או אחר נאלצים עובדות ועובדים סוציאליים להורות על פתרון הקצה, הוצאת ילד מהבית.

אורלי לוי אבקסיס: היום בדרך לכאן, ממש בטרם נכנסתי, שמעתי את קרן נויבך בשיחה, במסגרת היום הזה שאנחנו מייצגים פה, עם בחורה בשם מזל.

אורלי לוי אבקסיס: מזל היא אמא ל-6 ילדים שהרווחה החליטו להוציא לה את הילדים מהבית.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים למה?

אורלי לוי אבקסיס: בגלל מצב כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: אז בואו תקשיבו לאבסורד, מאחר שאין דיור ציבורי במדינת ישראל היא נאלצת לשלם שכר דירה למעלה מ-4,000 שקל.

אורלי לוי אבקסיס: מה העזרה שהמדינה נותנת לה, כי היא לא מצליחה להביא לה דירה של דיור ציבורי?

אורלי לוי אבקסיס: השתתפות ב-1,000 ומשהו שקל בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: רוב הכסף הולך על שכר הדירה.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך, מסתבר שבגלל בעיות טכניות אחרות, בקשה להצגת עוד טפסים, מחשבה שאולי הסטטוס שלה השתנה, זה לא משנה מה, נעצרים הכספים שמועברים למשרד השיכון באופן חד צדדי ובלי התראה למספר חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: בעלי הבית לא רוצים יותר להתעסק עם בעלי הדיור הציבורי, מהפחד שלא יועברו הכספים בזמן, ומשום כך הם נאלצים לעבור דירה ממקום למקום, להתחייב, לבקש ממשפחה, חברים, קהילה, לבוא ולהשלים את החסר.

אורלי לוי אבקסיס: ואז כמובן שאם אתה עובר דירה אתה מעביר את הילדים שלך לאזור החדש, מנתק אותם מבחינה חברתית מהחברים שלהם, מהסביבה שלהם, מהביטחון שבשגרה שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא נגמר רק בזה, יכול להיות שאתה צריך לנתק אותם מבתי הספר שלהם ולהעביר אותם לבית ספר חדש וכולנו יודעים מה זה התאקלמות מחדש, בעיקר בשביל ילד או נער בגיל ההתבגרות וכו'.

אורלי לוי אבקסיס: פקידת הסעד המליצה שעד שלא יהיה בית קבוע הילדים צריכים להיות מוצאים מחזקת האם.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי הילד זקוק לאיזה שהוא סוג של ביטחון, של יציבות, של בית קבוע שלא צריכים לעבור ממנו לבית אחר.

אורלי לוי אבקסיס: כאילו יש לה אופציה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: השופטת באותו מקרה אומרת לה, 'מזל, הילד זקוק ליציבות, עד שאת לא מתארגנת על בית קבוע משלך הילדים יהיו במוסד'.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי, זה נראה לכם הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים כמה עולה למדינה להחזיק ילד במסגרת חוץ ביתית?

אורלי לוי אבקסיס: בסביבות 11,000 ₪ בחודש.

אורלי לוי אבקסיס: תעשו את האיזון, כמה מדינת ישראל מוציאה על דבר כזה כאשר השיקול הוא כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא אומר שזו אמא מתעללת, אף אחד לא אומר שזו אמא מזניחה, אף אחד לא אומר שזו אמא ש - - - זו אמא שקשה לה להשיג מספיק כסף לבית משלה.

אורלי לוי אבקסיס: ובממשלה, שקשה שלי להגיד את זה כי אני חברה בה, שבה הדיור הציבורי לא בדיוק מעניין יותר מדי אנשים, נכון, הצלחנו להעביר סיוע ריאלי, הצעת חוק שלי, להשתתפות בשכר דירה לזכאי דיור ציבורי, ועדיין אנחנו לא הצלחנו להמשיך ולקדם את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שנצליח במהירות, כי זה היה בקריאה טרומית בינתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני כבר יכולה להגיד לכם שאני מתכננת ישיבה בשבוע הבא ואנחנו נקדם את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כמה מדינת ישראל תצטרך להוציא אם השיקול שלה הוא כלכלי?

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו מבחינה תקציבית.

אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה מנסה לתת עכשיו את הדוח של יוניסף למצב הילדים במדינת ישראל לעומת המדינות המפותחות האחרות, אנחנו במקום רביעי בעוני ילדים ושהפעם לא יגידו 'אצלנו קו העוני נמדד בצורה כזו או אחרת', פה היו כללים אחידים למדידה.

אורלי לוי אבקסיס: מתוך 41 המדינות המוצגות בדוח מסתבר ש-18 מדינות הצליחו לעשות מהפך.

אורלי לוי אבקסיס: ניסיתי לברר עם החברים מה נעשה במדינות הללו, האם הם גילו איזה הוא קסם?

אורלי לוי אבקסיס: קחו את צ'ילה, שהצליחה להוריד לפחות ב-10%, אם אינני טועה, את מספר הילדים העניים.

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי מה הם עשו, אולי נלמד, אולי נוכל ליישם את זה אצלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אם בצ'ילה הצליחו ואצלנו כלכלה שאנחנו מתפארים בה, שאינה מחלחלת לציבור, שנשארת מנת חלקו של אחוז מסוים באוכלוסייה.

אורלי לוי אבקסיס: השכר החציוני במדינת ישראל הוא 5,500 שקל, חצי ממדינת ישראל, מהעובדים, נמצאים לתחת ל-5,500 ₪.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו תעשו חישוב פשוט, נגיד שהם מוציאים 4,000 שקל על שכר דירה מה נשאר להם בשביל לשלם את המיסים, בשביל להביא אוכל הביתה, בשביל לשלם את שכר הלימוד הכביכול חינם במדינת ישראל?

אורלי לוי אבקסיס: כאשר משרד החינוך חתך ב-50 מיליון ₪ לעזרה לילדים במצוקה בתקציב שעבר.

אורלי לוי אבקסיס: וזה עבר ככה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני שומעת עכשיו שיש בתי ספר שמענישים ילדים שלא מצליחים לשלם את הטיול השנתי, או על הטבלט ואז הם לא יכולים לקחת חלק בחלק מהפעילויות שהחברים שלהם לוקחים, זה בחסות משרד החינוך, זה הזוי בעיניי שמישהו נותן רשות לא רק להצביע על הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: פה זה תלוי בהנהלות בית הספר, למה בכלל יש איזה שהיא אוטונומיה בעניין הזה למנהלי בית ספר להעניש ילדים בגלל שלהורים שלהם אין כסף, לנדות אותם, להדיר אותם מחלק מפעילויות בית הספר.

אורלי לוי אבקסיס: זו התוצאה.

אורלי לוי אבקסיס: הם יהפכו להיות טרבל מייקרים, הם יהפכו להיות מנוכרים, הם יהפכו להיות שונאי חזקים.

אורלי לוי אבקסיס: במקום לקחת ולתת להם שוויון הזדמנויות מהותי.

אורלי לוי אבקסיס: אם המדינה תחליט שבגלל עניינים כלכליים, כמו שראינו במחקר האחרון באוניברסיטת חיפה, על היד הקלה של הוצאת ילדים מהבית אם חלילה וחס הם נולדו במשפחה שמצבה הכלכלי לא חזק - - - מי שלא יודע על המחקר, המחקר ניסה לדמות סיטואציות מסוימות ושינה וערבב שמות משפחה או מצב סוציו אקונומי באירועים זהים.

אורלי לוי אבקסיס: מה מסתבר?

אורלי לוי אבקסיס: כאשר מדובר במשפחה שקשה לה כלכלית, שנמצאת במעמד כלכלי נמוך ומשפחה שנמצאת במעמד כלכלי גבוה, כביכול, הם לקחו את אותו סיפור ושינו בו את הפרטים, פי שניים וחצי יותר הצביעו על הצורך להוציא את הילדים מהמשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מתארים לעצמכם את הטראומה?

אורלי לוי אבקסיס: אין פה סיכון אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: כשיהיה סיכון אמיתי אין בכלל שאלה, אבל לא ייתכן שעניין כלכלי יהפוך להיות הפרמטר היחידי או הפרמטר השולט בעניינים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: במקביל שינו את שמות המשפחה לשמות מזרחיים או אשכנזיים, גילו את אותה תוצאה, האצבע הייתה קלה על ההדק.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאומר, במדינת ישראל סטיגמה קובעת קריטריונים.

אורלי לוי אבקסיס: זה דבר הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה צריכה לקבוע קריטריונים אחידים, מתי ילד נמצא במצב סיכון ומתי לא.

אורלי לוי אבקסיס: אם הוא נולד למשפחה מזרחית הוא לא - - - ההורים שלו מסכנים אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אז הדברים הם נושקים אחד לשני.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק אספר לכם שוועדת החינוך גם תדון בכללי תקצוב דיפרנציאלי במערכת החינוך, שעל זה בדיוק גם מדברים.

אורלי לוי אבקסיס: ישקיעו יותר באזורים החלשים.

אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידה של המדינה, ליצור את השוויון המהותי.

אורלי לוי אבקסיס: עיר חזקה כמו כוכב יאיר לא צריכה לקבל אותו תקצוב על ילד כמו עיר חלשה מאוד בפריפריה או בפריפריה החברתית של מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדת הקליטה יעסקו במצב הדיור הציבורי לעולים.

אורלי לוי אבקסיס: גם לעולים יש רשימות המתנה מטורפות, יש להם תעודת זכאות לדירה והם לא מקבלים, כי המדינה רוצה לחסל את הדיור הציבורי ואם היא יכולה לחסל יחד איתו גם את אותו מעמד, תסלחו לי על הביטוי, אולי מבחינתה לא צריך להתעסק איתם יותר, הם לא אזרחיה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אל תדאגו, כשיצטרכו לגייס אותם לצבא הם ייזכרו שיש שם ילדים שצריכים להגן על המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: יש חובות מסוימות שהמדינה מחויבת לאזרחים.

אורלי לוי אבקסיס: היא מחויבת לאותו ילד, כדי שימצה את הפוטנציאל שלו, כדי שאחר כך היא לא תצטרך להוציא עליו יותר.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה לא עושה פה טובה, כמו פילנתרופ, שאנחנו צריכים לטפוח לו על השכם, אם היא עושה משהו טוב בנוגע לילדים בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידה, זו חובתה.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמו שאמרתי, את הדיון הזה החלטנו לקיים בעקבות הדוח של ארגון יוניסף שהתפרסם לפני מספר שבועות.

אורלי לוי אבקסיס: מי שקרא את הדוח ואת ניתוח הממצאים גילה שמצבנו בכי רע.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם אתם שואלים את עצמכם מה עשו ב-18 המדינות שהצליחו להוציא את הילדים שלהם למסלול חדש, הם עשו התערבות ממשלתית בשני תחומים, בתחום המניעה ובתחום טיפול.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית הגדילו קצבאות ילדים ואחרות והכניסו למסלול, תוך כדי ליווי, תוך כדי ראייה הוליסטית, ובמקביל הם פתחו בפעילות מנע.

אורלי לוי אבקסיס: אותן משפחות שהיו בסיכון לעוני קיבלו עזרה מהמדינה.

אורלי לוי אבקסיס: מי הרוויח פה?

אורלי לוי אבקסיס: המדינה הוציאה כסף, אבל הרוויחה, כי אותם ילדים אחר כך יתפתחו להיות אנשים שיוכלו לשרת את החברה בצורה טובה, שיהיו חלק חיובי בחברה ואלה מכפלות של כוח.

אורלי לוי אבקסיס: או חיובי או שלילי, תלוי לאן אתה זורק את הילדים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הילדים האלה גם הרוויחו את החיים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: זה המקום שבו אתה משנה מסלול, משנה נתיב, זה המקום שבו אתה לא מציל נפש אחת, אתה מציל את הנפשות לדורי דורות הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: אם יהיה לו מקצוע, תהיה לו בריאות, כי היום אנחנו מגלים, מה זה העוני הזה?

אורלי לוי אבקסיס: העוני הזה זה קיצוץ אחר כך, שההורים לא יכולים לתת שירותים בסיסיים.

אורלי לוי אבקסיס: כשהמדינה הולכת ומקצצת מפעם לפעם את השירותים האזרחיים שהיא נותנת לאזרח, גם אם היא אומרת 'אנחנו לא מעלים מיסים', זאת אומרת שהאזרח הפשוט צריך להכניס יד לכיס ולהוציא יותר כסף בעבור שירותים שבעבר קיבל מהמדינה, זה יותר מהמס הכי גדול שיכול להיות.

אורלי לוי אבקסיס: אם העליתם ב-1% את המע"מ זה לא דומה לכך שהפחתתם בשירותים חברתיים, בשירותי חינוך, בשירותי בריאות וכדומה.

אורלי לוי אבקסיס: ולא בכדי ארגון הר"י, הסתדרות הרופאים בישראל, פרסמו מחקר שמשפחות מוותרות על תרופות, משפחות מוותרות על טיפול רפואי, למה?

אורלי לוי אבקסיס: הם לא רוצים להיות בריאים?

אורלי לוי אבקסיס: לא, כי זה יקר להם מדי.

אורלי לוי אבקסיס: יש היום שיח לגבי עובדי קבלן.

אורלי לוי אבקסיס: אז, חבר'ה, אם יגידו לכם עבודה מוציאה מעוני, זה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: העניים החדשים הם ילדים במשפחות ששני ההורים עובדים והמשפחה מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: זה עצוב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מנסים להעלות את התודעה.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שאתם מבינים, יש פה שיתוף של קואליציה ואופוזיציה, בדברים האלה צריך להיות קונצנזוס.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה מאוד שאיתי בקואליציה נמצא חיים כץ ואני שמחה מאוד שבאופוזיציה נמצאים אנשים כמו אילן גילאון.

אורלי לוי אבקסיס: שיתופי הפעולה האלה אולי יצליחו להביא לשינוי מגמה, מחשבה, שתאמינו לי, גם מבחינה כלכלית לא עומדת על שתי רגליים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד שאנחנו לא רק מדברים, אנחנו גם עושים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לכם שבמפלגה שלי דוחפים לעניין גם בנושא של דיור ציבורי, לא בכדי אולץ שר האוצר להוריד את הערר על הצעת החוק שנתקעה עד עכשיו, על הנושא של הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: גם עליו הוא שם לי ערר ולמזלנו היה לנו בוס מספיק חזק שהצליח להוריד אותו מהערר.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת חוק שאמורה לעבור היום בכנסת, הצעת חוק שלי ואני חייבת לומר לכם שמי ששותף להצעת החוק או לרוח שלה גם זה חברך יצחק וקנין, שהוא גם חקלאי.

אורלי לוי אבקסיס: שתבינו את האבסורד של מדינת ישראל ואני פה אסיים ואעביר את רשות הדיבור הלאה, תקשיבו לאבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כל הזמן מדברים על יוקר המחיה, יוקר המחיה, יוקר המחיה, ובמי אנחנו הולכים לטפל?

אורלי לוי אבקסיס: בחוליה הכי חלשה והכי קטנה בשרשרת.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מגלים שחקלאים מוכרים למשל בבוקר נתון אבוקדו בשקל ובאותו בוקר נתון אתה קונה את האבוקדו ברשתות השיווק ב-14 שקלים לקילו - - -

<קריאה: 19.

אורלי לוי אבקסיס: כמה?

<קריאה: פה בבית הכרם בירושלים 19 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: 19, תבינו את פערי התיווך.

אורלי לוי אבקסיס: ואז באים החכמים שלנו, הכלכלנים הגדולים, ואיזה פתרון הם נותנים?

אורלי לוי אבקסיס: בוא נוריד מכסים, בוא נפתח את השוק לתחרות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, הרי גם פה עולה זול בהתחלה, מי שחותך את הקופונים זה כל אלה בדרך.

אורלי לוי אבקסיס: אלה פערי התיווך.

אורלי לוי אבקסיס: אם תורידו מכסים ותפתחו את זה לכל מי שרוצה בחו"ל, אני בעד כל מה שמוריד, אבל אין לנו שום ביטחון שבסוף השרשרת בחוליה האחרונה פערי התיווך לא יהיו אותו דבר.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת גם אם נוריד מכסים המדינה מפסידה, תחשבו על זה, מיליארדי שקלים בשנה על פתיחת השוק, אבל על הדרך היא גם מפקירה את החקלאים שיהפכו להיות אוכלוסייה במצוקה בעצמם.

אורלי לוי אבקסיס: האם הוויתור על מיליארדי השקלים האלה יבטיח בסוף שהלקוח האחרון ייהנה ממחיר מוזל?

אורלי לוי אבקסיס: אין ביטחון כזה.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא בדק מה קורה בדרך.

אורלי לוי אבקסיס: אז במקום לוותר על הכנסות של מיליארדי שקלים, בואו נראה איך אנחנו מנווטים את הכסף הזה למקום שבו באמת אפשר לעזור לאוכלוסייה ולהבטיח שתהיה ירידת מחירים.

אורלי לוי אבקסיס: כי השוק הקפיטליסטי הזה הפך להיות חזירי.

אורלי לוי אבקסיס: צריכה להיות תחרות חופשית, אבל הוגנת ותפקיד המדינה להיות לא רק משקיף מהצד, אלא בקר, ברומטר שרואה שכשיש כשלים המדינה חייבת להתערב.

אורלי לוי אבקסיס: זה תפקידה, אחרת בואו ננהל את זה כמו חברה כלכלית ומי שלא שורד שיילך, נפטר אותו.

אורלי לוי אבקסיס: קנדי פעם אמר מה עשית היום בשביל המדינה?

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת דבר הפוך.

אורלי לוי אבקסיס: למה הוא אמר את זה?

אורלי לוי אבקסיס: כי היה ברור שהמדינה עושה בשביל אזרחיה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת מה עשית היום, המדינה, בשביל האזרח שלך?

אורלי לוי אבקסיס: זה כבר לא מובן מאליו.

אורלי לוי אבקסיס: אותם אזרחים שמשרתים, שמשלמים מיסים, שמנסים להיות אזרחים טובים, מתנערים מהם.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אספר לכם אנקדוטה קטנה.

אורלי לוי אבקסיס: בניסיון שלי להעביר חוק לערבות המדינה, קוראים לזה 90% משכנתא, מישהו פה מנסה להעביר ספין ולבלבל.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק היא ערבות המדינה על 20% מההון העצמי שנדרש אותו זוג צעיר להביא.

אורלי לוי אבקסיס: אני מספרת לכם סיפור שאתמול קרה.

אורלי לוי אבקסיס: ניגש אליי חבר הכנסת בועז טופורובסקי מ'יש עתיד'.

אורלי לוי אבקסיס: הוא בא אליי ואומר לי 'תקשיבי, אורלי, אני יודע שאת כועסת', כי הגישו לי ערר, העברנו את זה בוועדת שרים, הוא אומר לי, 'אני יודע שאת כועסת, אבל אני חושב שזה מזל גדול שהגישו ערר על הצעת החוק שלך', אמרתי לו 'למה?' 'מה, 90% משכנתא, סב פריים במדינת ישראל'.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי שהוא לא מכיר את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי לו, 'אתה רציני?' אבל המדינה, בעצם זה לא הבנקים, אנחנו שומעים על ההוראה של בנק ישראל ,'לא, אנחנו נסבך, תהיה פה בועת נדל"ן', אני מסתכלת עליו ואני אומרת לו 'אוקיי', ועשיתי בחינה קטנה, ואני שמה את זה על השולחן ולא בכדי אני אומרת את זה מולכם, אמרתי לו 'ואם אני חוזרת בי מההצעה ואני מציעה הצעה חלופית?

אורלי לוי אבקסיס: ' הוא אומר לי, 'מה ההצעה החלופית?

אורלי לוי אבקסיס: ' אמרתי לו 'שהמדינה תערוב על 20% מההון העצמי שאותו זוג צעיר נדרש להביא', הוא אומר לי 'זה חכם, על זה אני חותם', אמרתי לו 'ואתה חושב שהמפלגה שלך תתמוך בחוק הזה, לא תגיש עליו ערר?' 'אין מצב שעל חוק כזה אנחנו מגישים ערר', אמרתי לו 'לך תלמד, זה החוק שהגשתם עליו ערר'.

אורלי לוי אבקסיס: זו המציאות במדינת ישראל, אפילו חברי כנסת מושפעים מהספינים שיש לאוצר לפזר, רק בגלל אידיאולוגיות ואני אגיד לכם למה זה בגלל אידיאולוגיות.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני יושבת, עוד בטרם העברתי את החוק, לדון עם אנשי החשבת הכללית, היו שם שני אנשים, סגני החשבת הכללית, ועוד רפרנטית צעירה וחוצפנית, ותיכף תבינו למה היא חוצפנית.

אורלי לוי אבקסיס: כדי לנסות להבין, זו הקבוצה, אנשים שעובדים יפה, מרוויחים יפה, משלמים שכר דירה בכל חודש לבעל הבית שיכול להשתגע בכל יום ובשורה התחתונה לעולם הם לא יוכלו לקנות דירה, כי להורים שלהם אין את האופציה לתת להם כסף ל-30% מהמימון של הדירה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מסבירה להם את הרעיון שעומד מאחורי הנושא הזה, גם תוך כדי שמירה על המשק, על הבנקים, על יציבות הבנקים, למדינה יש סעיף של משכנתאות מכוונות, ואז היא אומרת לי דבר נורא פשוט, 'למה?

אורלי לוי אבקסיס: מה המדינה חייבת להם?' אני קצת הייתי בשוק, כי מי שבא אליי אמור לדעת מה דעותיי או מה השקפת עולמי, לפחות שיעשה גוגל, לא יודעת, אם הוא לא רואה טלוויזיה, אם הוא לא קורא עיתונים, אם הוא לא מודע לסביבה, תעשה גוגל, אתה נכנס לפגישת עבודה, מי הולך לעמוד מולך.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אמרתי לה, 'סליחה, מה זאת אומרת מה המדינה חייבת להם?' היא אומרת לי 'למה שהיא תסתכן?

אורלי לוי אבקסיס: תיתן להם ערבות על 20%?

אורלי לוי אבקסיס: מה היא חייבת להם?' אמרתי לה, 'את באמת רוצה לנהל איתי את הוויכוח האידיאולוגי הזה, של מה חייבת המדינה או מה חייב האזרח ולמה הוא חייב להתגייס לצבא ולמה הוא חייב לשלם מיסים ומה המדינה צריכה לתת בתמורה לזה?' ואז באיזה שהוא שלב, תבינו כמה אנשים מגיעים לא מוכנים, אני עושה מחקרים, אני לומדת, אני מגיעה מוכנה עם תשובות, אבל מי שאמורה לדעת הרבה יותר טוב ממני כי זה הנושא שלה, זה המקצוע שלה, הנושא של דיור במשרד האוצר, זה תפקידה, היא לא חברת כנסת, היא לא נבחרת ציבור, היא נבחרה להיות בקטע כלכלי, שזה הזוי, היא אומרת לי 'אז שייקחו את ה-18% של מע"מ אפס ושישתמשו בזה כהון עצמי'.

אורלי לוי אבקסיס: הרי משרד האוצר בעצמו הפך את זה, הוא קבע, וזה מע"מ אפס, לצמצם את הזכאויות.

אורלי לוי אבקסיס: מע"מ אפס מדבר על כך שרק מי שיש לו 30% מהסף הגבוה של קניית הדירה בטרם ההנחה של מע"מ אפס יזכה בהנחה נוספת של 18%.

אורלי לוי אבקסיס: לתת למי שיש לו.

אורלי לוי אבקסיס: ואז היא אומרת לי 'מה, את מדברת שטויות', אמרתי 'תשאלי את החברים שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה נכון, אני מושכת את החוק'.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם משתיקים אותה והם אומרים לה 'חברת הכנסת צודקת', אמרתי לה, 'בזה הרגע סיימת את תפקידך במשרד הזה, אני לא רוצה לשמוע ממך מילה'.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם את מתווכחת איתי על אידיאולוגיה, אני עוד יכולה להבין, אבל אם את לא עושה שיעורי בבית בנושאים שעליהם את ממליצה או עליהם את קובעת, או בהם מסתכלים עלייך כאל מישהי שמבינה, את פושעת ומבקר המדינה אמר על זה, חברי הכנסת ושרי הממשלה בונים ומצביעים בהתאם לנתונים שפקידי האוצר מביאים אליהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם מישהו מרמה אותנו, אם מישהו משחק במספרים, אם אנחנו לא מספיק עקשנים או לא מספיק אחראים, אנחנו לא נדע ואנחנו יכולים לקבל החלטות הרות גורל, כמו לדוגמה עם אחיות בית ספר.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו כלכלית מבקר המדינה שזה היה טיפשי, המדינה הוציאה יותר וקיבלה הרבה פחות והשירות הזה נכשל בהפרטה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל את מישהו זה מעניין?

אורלי לוי אבקסיס: זה קורה גם בהרבה דברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ודרך אגב, אותם סגני החשבת הכללית לא רצו להגיע לוועדת שרים לחקיקה כדי לייצג את עמדתם למה הצעת החוק שלי היא לא טובה, הם שלחו את אותה רפרנטית לייצג את העמדה הזו בוועדת שרים.

אורלי לוי אבקסיס: ביזיון למדינה אם אלה האנשים המקצועיים שעליהם אנחנו צריכים לסמוך כמי שנותנים לנו את הנתונים האמיתיים, שאיתם נוכל לעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: כל תכנון מסלול הוא בהתאם לנתונים שיש לך והנתונים שיש לנו היום זה דוח יוניסף.

אורלי לוי אבקסיס: יש יותר מדי ילדים עניים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: כל ילד עני הוא ילד אחד יותר מדי, אבל במצב המציאות שבו אנחנו נמצאים זו קטסטרופה אחת גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: פה אני אעביר קודם כל את רשות הדיבור לג'וני קליין, המנכ"ל, שיציג לנו במצגת את נתוני הדוח המאוד מאוד מטריד הזה.

<יונתן ג'וני קליין: אני אציג בלי מצגת.

אורלי לוי אבקסיס: אין מצגת בסוף?

אורלי לוי אבקסיס: טוב, אני בטוחה שתוכל לעשות את זה מצוין גם בלי מצגת.

<יונתן ג'וני קליין: קודם כל בוקר טוב ותודה רבה ליושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת לוי, ושלום לחבר הכנסת מרגי.

<יונתן ג'וני קליין: אני רוצה קודם להתחיל בסוף.

<יונתן ג'וני קליין: אני יודע שכולם שותפים לזה, אני רוצה גם להכיר במי שלא נמצא פה, מי שלא יהיה נמצא פה בתקופה לפחות הנראית לעין, שזה הנציג של הרשות, או הנציגות לזכויות הילד, שזה באמת הגוף שמאוד מאוד חסרה בכל המגזר הציבורי בכלל, הגוף שצריך להיות המחשה של האמנה לזכויות הילד.

<יונתן ג'וני קליין: את האמנה לזכויות הילד אנחנו חוגגים ביום הבינלאומי לילד.

<יונתן ג'וני קליין: השבוע אנחנו חוגגים גם 25 שנים לאמנה לזכויות הילד, הערכים הבסיסיים ביותר לא רק מה שהמדינה חייבת לתת לילדים שלה, אלא מה שהעולם צריך לדאוג לילדים של כולנו.

<יונתן ג'וני קליין: החוסר של הנציגות, על אף כל המאמצים - - -

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: זה עבר טרומית והבטיחו לי במשרד המשפטים שאוטוטו תגיע הצעה ממשלתית ונצרף אותה.

אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין לא הגיע.

אורלי לוי אבקסיס: בשבוע שעבר אמרו לי 'עובדים על זה', אז אני מקווה שלא עובדים עליי.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל אני לא חושבת, לא במקרה הזה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, גם השרה היא די רצינית בנושא הזה, זה חשוב גם לה, ככה התרשמתי, ואם זה לא יגיע בזמן הקרוב אנחנו משוחררים כי היינו אמורים לחכות חצי שנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שמבחינת שעון העצר חצי השנה הזו כבר הגיעה.

<יונתן ג'וני קליין: אנחנו, לצערי, שמחים לשמוע.

<יונתן ג'וני קליין: זו פשוט עוד עובדה שמחזקת את העניין שאין פה בעיה חמורה מאוד בחקיקה, אלא יש פה בעיה חמורה מאוד מאוד ביישום, בהחלה, בהורדה של החוק והמימוש של החוק.

<יונתן ג'וני קליין: כבר חברי כנסת עובדים קשה לקבל את החוקים האלה, להחליט על החוקים האלה והמימוש על ידי המדינה לא בהתאם.

<יונתן ג'וני קליין: אם כבר זה הגורם, זאת הסיבה.

<יונתן ג'וני קליין: נכון, מבחינת המדיניות של הממשלה, המדיניות לא רק של הממשלה הזאת, המדיניות של ממשלת ישראל לאורך השנים - - -

אורלי לוי אבקסיס: נכון, זה לא קרה בשנתיים, אבל זה הוחמר.

אורלי לוי אבקסיס: קצת.

<יונתן ג'וני קליין: הוחמר.

<יונתן ג'וני קליין: ניגש ישר לדוח.

<יונתן ג'וני קליין: הדוח הציג נתונים בשלושה שלבים, שלוש טבלאות של נתונים.

<יונתן ג'וני קליין: הנתון הראשון, שהכותרת שיצאה ממנו הייתה שמדינת ישראל היא רביעית מתחתית הרשימה מבחינת שיעורי עוני בקרב ילדים, הכותרת אמנם נכונה ממה שיוצא מתוך הנתונים, הנתון החשוב יותר לצורך הדיון הזה, גם בתוך הדיון הזה, היה ששיעורי העוני בקרב ילדים בתוך מדינת ישראל גדלו.

<יונתן ג'וני קליין: לא פחתו, גדלו.

<יונתן ג'וני קליין: זה שם אותנו באמצע, לא מקום טוב באמצע, אבל באמצע הרשימה.

<יונתן ג'וני קליין: אנחנו לא אחת מהמדינות האלה שבאמת מפתיעות שהצליחו לצמצם פערי עוני, אנחנו התחלנו ממקום גרוע והגענו למקום עוד יותר גרוע.

<יונתן ג'וני קליין: זה לא משהו שגורם לנו לקום בבוקר ולהרגיש גאים בעצמנו.

<יונתן ג'וני קליין: הנתון השני, המעורבות של בני נוער וצעירים בקרב מסגרות.

<יונתן ג'וני קליין: מכיוון שאנחנו משרתים פה בצבא יש לנו מסגרות אחרות גם כן.

<יונתן ג'וני קליין: הנתון הזה באופן יחסי הוא לא נתון שאפשר להסתכל עליו וללמוד ממנו, אבל גם שם יש מה ללמוד מתוך כך שאנחנו חייבים לעודד את הילדים להיות מעורבים, להיות חלק ממסגרות, אם זה ממסגרות חינוך, אם זה ממסגרות עבודה, שלא נגדל פה ולא נראה פה דור שיתפתח להיות דור מתבטל.

<יונתן ג'וני קליין: הנתון השלישי, כך אנחנו קמנו בבוקר, זה סקר גאלופ על תחושת הציבור.

<יונתן ג'וני קליין: תחושת הציבור, לפי הטבלה על פניה נראית לא רעה.

<יונתן ג'וני קליין: אנחנו מספר שלוש, התחושה לא רעה.

<יונתן ג'וני קליין: חוץ מסימן הקריאה, סימן הקריאה שמסב את תשומת לבנו לעובדה שמ-2007 עד 2010 הכול באמת פה, גם מדיניות כלכלית כן הגנה עלינו והתחושה בקרב הציבור על מצב העוני וההשפעה שלו עלינו לא הייתה גדולה מדי.

<יונתן ג'וני קליין: אבל מסתבר שמ-2010 עד 2013 עד היום ועד מחר אנחנו בהידרדרות נוראית.

<יונתן ג'וני קליין: אנחנו לא חשים בטוחים.

<יונתן ג'וני קליין: אנחנו לא חשים בטוחים, לא בביטחון תזונתי, לא בביטחון הכלכלי, לא בטוחים שמחר אנחנו לא נמצא את עצמנו לא למעלה על הצוק שאנחנו עומדים על הסף שלו, אלא למטה בתוך הוואדי שממנו אין לצאת, לא בדור הזה ולא בדור הבא.

<יונתן ג'וני קליין: מילה אחת על יוניסף.

<יונתן ג'וני קליין: יוניסף היא קרן עולמית, הקרן של האו"ם למען ילדים.

<יונתן ג'וני קליין: אנחנו פעילים בכ-200 מדינות בעולם, יש את המדינות המתפתחות ויש את המדינות המפותחות.

<יונתן ג'וני קליין: מדינת ישראל נמצאת כאחת המדינות הקטנות יותר בקרב המדינות המפותחות.

<יונתן ג'וני קליין: זו החלטה של ממשלת ישראל שהיא החלטה נכונה, היא החלטה של גאווה לאומית שלנו ב-68', אחרי 20 שנה מ-48' עד 68', שמדינת ישראל קיבלה תמיכה וסיוע ומרחב מיוניסף שכלל אורז ותירס, הדברים הכי בסיסיים של אוכל, מנגנון חיסוני, מנגנוני חינוך רחבים לעובדי בריאות ציבורית שהסתובבו בתוך היישובים הצעירים של המדינה.

<יונתן ג'וני קליין: מ-68' ועד היום אני מודה שמדינת ישראל, גם בתור מדינה מפותחת, עוד לא הגיעה לנקודה כזאת שהיא מקדמת או - - - זה לא להחזיר חוב לאלה ששילמו לה תמיכה וסיוע בשנים שהיינו צריכים, אלא זה לשלם קדימה סיוע למדינות שאנחנו מפותחים יותר מהם.

<יונתן ג'וני קליין: מדיניות החוץ של מדינת ישראל, השאיפה ל-0.7% של התל"ג שאנחנו צריכים לשאוף אליו בתור מדינת OECD לסיוע בינלאומי, אנחנו במילים יפות הכי לא עומדים ברף הזה מכל המדינות שמחויבות לזה, וזה עוד משהו לא לדיון הזה ולוועדה הזאת, אבל כן משהו למדיניות הממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: בוא תספר לנו מה עשו המדינות שהצליחו לצמצם בגדול את הפערים.

<יונתן ג'וני קליין: המדינות שהתערבו והמדינות שהצליחו להוציא, זה ממש ממש פשוט, אין פה שום מדע בדיוני ואין פה שום קסם, הם פשוט בנו תכניות בשיתוף פעולה עם הציבור, תקשרו נכון, גם את המדדים וגם היעדים וגם התכניות לציבור והמשיכו במדיניות קבועה לאורך זמן כדי להגיע לסוף כל התכניות האלה ולראות אם באמת לטווח הארוך הם עבדו.

<יונתן ג'וני קליין: הם לא שינו כיוון כל שתי דקות, הם לא קיצצו ב - - -

אורלי לוי אבקסיס: כלומר גם כשהיו קואליציות אחרות לא פגעו בעניים.

<יונתן ג'וני קליין: לא.

<יונתן ג'וני קליין: מי היה חושב שיש מדינה שיש לה באמת ראייה לטווח ארוך, שהיא באמת משותפת לכל האוכלוסייה שנמצאת בה ורוצה לראות את עצמה לאורך השנים יוצאת מעוני ו - - -

אורלי לוי אבקסיס: יש מחקר שראיתי שפנה לציבור ושאל, וזה אולי היה צריך לעשות את זה גם בקרב השרים שלנו, האם אתם חושבים שעוני זה בעצם האשמה של מי שנמצא בעוני, האם יש לו אשם תורם?

אורלי לוי אבקסיס: רוב הציבור חושב שלא.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת רוב הציבור, רוב גדול חושב שלא, אם אתה תשאל את השאלה הזו בישיבת ממשלה, אני לא בטוחה שתקבל את אותה תשובה.

יעקב מרגי: דברי הימים של הכנסת ספג הרבה אמירות מאשימות ובוטות כלפי עניים, קרוביהם.

<יונתן ג'וני קליין: ממני לא ומהדוח לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, הוא אמר דברי הימים של הכנסת, זאת אומרת מה שקורה במליאה.

<יונתן ג'וני קליין: במליאה, בוודאי.

<יונתן ג'וני קליין: המליאה היא מייצגת את האוכלוסייה, האוכלוסייה כנראה רוצה עתיד יותר טוב.

<יונתן ג'וני קליין: אני בעצמי הבאתי את הבת שלי פה היום, כי זה לא רק עניינים של - - -

<קריאה: תתחיל להרגיל אותה.

אורלי לוי אבקסיס: המעורבות.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נתקדם לסיום הדברים.

<יונתן ג'וני קליין: סיום הדברים, פשוט שיש מה לעשות, זה לא שזה נגמר פה, זה לא נתון, זה תמונת מצב.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא גזרה משמים.

<יונתן ג'וני קליין: זו תמונת מצב.

<יונתן ג'וני קליין: יש מה לעשות, יש להחזיר את הדאגה לעניים, לאלה שעוד לא עניים.

<יונתן ג'וני קליין: יש למנוע עוני מאנשים, יש לצאת לדרך עם תכניות ארוכות טווח בשיתוף פעולה עם האוכלוסייה ולהידבק בהם.

<קריאה: זה אנחנו שומעים מקום המדינה.

<יונתן ג'וני קליין: זה כבר עבודה של - - -

<קריאה: מאז שאני מכירה את עצמי, משפחה ברוכת ילדים, אבא שלי עובד מבוקר עד ערב, אני אמא ל-10 ילדים, מהבוקר עד הערב עובדת, למה?

<קריאה: לאוכל, ללימודים, לפרנסה, סידורים, סופרמרקט זול, זה המצב.

<קריאה: ואני לא ענייה.

<קריאה: יש אנשים שהם מסכנים, שהם באמת עניים, אבל מאז שאני מכירה את עצמי ואני מאוד מקושרת ואני מאוד קוראת עיתונים, כל העיתונים, ובתוך עמי אני יושבת, רק דיבורים ודיבורים.

<קריאה: מישהו יכול לעשות משהו?

אורלי לוי אבקסיס: כן, כן.

אורלי לוי אבקסיס: שיהיה מי שיחזיק בשאלטר, שיאמין שזה לא תוצאה של בטלה, המצב הזה ישתנה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך על הדברים, אנחנו צריכים לנהל פה דיון.

אורלי לוי אבקסיס: מי שרוצה לנסח או להתבטא, הוא יקבל את הבמה, אבל שיירשם אצל מנהלת הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: את שמך לפרוטוקול ומאיפה.

<יערה אברהם: אני יערה אברהם.

<יערה אברהם: במלאות 25 שנה לאמנת זכויות הילד אני גאה להיות כאן, בוועדה לזכויות הילד בהנהלתך, חברת הכנסת אורלי לוי.

<יערה אברהם: אני לומדת בעירוני א' בתל אביב וחשוב לי שתקשיבו גם לנו.

<יערה אברהם: דוח העוני מתפרסם כל שנה והתגובות דומות.

<יערה אברהם: דוח מלא במספרים וסטטיסטיקות שלא משנות את העובדה שיש ילדים רעבים בישראל.

<יערה אברהם: גם אם היה מדובר בילד אחד, המחשבה הזו עבורי כילדה היא בלתי נתפסת.

<יערה אברהם: לי כילדה קשה המחשבה שישנם ילדים שאינם יכולים להרשות לעצמם לאכול כשהם רעבים ושאינם יכולים להרשות לעצמם ספרים ומכשירי כתיבה, חוגים ובעיקר קשה המחשבה שישנם ילדים שלא יכולים להרשות לעצמם לחלום.

<יערה אברהם: העובדה כי אני באופן אישי לא נמצאת בסטטיסטיקה ובדוחות לא פותרת אותי מדאגה ואחריות וגם לא אתכם.

<יערה אברהם: אני מרגישה מחויבות גדולה יותר כילדה לסייע לילדים אשר גורלם לא שפר עליהם ונולדו בצד הלא נכון של הסטטיסטיקה.

<יערה אברהם: להם אין קול ולי אין הרבה השפעה, אך לכם, חברי הכנסת, נציגי העם, יש את הכוח לשנות ובכך לחרוץ גורלות.

<יערה אברהם: גורל של ילדים רבים, של חלומות ושל העתיד של כולנו.

<יערה אברהם: הדאגה לצרכים הבסיסיים של ילדים בארץ אינם מותרות ואינה מצריכה דיון מיוחד, היא חובה שלכם, המבוגרים, כלפינו.

<יערה אברהם: קשה לי להאמין, ישנם ילדים שאין להם שאיפות, שאינם מעזים, שלא חושבים שמגיע להם לחלום, שלא מאמינים שזה אפשרי.

<יערה אברהם: זה לא בגלל שהם פחות חכמים ממני או פחות מוכשרים, הם גדלו בעולם של אין וחסר, בעולם בו חלומות לא מתגשמים ורוב התקוות מתנפצות.

<יערה אברהם: אז למה לנסות?

<יערה אברהם: זו הסיבה שאנו פה, ילדים שאכפת להם מכל הארץ, ילדים שמאמינים שלכל אחד יש זכות לחלום ולכולנו מגיע להגשים אותו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לך משהו, אסור למחוא כפיים בוועדות, אבל לא יכולתי לעמוד מנגד ולשתוק.

אורלי לוי אבקסיס: באיזה כיתה את?

<יערה אברהם: ז'.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד, יש לנו ילדים מדהימים.

אורלי לוי אבקסיס: את פשוט מדהימה ואם חבר כנסת היה מקריא את מה שהקראת כאן מעל הבמה במליאה, אני חושבת שגם הייתי צריכה למחוא לו כפיים.

אורלי לוי אבקסיס: הבהרת את הדברים והדברים האלה פשוט - - - ולמה שאלתי אותך בת כמה את?

אורלי לוי אבקסיס: כי יש לי ילדה בגילך וכשהתפרסם הסרט על הדיור הציבורי והראו שם את המצוקה האמיתית, מה שעשו ב'מערכת', בתי ניצן, היא גם מתנסחת מאוד מאוד דומה לך, התחילה לבכות ואמרה לי שאנחנו אנשים אכזריים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אמרתי, 'ניצן, את מפנה את החצים שלך לא לכיוון הנכון, אנחנו מנסים לשנות את זה, אנחנו נאבקים', אז היא נעמדה לי מול העיניים ואמרה לי 'אמא, תסתכלי עליי, כנראה שאתם לא נאבקים מספיק'.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה להגיד לך, אנחנו צריכים להיאבק הרבה יותר ואת צודקת, זה מחובתנו וזה תפקידנו.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאת תהיי פה, כי יש לי תחושה שתהיי פה מתי שהוא, תזכרי את זה, אני אזכיר לך את זה.

אורלי לוי אבקסיס: כל הכבוד לך וכן ירבו כמוך.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו נוער נהדר.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: אל"ף, תודה על הדיון.

יעקב מרגי: תשמעו בקולי, מעבר לצרידות אני גם נרגש ואני אסביר גם למה.

יעקב מרגי: ב-2003 אני נכנסתי לכנסת, זו הייתה ממשלת ליכוד-שינוי, אנחנו היינו באופוזיציה.

יעקב מרגי: כשכיוונתי לדברי הימים של הכנסת, באותה תקופה זה לא היה מובן מאליו לדבר על עוני, מי שהעז ודיבר על עוני של ילדים, או על עוני בכלל או על קשיים חטף נאום מוטיבציה מנגד בדוכן ועם אצבע מאשימה ו'תלכו ותעשו ותפסיקו' ותרבות ה'אין לי'.

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, אני גדלתי במשפחה של 11 נפשות, אבא מפרנס יחיד, כולם סיימו לימודים, אבל היה קשה, וזה שיש היום בכנסת דיון, יום העוני ומדברים על עוני ולשמוע את הנאום המאלף של יערה אברהם, והדברים, לא בגלל שנשמעו מפי ילדה, בגלל שהם נשמעו מפי ילדה שאומרת בגאון, שמה על השולחן, 'אני לא שייכת לסטטיסטיקה הזו' והיא נוגעת באותן תחושות של אותו ילד שאבא שלו עובד, הוא לא פרזיט, מה לעשות, בקום המדינה הוא ראה ערך ציוני לאומי להביא כמה שיותר נפשות פה כדי שתהיה פה מדינה, אנשים הקימו פה את העם, את הדור הזה, את המדינה הזו, הקריבו את פת לחמם, הקריבו את אותם חוגים שהם לא נתנו לילדים שלהם, הקריבו את אותם חלומות ושאיפות שהזכרת, הקריבו אותם כדי שיהיה פה עם, כדי שתהיה פה מדינה.

יעקב מרגי: הם עזבו קריירות ועבדו כפועלים פשוטים בעבודות דחק ולא נתנו להם לדבר על העוני ועל הקושי.

יעקב מרגי: תרבות ה'תן לי', ככה הגדירו אותה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, הבכיינים, קראו להם.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: לא העזו לדבר, אמרו אל תוציאו כל מיני שדים כאלה ואחרים, חשבו שהם פותרים את הבעיה בכך.

יעקב מרגי: ואנחנו היום אחרי כמעט 70 שנה, בעשור השביעי למדינת ישראל, מתמודדים עם אותן בעיות שלא רצו לטפל בהן לפני 20 ו-30 שנה.

יעקב מרגי: אם לא נזעק היום ולא נצליח היום בעוד 30 שנה יהיו פה דיונים על אותם ילדים, הדור הבא שלנו.

יעקב מרגי: לעוני יש מספר סיבות, זה לא סיבה אחת, רובן המכריע תלויות במקבלי ההחלטות, בממשלות השונות.

יעקב מרגי: הבטיחו באותן שנים, ב-2003, אמרו לנו תרבות הקצבאות, בואו נחסל את תרבות הקצבאות, נצמצם את תשלומי ההעברה.

יעקב מרגי: מי שדיבר על תשלומי העברה אמר מילה גסה, לא מבין בכלכלה, עבודה זרה, עבודת האלילים החדשה הייתה מקרו כלכלה ואמרו 'נקצץ בקצבאות'.

אורלי לוי אבקסיס: נכריח אותם לצאת לעבוד.

יעקב מרגי: נכריח אותם לצאת לעבוד ונסיט את אותם כספים, אותן קצבאות, לטובת זה שההורים לא ישלמו יותר תשלומים לחינוך.

יעקב מרגי: אתם מכירים את הבלוף הזה, אנחנו הולכים ומשלמים יותר.

יעקב מרגי: זה שלא ישלמו יותר לבריאות ואנחנו המשלמים הכי גדולים לבריאות.

יעקב מרגי: כמעט בכל תחום.

יעקב מרגי: אז מה עשו עם אותם כ-4 מיליארד ₪ קצבאות ילדים?

יעקב מרגי: סטטיסטיקה זה מדע מדויק, העוני בקרב הילדים צמח וגדל באותן שנים שקיצצו.

יעקב מרגי: אז רוצים בקרה על אותם כספים שהולכים לקצבאות ילדים?

יעקב מרגי: יש למדינה אפשרות לעשות בקרה, אבל לא על המזבח של התורה הכלכלית.

יעקב מרגי: סליחה, אמר מי שאמר, הוא לא איתנו עכשיו בבמה הציבורית, הנשיא הקודם, קפיטליזם חזירי.

יעקב מרגי: החזירי פה תופס יותר משקל ואני אומר את זה בצער.

יעקב מרגי: אז אנחנו הצלחנו לצאת, אתם יודעים כמה חברים שלי לא הצליחו לצאת מהמעגל הזה ונמצאים במקומות אחרים?

יעקב מרגי: כמה חברים שלי לא הצליחו לצאת, שהם כבר דור שלישי של עוני ודור שלישי של פשע בגלל זה?

יעקב מרגי: זה מדע מדויק, המדינה יודעת, הממשלה יודעת, אבל מה לעשות, יותר קל להעביר כספים, סליחה, ובלי דעות פוליטיות, למה שעושה מנדטים.

יעקב מרגי: אפשר לצאת למיקרופון ולומר 'תיכנסו בהם, תהרגו בהם ותעשו' בלי להסתכל לצרות האמיתיות וזה מביא מנדטים.

יעקב מרגי: לטפל בילדים זה לא מביא מנדטים.

יעקב מרגי: לומר 'קצבאות ילדים' זה לא פופוליסטי.

יעקב מרגי: אני יודע שאני הולך מפה ואף אחד לא יזכיר את זה אפילו, לא יהיה אינסרט אחד בתקשורת.

אורלי לוי אבקסיס: למה אתה בטוח?

יעקב מרגי: אפילו יבוזו לזה, 'חבר הכנסת מרגי דרש להעלות את קצבאות הילדים'.

יעקב מרגי: לי יש 2 ילדים, אני לא בניגוד עניינים.

אורלי לוי אבקסיס: וגם הם עברו את הגיל המזכה.

יעקב מרגי: לא הדבקתי את ההורים שלי.

מיכל רוזין: אפילו אני יותר ממך.

יעקב מרגי: מה לעשות.

יעקב מרגי: שלושה שותפים באדם, השותף השלישי לא נתן.

יעקב מרגי: אז, רבותיי, אני אומר, קודם כל הדיון הזה חשוב, זה חשוב שייעשה, חשוב שייאמר.

יעקב מרגי: רבותיי, עוני זה לא אשמה, אל תבוזו לעני, כשתראו עני תבינו שיש סיבות לכך שהגיעו לשם מי שהגיע לשם וצריך לעשות הכול להוציא אותם.

אורלי לוי אבקסיס: זה רווחי למדינה.

יעקב מרגי: זה גם כלכלי.

יעקב מרגי: שמעתם דוגמה אחת, בגלל דיור ציבורי, סיוע של 2,000 ₪, המדינה משלמת 11,000 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: על אחד, תאר לך שיש לך שישה.

יעקב מרגי: אז תכפילו את זה ב-.

אורלי לוי אבקסיס: במקום לעזור למשפחות.

אורלי לוי אבקסיס: סדרי העדיפויות.

יעקב מרגי: ורבותיי, זה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: המדינה, עם כל האתגרים שלה, מסיטה תשלומים יותר גדולים ממה שהיינו צריכים כדי לצמצם את הפערים או לצמצם את העוני לטובת, תסלחו לי, מה שמחזיק את הקואליציה.

יעקב מרגי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, יעקב מרגי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר לכם שנמצא עכשיו בוועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, מי שהוסמך על ידי שר הרווחה באישור שר האוצר להקים ועדה שתבחן את ממדי העוני, את הדרכים למיגורו או לפחות צמצום, הם לא רצו לשים איזה שהוא יעד בלתי סביר, אז צמצום ממדי העוני ובשביל לצמצם - - - ראשית צריך להגיד שהייתה ועדה מאוד מאוד רצינית עם תתי ועדות, עם נושאים כאלה ואחרים, חלק מהמסקנות שלהם, היו כאלה שצעקו ואמרו 'חבר'ה, אתם צמצמתם את המסקנות', אני יכולה להבין גם למה, הם הבינו שכדי לקבל את התקצוב ליישום צריך להביא איזה שהוא משהו שהממשלה תוכל לעמוד בו, אז הם לקחו דברים שהם יותר דחופים, ביניהם גם פתרונות הדיור.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו ועדת אלאלוף, אומר יושב ראש הוועדה, 'הפתרונות שהמדינה מציעה לא רציניים בכלל'.

אורלי לוי אבקסיס: אז תגידו צמצם, לא צמצם, המליץ על פחות ממה שהיה צריך להמליץ, אבל גם זה לא יושם.

אורלי לוי אבקסיס: על ידי מי?

אורלי לוי אבקסיס: על ידי מי שמינה אותו.

אורלי לוי אבקסיס: סוג של אבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת שנעמדו על הבמה במליאה, התפארו בוועדת אלאלוף שהם מינו, 'אנחנו לא מפחדים, שיבואו יבדקו אותנו.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה כלי מדד, סוף כל סוף ועדה'.

אורלי לוי אבקסיס: מי שיודע מה קורה עם ועדות, כשהתוצאות שלהן לא מוצאות חן בעיני מי שממנה אותן, אז הן נדחפות למגרה.

אורלי לוי אבקסיס: אסור לנו לתת שהדוח הזה יידחף למגרה.

אורלי לוי אבקסיס: אסור.

אורלי לוי אבקסיס: אין לנו אופציה אחרת, אלא אם כן - - - בעצם לא, כמי שמכיר את פקידי האוצר, לא, הם לא יציעו תכנית משלהם.

אורלי לוי אבקסיס: ראינו מה קרה עם התכניות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם ב-2003 עוד היה מאיפה לקצץ בקצבאות הילדים, בשנה שעברה לא היה מאיפה וקיבלנו התראות, ואני אומרת את זה כחברה בקואליציה, קיבלנו התראות, מנכ"ל הביטוח הלאומי, פרופ' מור יוסף, הזהיר אותנו שאנחנו מכניסים ילדים מתחת לקו העוני.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא הצבעתי עם הקואליציה על אותו סעיף, רצו להעניש אותי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תבינו, כשיש משמעת קואליציונית אתה יכול להילחם, להילחם, להילחם, לא הצלחנו לשנות את זה, בשורה התחתונה כביכול אתה מחויב.

אורלי לוי אבקסיס: לפעמים על הישרדות פוליטית משלמים מחירים יקרים מדי.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אם המחיר הזה היה כדאי, במיוחד כשאנחנו רואים את הקואליציה עכשיו, בימים האחרונים, המחיר היה כבד מדי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לטובה בן ארי ומיד לאחר מכן לחברת הכנסת מיכל רוזין, כי אנחנו נעשה אחד אחד, ברשותך.

אורלי לוי אבקסיס: טובה בן ארי היא אחראית על זכויות הילד במשרד החינוך.

<טובה בן ארי: שלום רב.

<טובה בן ארי: אני זוכרת, כשאני הייתי ילדה קיבלתי מתנה מאמא שלי, פעם בחודש, כשהיו לי ציונים טובים, פרוסת לבנה של לחם לבן עם חצי עגבנייה.

<טובה בן ארי: אבל היא אמרה לי שאם אני אלמד אז אני אהיה מישהי משמעותית לילדים, אז מסתבר שזה עובד.

<טובה בן ארי: אז באמת אכן, כמו שאת ציינת, חברת הכנסת, חינוך ולימודים, יש בהם הנעה, רק צריכים לתת את ההזדמנות.

<טובה בן ארי: במשרד החינוך אנחנו עושים כמה פעולות שהן מאוד גורליות ומאוד משמעותיות לילדים, בדיוק כמו ששר החינוך מתווה במדיניות שלו, 'האחר הוא אני'.

<טובה בן ארי: אני אתחיל קצת בספירה ובמספרים כדי לסבר את האוזן, משיעורי הבית שהכנתי.

אורלי לוי אבקסיס: טובה, אני שואלת אותך, יש מצב שילדים נענשים בגלל שלהורים שלהם אין כסף לשלם להם בעבור פרויקטים מסוימים בבתי הספר?

<טובה בן ארי: כן, בדיוק על זה אני מתחילה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, חשבתי שאת רוצה להביא לי עכשיו את המסרים של משרד החינוך.

<טובה בן ארי: אני אביא לך את המסרים של משרד החינוך - - -

אורלי לוי אבקסיס: עזבי, את זה תחסכי, את זה אני יכולה לקרוא מהדובר של שר החינוך.

<קריאה: למה הם צריכים טבלטים?

<קריאה: מי שאין לו טבלט לא יכול להיכנס לשיעור.

<טובה בן ארי: משרד החינוך מקצה 95 מיליון ₪ לעזרה לילדים נזקקים כאשר הסכומים מגיעים ישירות לבית הספר ו - - -

אורלי לוי אבקסיס: היה קיצוץ בסכום הזה, נכון?

<טובה בן ארי: כן.

<טובה בן ארי: אני אסביר אחר כך על ההזנה, מה משתנה עכשיו.

<טובה בן ארי: המשקלל את מדד הטיפוח של בית הספר עם שכבת הגיל.

<טובה בן ארי: כלומר תלמיד בכיתה בבית ספר יסודי יקבל בין 200 ל-400 שקלים לבית הספר ישירות, כמו ואוצ'ר, ומנהלת בית הספר יחד עם הילד וההורים יממשו את זה.

<טובה בן ארי: זה לא עובר לחשבון הבנק של ההורים.

<טובה בן ארי: גם בעל יסודי תלמידים מקבלים בין 300 ל-600 ₪.

<טובה בן ארי: סך הכול שאנחנו נדרשים לשלם זה 95 מיליון ₪ בשנה.

יעקב מרגי: טובה, שאלה קטנה.

יעקב מרגי: יצא לך לבדוק אישית, מדגמית, ילד כזה שעונה לקריטריון, איך זה הגיע אליו?

יעקב מרגי: אין בקרה על מנהלי בתי הספר, יש להם חופש פעולה וגמישות ניהולית.

<טובה בן ארי: לניהול של הפרויקט הזה יש בקרה, אבל אני מוכנה לבדוק ולחזור אליך עם תשובה.

<טובה בן ארי: לבדוק אישית, כי אני מסתובבת.

יעקב מרגי: בדיקה סמויה, סתמית, קחי אחד, שניים.

<טובה בן ארי: בשבוע שעבר הייתי בשדות נגב, אל תהיה מוטרד.

<טובה בן ארי: אני ממשיכה, ברשותכם.

<טובה בן ארי: מעבר ל-400 מועדוניות שיש לנו לכיתות א' עד ו', שנותנים גם העשרה, גם הכנת שיעורי בית וגם הזנה שוטפת, אנחנו השנה מחלקים הזנה לכ-200,000 ילדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה זה מחלקים?

אורלי לוי אבקסיס: בלי השתתפות בכלל של המשפחה?

<טובה בן ארי: יש השתתפות, השתתפות מזערית, של שקלים בודדים.

<טובה בן ארי: יש פה טבלה, אני אתן לך דוגמה של - - -

<קריאה: על איזה מועדוניות את מדברת?

<טובה בן ארי: מיל"ת, ציל"ה.

<טובה בן ארי: משפחה שמרוויחה באזור 2,000 שקל אמורה לשלם כ-4 שקלים והארוחה עולה 13, ביום.

אורלי לוי אבקסיס: מה זה מרוויחה 2,000 שקל?

<טובה בן ארי: שההכנסה המשפחתית שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש להם הכנסה משפחתית של 2,000 שקל בטח משרד הרווחה כבר לקח להם את הילדים.

יעקב מרגי: ואם יש לו 100 שקל לתת לו בחודש לכלכלה הוא היה נותן לו אוכל מהבית.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, זו הייתה אמירה צינית ביחס לממצאי הדוח.

<קריאה: טוב שזה נאמר לפרוטוקול, תודה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה ביחס לממצאי הדוח של אוניברסיטת חיפה.

<טובה בן ארי: בשנה שעברה, אגב, היו 300,000 ילדים והשנה זה ירד משום מה.

אורלי לוי אבקסיס: מעניין אם יש פחות ילדים שזקוקים או שמישהו דאג להטות את ה - - -

<טובה בן ארי: אני חושבת שזו תחילת שנת הלימודים.

אורלי לוי אבקסיס: זה יגיע תוך כדי.

יעקב מרגי: ההשתתפות העצמית מורידה.

<טובה בן ארי: אם אנחנו מדברים פר יום 2.3 מיליוני ₪ פר יום.

<טובה בן ארי: אני לא ארחיב את השיח על הנושא של יציאות לפולין, שיש - - -

אורלי לוי אבקסיס: טובה, אנחנו רוצים לפנות אלייך בבקשה.

<טובה בן ארי: מה שתבקשי.

אורלי לוי אבקסיס: להוציא הוראה בכל בתי הספר שבכלל לא תהיה אוטונומיה של מנהלים או מנהלות או מורים להעניש ילדים בגלל שלא יכלו לעמוד בתשלומים - - -

<טובה בן ארי: אבל זה נגד החוק, זה גם נגד חוק זכויות התלמיד.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבי, זה קורה כל יום ולאור היום.

אורלי לוי אבקסיס: לא מוציאים ילדים לטיולים שנתיים, עושים פעילויות מסוימות שמדירים את רגליהם.

<טובה בן ארי: תהיה הנחיה עם העתק אלייך.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין, תודה.

<טובה בן ארי: יש פה מנהלת מלוד, יש שם פסיפס אנושי בבית הספר, אני חושבת ששווה שגם תשאלי אותה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מיכל רוזין ומיד אחריה המנהלת מלוד.

<קריאה: - - - נסיעות לפולין?

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, מי שאמר על הנסיעות לפולין כל כך צודק, דרך אגב.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע אליי סיפור, אמיתי, של הורים שאומרים לי 'תקשיבי, ההשתתפות ההורית בנסיעות לפולין היא כל כך יקרה שכשאני עשיתי בדיקה כמה יעלה לי באופן פרטי זה בסביבות חצי, אולי שלושת רבעי.

אורלי לוי אבקסיס: למה אני צריך לממן את משרד החינוך?' ואז מסתבר שהתלמידים משלמים את המורים ואת האבטחה.

יעקב מרגי: ואת העמותות.

מיכל רוזין: ואת ההורים.

<טובה בן ארי: סליחה, אבל עכשיו שר החינוך שינה את זה.

<קריאה: ואת הטיפ.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט הזוי וחוצפה, לדעתי.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

אורלי לוי אבקסיס: אני אתן לך להמשיך אחר כך.

<טובה בן ארי: אוקיי.

מיכל רוזין: תודה, ותודה לכם על הצגת הדוח החשוב.

מיכל רוזין: לצערי אנחנו מצליחים לדון על הנושאים הבאמת חשובים רק סביב ימים מיוחדים ודוחות מיוחדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אנחנו מקיימים באופן שוטף בוועדה הזו.

מיכל רוזין: אני יודעת.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה להתחבר חזרה לדברים של יערה ואני חושבת שאנחנו פה מדברים ואנחנו מעלים את המופעים השונים של האפליות, בין אם זה טבלטים ובין אם זה טיול לפולין, אנחנו מעלים את המופעים ואנחנו מדברים על צדקות ולא על צדק.

מיכל רוזין: גם אצלי בבית הספר של הילדים שלי יש פרויקט נורא יפה, כל יום מורה מביא עוד שני סנדוויצ'ים, כי יש ילדים שאולי אין להם.

מיכל רוזין: זה הכול צדקות, צדקה ולא צדק.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לשנות את השיטה.

מיכל רוזין: השיטה היא הבעיה.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים לדבר מהיום עד מחר, אתם יודעים מה?

מיכל רוזין: גם אם יבוא עכשיו שר האוצר, מה שלא יקרה, ויגיד 'אני מוסיף עוד מיליארד שקלים לרווחה או לילדים', או לא יודעת מה, לפרויקטים כאלה ואחרים, זה לא ישנה את המצב.

מיכל רוזין: אז במקום להיות 35% ילדים עניים בישראל יהיו 30% ילדים עניים.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לשנות את השיטה.

מיכל רוזין: כל הזמן אומרים לי, תראי, אנחנו עולם חדש, עולם קפיטליסטי.

מיכל רוזין: קודם כל אנחנו הולכים לקצה של הקצה, יותר מארצות הברית, אנחנו מהללים ומשבחים מי שמצליח לעשות סטרט אפים והיי טק וממציא איזה אפליקציה ומוכר במלא כסף.

מיכל רוזין: זו שאיפה, תשאלו כל ילד היום, זו שאיפת חייו, או להצליח או להיות מפורסם.

מיכל רוזין: אנחנו שוכחים שיש גם מדינות נוספות אחרות ולא כל התורה אצלנו.

מיכל רוזין: צריך גם להסתכל מסביב.

מיכל רוזין: יש גם מדינות שעם שיטות קפיטליסטיות, אני לא אומרת עכשיו לחזור לשנות ה-60 - - -

אורלי לוי אבקסיס: את יודעת, הרמב"ם אמר, אני חושבת שזה היה הרמב"ם, 'אומרים לך, יש חוכמה בגויים תאמין'.

אורלי לוי אבקסיס: אז איפה שיש דברים טובים תלמד, תשכיל, תיקח.

מיכל רוזין: אז אני רוצה לתת דוגמה, מדינה כמו דנמרק למשל.

מיכל רוזין: מדינה שבה יש שיטה קפיטליסטית לחלוטין והם מרוויחים כסף, וההיפך, יש פחות, דרך אגב, שמירה על זכויות עובדים מאשר אצלנו, אבל המדינה הזאת הצליחה, היא הצליחה ליצור מצב שבו אין פערים חברתיים בכלל, אפס פערים חברתיים בין עשירים ועניים, וכמובן אין ילדים עניים, זה go without saying.

מיכל רוזין: אבל איך הם עשו את זה?

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם נתון אחד שאולי לא עלה פה והוא חשוב ביותר.

מיכל רוזין: כשמשווים את מדינת ישראל למדינות ה-OECD, שהיה לנו מאוד חשוב להיכלל בהן, המדינות המתוקנות, הדמוקרטיות, המערביות, המודרניות, כשמשווים ושואלים למה אצלנו יש פערים בשוויון כל כך גדולים, למה אצלנו יש עוני כל כך רב?

מיכל רוזין: המסקנה ברורה, משווים את כל הנתונים, המסקנה החד משמעית היא תשלומי העברה.

מיכל רוזין: חד משמעית.

מיכל רוזין: אצלנו הם עומדים משהו על 11% והממוצע ב-OECD זה משהו כמו 17%.

מיכל רוזין: אין ספק, גם המדינות האלה מעבירות יותר קצבאות לרווחה.

מיכל רוזין: קצבת זקנה, קצבת נכות, קצבאות ילדים.

מיכל רוזין: זה לא בושה, זה לא בעיה אם המדינה מעבירה לדברים האלה.

מיכל רוזין: ההיפך, זו הדרך של המדינה להילחם באי השוויון, זו הדרך של המדינה לצמצם פערים וזו דרך של המדינה לעזור לאותם אנשים להצליח לעבור את הסף ומשם לקפוץ הלאה.

מיכל רוזין: אנחנו שכחנו את העניין הזה של אחריות חברתית ואנחנו כל הזמן ממשיכים להסתובב סביב הצדקות.

מיכל רוזין: גם בתקציב כשאנחנו רבים, תסלחו לי, לפעמים על גרושים, אנחנו מדברים על צדקות ולא על צדק.

מיכל רוזין: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, מיכל רוזין.

<שגית פרידמן שי: שמי שגית פרידמן שי, אני מנהלת בית ספר לוי אשכול בלוד.

<שגית פרידמן שי: זה בית ספר שמונה שנתי, כיתות א' עד ח'.

<שגית פרידמן שי: העיר לוד מורכבת מפסיפס רב של תרבויות וכך גם בית הספר.

<שגית פרידמן שי: אני שמה את זה היום על השולחן בפה מלא ובצער רב, אבל בבית הספר שלי יש ילדים רעבים.

<שגית פרידמן שי: אמנם אני דאגתי להמון תרומות והעירייה - - -

אורלי לוי אבקסיס: ההזנה שמשרד החינוך לא מספקת?

<שגית פרידמן שי: לגבי ההזנה, כמובן שלא כולם משלמים.

<שגית פרידמן שי: לצערי - - -

יעקב מרגי: הם לא יכולים לשלם.

יעקב מרגי: 4 שקלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: את מתכוונת לא שהם לא משלמים כי זה ניתן להם בחינם, הם לא משלמים כי הם לא יכולים.

<שגית פרידמן שי: הם לא יכולים לשלם.

אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה חידדתי לפרוטוקול.

<שגית פרידמן שי: הם לא משלמים.

<שגית פרידמן שי: הם לא משלמים גם לטיולים ולא משלמים תשלומי בית ספר.

<שגית פרידמן שי: אני חייבת לציין שהצוות עצמו משלם לילדים כדי שייצאו לטיולים שנתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למשרד החינוך אין את הקופה הזאת שאמורה הייתה להעביר?

<שגית פרידמן שי: למשרד החינוך נותן תקציבים - - -

<קריאה: למשרד החינוך יש תקציבים, השאלה אם מנהלת בית הספר ביקשה או לא.

<שגית פרידמן שי: משרד החינוך נותן תקציבים, העירייה גם נותנת תקציבים, אבל עדיין יש ילדים שבסוף יום אני רואה אותם לפעמים לוקחים מנות וסנדוויצ'ים הביתה כדי שיהיה להם לארוחת ערב.

<שגית פרידמן שי: זו האמת.

<שגית פרידמן שי: אני חייבת לציין שהפדגוגיה במקרה הזה היא במקום אחר.

<שגית פרידמן שי: זאת אומרת אנחנו עסוקים יותר במצב הרגשי של הילד, בלהאכיל ילדים, כי ילדים רעבים לא יכולים ללמוד, זה לא יעזור, לא יעזור כלום.

<שגית פרידמן שי: אם הם עסוקים בלהביא את האחים שלהם או לדאוג לסנדוויצ'ים או - - - אם אנחנו מסתכלים על מאסלו, אז הם נמצאים ממש בתחתית וזו ההתמודדות היומיומית.

אורלי לוי אבקסיס: איך זה משפיע עליהם?

אורלי לוי אבקסיס: איך העוני משפיע עליהם מבחינה חברתית, בדינמיקה בין החברים?

אורלי לוי אבקסיס: אני בכוונה רוצה שתביאי לנו את זה איך שאת מסתכלת מהצד, כשאת רואה את הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: את יודעת לזהות אותם, למי כן ולמי לא?

<שגית פרידמן שי: אנחנו יודעים לזהות, אנחנו גם רואים, ילדים שהם רעבים גם הלבוש שלהם שונה, גם כל ההתנהלות שלהם בכיתה היא שונה.

<שגית פרידמן שי: בהפסקות עשר הם מיד רצים לקבל את הסנדוויץ' לפני שאחרים יראו שהם לוקחים.

אורלי לוי אבקסיס: פרויקט חלוקת הכריכים?

יעקב מרגי: וחצי שיעור הוא לא מקשיב, כי הוא מתכנן איך הוא - - -

<שגית פרידמן שי: בדיוק, הוא מתכנן איך להגיע לקחת את הסנדוויץ' כדי שהחבר שלו לא יראה.

<שגית פרידמן שי: אנחנו לא שואלים למי אין או למי יש סנדוויץ', אנחנו פשוט מחלקים את הסנדוויצ'ים.

<שגית פרידמן שי: מי שרוצה מגיע ולוקח, אין יותר מדי, אנחנו לא מתעסקות בלמי שאין, אנחנו יודעות למי אין.

אורלי לוי אבקסיס: זה בשיתוף עם ארגון לקט ישראל?

<שגית פרידמן שי: בדיוק, לקט ישראל, זה הארגון.

אורלי לוי אבקסיס: צריך להרחיב את הפרויקט הזה.

<שגית פרידמן שי: ארגון מדהים.

אורלי לוי אבקסיס: שלא עומד בדרישה של בתי הספר ולצערי הרב יש עיריות מסוימות שמסתבר שבגלל הסטיגמה, שחלילה וחס לא תדבק בעירייה הספציפית, לא מוכנים לתת להם לעבוד בבית הספר גם כאשר מנהלי בתי הספר מבקשים.

מיכל רוזין: אורלי, אני יכולה רגע שאלת הבהרה?

מיכל רוזין: אותך או אותה, מי שיידע לענות לי.

מיכל רוזין: פעם, כשעוד ילדתי את הילד הראשון, זה היה לפני המון שנים, אחר כך זה הפסיק, טיפת חלב הייתה באה, חוץ מאשר שהייתה קוראת לאמא, היא הייתה באה הביתה.

יעקב מרגי: אוה, את מדברת על הימים הטובים.

אורלי לוי אבקסיס: בת כמה את?

אורלי לוי אבקסיס: תגידי לי.

מיכל רוזין: לא כדאי.

מיכל רוזין: היא הייתה באה הביתה לראות אם יש תנאים מספיק טובים לילד, אם יש לו מיטה, יש לו - - - זה לא כזה בשמים שמורה, מורה מחנכת, תצליח לעבור בבתים של ילדים.

מיכל רוזין: לי זה לא קרה בחיים, אף מורה לא באה לבקר.

<שגית פרידמן שי: אני רוצה להגיד שזה נוהל אצלנו בבית הספר, זו הנחיה שלי.

מיכל רוזין: בחיים לא הייתה אצלי מורה.

מיכל רוזין: שלושה ילדים, בחיים.

יעקב מרגי: יש לי בן בממלכתי, כיתה ט', אף פעם לא זכיתי לשום ביקור.

<שגית פרידמן שי: זו הנחיה שלי בבית הספר.

מיכל רוזין: יש לי שלושה ילדים, יסודי, חטיבת ביניים, תיכון, בחיים לא הייתה אצלי מורה בבית.

מיכל רוזין: בחיים לא.

<קריאה: את לא נראית אחת כזו שאת צריכה שיבואו - - -

מיכל רוזין: זה לא קשור, זה בדיוק העניין.

מיכל רוזין: צריך לבוא, אתה לא יכול לדעת ממראה עיניים.

מיכל רוזין: אתה לא יכול לדעת.

<קריאה: יש הנחיה ויש אזורים שהרווחה מדווחת עליהם, אני יודעת את זה - - -

מיכל רוזין: אבל זה לא צריך להיות רווחה, אני מדברת על מערכת החינוך.

מיכל רוזין: המורה צריכה לראות כל ילד.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, בואו נתכנס.

אורלי לוי אבקסיס: לשאלתך, מיכל רוזין, אנחנו נשאל אחר כך את הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו, אני קראתי מכתב של אחת ממנהלות בית ספר שהתפרסם באחד מהאתרים או בעיתונים, שהיא אמרה שכשהיא הייתה כועסת על אחד הילדים שלא בא עם ספרים, או שלא בא עם ציוד והיא כל הזמן הייתה מענישה אותו, 'אתה לא אחראי', ולרגע הוא לא אמר שהמצב שלו הוא קשה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז היא החליטה לעשות ביקור בית, היא כתבה לשר החינוך והיא אמרה מה שהיא ראתה, היא הזדעזעה, היא בכתה והאשימה את עצמה, למה היא התעללה בילד הזה שכל חטאו זה שלהורים שלו אין.

אורלי לוי אבקסיס: אין ספרים כי להורים אין כסף להשתתף בספרים, אין מחברות כי אף אחד לא קנה לו מחברות וציוד בית ספר, כי אין להם, כי הם נאבקים להחזיק את הראש מעל המים ולדאוג לקורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: יש ילדים כאלה במדינת ישראל, נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: היא הייתה מזועזעת.

<שגית פרידמן שי: נכון, יש ילדים שאין להם מקררים בבתים, אין להם מכונות כביסה.

אורלי לוי אבקסיס: אין מקררים?

<שגית פרידמן שי: בוודאי.

<שגית פרידמן שי: ודאגנו להם דרך - - -

<קריאה: יש אנשים שאין להם בתים לשים בהם מקררים.

<שגית פרידמן שי: זה גם.

<שגית פרידמן שי: הייתה לי משפחה בקיץ שגרה בבריכה שלושה שבועות.

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת גרה בבריכה?

<שגית פרידמן שי: גרה בבריכה שלושה שבועות.

<שגית פרידמן שי: אנחנו ידענו את זה בדיעבד, אבל כן, זאת האוכלוסייה.

<שגית פרידמן שי: ממש.

<שגית פרידמן שי: זאת ההתמודדות.

<טובה בן ארי: נבוא לסיור.

<שגית פרידמן שי: את מוזמנת, תמיד.

אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי רוצה לקחת איתי את שר האוצר.

<שגית פרידמן שי: בבקשה, שיבוא.

אורלי לוי אבקסיס: חבל לבזבז זמן על המשוכנעים.

<קריאה: שר האוצר הלך לבדוק את איכות השניצלים.

<קריאה: זה בדיוק האיש ללכת לראות את הדברים האלה.

<שגית פרידמן שי: צריך לראות כדי להאמין.

אורלי לוי אבקסיס: מעכשיו בבקשות.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי מכתב מאוד אישי שביקשה ממני סעדה אלבז.

אורלי לוי אבקסיס: דיברת, אז תמתיני רגע.

אורלי לוי אבקסיס: ניתן לאחרים, סעדה.

אורלי לוי אבקסיס: ננסה ככה להבין.

אורלי לוי אבקסיס: תבינו, מעבר לעניין של הכאב הספציפי של אותו ילד יש השלכות לעוני בקרב ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: יש לזה השלכות בהתפתחות הילד, יש לזה השלכות שאחר כך משפיעות על המצב הבריאותי ואני רוצה עכשיו לדבר עם ענת בר, מנהלת מרכז לפעוט.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי שיש לך הרבה דברים להאיר את עינינו.

יעקב מרגי: אורלי, סליחה, לפני כן, אולי יש מישהו סביב השולחן שחושב אולי שנסחפנו, או שחולק עלינו.

אורלי לוי אבקסיס: שיבקש את רשות הדיבור, ניתן לו.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

<טובה בן ארי: לא היינו מגיעים לוועדה הזאת אם היינו חושבים.

יעקב מרגי: אולי מישהו, אי אפשר לדעת.

מיכל רוזין: לא, יש טענה שאנחנו - - - במליאה יש הטוען נגדנו שאנחנו מגזימים ואין באמת ילדים רעבים.

אורלי לוי אבקסיס: יש מישהו שחושב אנחנו - - -

יעקב מרגי: אני כמעט שאלתי את מנהלת בית הספר אם זה אגדות.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, בואו נסדר פה.

אורלי לוי אבקסיס: אני נורא אוהבת דיון פתוח, אבל יש פה מישהו שחושב שאנחנו מעוותים את המציאות?

<קריאה: ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: לא, שאלת קיטבג, אבל בכל זאת - - - בבקשה, ענת.

<יעקב דויטש: יש דברים שאתם לא בסדר.

מיכל רוזין: נשמח לשמוע.

<יעקב דויטש: אני משדרות במקרה ואני - - -

אורלי לוי אבקסיס: בוא תתקרב לשולחן.

<קריאה: מהדרום שהזניחו.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, אני מבקשת, אני איתכם, בואו ננסה לקיים דיון מסודר ואז נוכל לשמוע כמה שיותר אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, ענת, השפעת העוני על התפתחות הילד.

<ענת בר: אז באמת, ברגע שנכנסתי לאולם וראיתי מטעם המועצה הלאומית לשלום הילד את ההשפעה של העוני על כל מיני דברים, עוני זה המשתנה המשמעותי ביותר על הישגים התפתחותיים של ילדים.

<ענת בר: אני מייצגת את הגיל הרך, המומחיות שלי היא בתחום הזה, אני עובדת עשרות שנים בתחום הזה וכבר אף אחד לא חולק על זה שהגיל הרך זה המקום הקריטי ביותר, תקופת החיים הקריטית ביותר בהתפתחות האדם.

<ענת בר: אבל היא כל כך קריטית, שזה לא הגיל הרך של גיל 3, 4, 5, זה הגיל הרך של לפני לידה ובשנה הראשונה של אחרי לידה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת?

<ענת בר: זאת אומרת שהתפתחות העובר בשליש - - -

אורלי לוי אבקסיס: את אומרת שלאמא לא הייתה תזונה טובה אז כבר פגענו ב - - -

<ענת בר: זה גם הדברים הפיזיים, של תזונה, של מודעות, של הקשר חיים שהוא מאוד מאוד קשה.

<ענת בר: הרבה פעמים זה אמהות שמגדלות ילדים לבד או נכנסות להיריון לבד או במהלך ההיריון - - -

אורלי לוי אבקסיס: לבד הן לא נכנסו להיריון, אבל אולי - - - זה לא מריה הקדושה.

<ענת בר: הכוונה שהן בהיריון והן לא בקשר זוגי יציב.

אורלי לוי אבקסיס: כן, נעשה את זה טיפה קליל.

אורלי לוי אבקסיס: זה סתם הייתה - - -

<ענת בר: האמת היא שזה נורא עצוב.

אורלי לוי אבקסיס: לגמרי.

<ענת בר: האמת היא שההשלכות הפסיכולוגיות של התקשרות בין אם לעובר, בין אם לילד, לאחר הלידה הן כל כך קריטיות על המוח של הילד שאחר כך קשה מאוד לתקן.

<ענת בר: זאת אומרת שאם אני מסתכלת על הגיל הרך, יש כמה בעיות כאן.

<ענת בר: הבעיה הראשונה זה שבאמת העוני הוא משתנה מאוד מאוד מכריע על התפתחות הילד כי ההקשר של העוני הוא כזה שבעצם לא מאפשר התפתחות תקינה כבר מלכתחילה.

<ענת בר: הבעיה השנייה היא שבאמת המדינה מצמצמת כל כך הרבה דברים שכשילד, אפילו אם הוא יגיע לגן בגיל 3 ויהיו שם שני מבוגרים עם 36 זאטוטים, הילד הזה, שלא יכול היה לקבל התפתחות תקינה בשלוש השנים הראשונות שלו, ייתקל בקשיים הישרדותיים כל כך גדולים שזה רק פטנט במדינת ישראל יכול להמציא מין יחסי מבוגר ילד שהם ברמה של באמת קושי מאוד מאוד גדול לילדים צעירים.

<ענת בר: הבעיה השלישית זה שהתחום הזה מפוצל בין המון משרדי ממשלה.

<ענת בר: כיוון שהוא מפוצל בין המון משרדי ממשלה וכל אחד רוצה לעשות כמובן את הטוב ביותר, אבל עדיין הפיצול מאוד מאוד מכאיב פה ומאוד מאוד מפריע, אז נוצר מצב שבמקום שהגיל הרך יקבל מדיניות ממשלתית מסודרת, הוא נמצא במקום של אוסף של פרויקטים.

<ענת בר: אוסף של פרויקטים שפעם הם קיימים ופעם לא קיימים והם תלויים במימון של קרנות, הם תלויים במימון של רשויות שיש להן רצון טוב, כי הן לא חייבות לממן את זה.

<ענת בר: אנחנו לא מצליחים ליצור מצב של מדיניות שבסופו של דבר תביא לכך שהילד יקבל בסיס בתחילת חייו.

<ענת בר: אחר כך זה כבר יהיה מאוחר מדי.

מיכל רוזין: אם מעונות היום, למשל, היו תחת משרד החינוך אז משרד החינוך לא היה מקבל ילדים בני 3 שכבר יש עיכוב התפתחותי או כל מיני בעיות שלא נסגרו בשנים הראשונות של החיים.

מיכל רוזין: אם הוא היה אחראי ולא משרד הכלכלה, התמ"ת, או לא חשוב איך קוראים לו היום, אז היה יותר היגיון ב - - -

<ענת בר: אני אפילו הייתי מרחיבה את זה ואומרת שלו במדינת ישראל משרד החינוך היה מקבל אחריות על החינוך של הילדים מלידתם ולא מגיל מסוים - - -

מיכל רוזין: על זה אני מדברת.

<ענת בר: אז הייתה מדיניות מסודרת.

אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, תיכף נקבל הוראה מהיושב ראש שתוך רבע שעה אנחנו חייבים לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

<ענת בר: משפט אחרון הוא שהאלטרנטיבה של להזניח את הילדים, האם היא באמת קיימת?

<ענת בר: האם באמת יש מצב שמישהו יגיד 'אוקיי, אז יהיה לנו איקס אחוזים של ילדים רעבים'.

<ענת בר: האם זו אלטרנטיבה לחברה שלנו?

אורלי לוי אבקסיס: לא, זו לא אלטרנטיבה, תודה.

<ענת בר: אם היא לא אז - - -

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי שלא.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

<יעקב דויטש: שלום, שמי יעקב דויטש, אני משדרות, מתנדב בשדרות בכמה ארגונים, מז"ח, ארגון לחלוקת מזון וכל מיני דברים.

<יעקב דויטש: אני אומר, למה יש ילדים עניים בשדרות, או במדינה בכלל?

<יעקב דויטש: למה?

<יעקב דויטש: תראי לי חבר כנסת אחד או שר שקם בכנסת והחליט לבדוק מה קורה לשכירים במדינה עם המשכורת שלהם, כמה הם מכניסים לבית.

<יעקב דויטש: בגלל זה יש ילדים עניים, כי אבא לא מכניס מספיק כסף.

<יעקב דויטש: זה אני רוצה לשמוע פעם אחת במליאת הכנסת - - -

יעקב מרגי: אנחנו אומרים את זה.

אורלי לוי אבקסיס: תאמין לי, אנחנו אומרים את זה ואומרים את זה יותר מפעם אחת.

<יעקב דויטש: אבל אני לא שומע את זה.

<יעקב דויטש: אני עוקב בערוץ הכנסת - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת לוי אמרה בפתיח שרוב הילדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים את זה השכם והערב.

<יעקב דויטש: אז תעשו משהו, אז לא יהיו עניים.

אורלי לוי אבקסיס: עזוב אמרנו, השאלה אם זה חלחל למי שהיה אמור לשמוע.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

<יעקב דויטש: אז תעלו את זה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה סבב מהיר.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, שם לפרוטוקול.

<נורית וייסברג נקאש: שמי נורית נקאש, אני מפקחת ארצית במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

<נורית וייסברג נקאש: אני קודם כל רוצה לברך את הוועדה הזאת בראשות יושבת ראש הוועדה אורלי לוי אבקסיס.

<נורית וייסברג נקאש: אני רוצה לברך את הוועדה שלא רק ביום העוני עסוקה בסוגיות של ילדים שחיים בעוני, אלא שוב ושוב אני נדרשת לוועדה הזו בעניין הזה.

<נורית וייסברג נקאש: אני חושבת שהדגש שהוועדה שמה שוב, בתבונתה הרבה, בעניין שהעוני מחייב שותפויות של כלל משרדי הממשלה הוא קריטי.

<נורית וייסברג נקאש: העוני הוא בעיה של משרד האוצר, קודם כל, ושל משרד השיכון ושל משרד הבריאות ושל משרד הנגב והגליל ושל שלל המשרדים.

<נורית וייסברג נקאש: לצערי הרב, המשרד שלנו נאלץ להתמודד עם ההשלכות הקשות מאוד של החיים בעוני של ילדים, הוא גם נאלץ ברגע האחרון לפעמים לארגן משפחות כדי שיוכלו לתפקד כאזרחים תורמים, מועילים ונהנים מהחיים שלהם במדינה הזאת.

<נורית וייסברג נקאש: אני חושבת שכולם דיברו פה על ההשלכות הקשות של עוני על התפתחות של ילדים ועל הגדילה.

<נורית וייסברג נקאש: אני חושבת ששכחתם קצת את ההשפעות הקשות של העוני על החוסן החברתי של המדינה.

<נורית וייסברג נקאש: אני רוצה להדגיש, מרבית הילדים שחיים בעוני הם ילדים חרדים וילדים ערבים, אחוז גדול - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא רק, אין שום מגזר שהיום הוא חסין.

<נורית וייסברג נקאש: לא מחוסן, אני מציינת את זה כעובדה.

<נורית וייסברג נקאש: אני רוצה לציין ששר הרווחה היה הראשון שיזם - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - - ככל שיענוהו כן ירבה וכן יפרוץ.

<נורית וייסברג נקאש: אני חושבת שצריך פשוט לעזור ולספק מענים שחברים ציינו פה, כי הם ראויים וחשובים.

<נורית וייסברג נקאש: שר הרווחה היה השר הראשון שכינס ועדה כלל משרדית ועם הרבה מאוד אנשים חשובים - - -

אורלי לוי אבקסיס: כנראה שרוב ההמלצות שלה לא ייושמו, לצערנו.

<נורית וייסברג נקאש: אנחנו משתדלים לעשות את מיטב יכולתנו.

<נורית וייסברג נקאש: התקציב עלה ב-1.5 מיליארד שקלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל כמה מזה טייס אוטומטי?

אורלי לוי אבקסיס: את יכולה להגיד לי?

<נורית וייסברג נקאש: טייס אוטומטי?

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת הגידול ביחס לאוכלוסייה.

<נורית וייסברג נקאש: לא, ממש מיליארד וחצי נקי, כמעט מיליארד וחצי נקי.

<נורית וייסברג נקאש: אנחנו מנסים היום לפתח תכניות שיעזרו למשפחות להתמודד עם חיים בעוני.

<נורית וייסברג נקאש: אין ספק, ואנחנו גם מגישים שירותים כשיש צורך במה שאנחנו קוראים פרקטיקת שינוי מדיניות ואנחנו פועלים בכל הרמות לקדם את הנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מיכל רוזין: אבל אתם הקצה.

<נורית וייסברג נקאש: נכון, ואני קוראת - - -

מיכל רוזין: אתם מטפלים כבר בבעיה.

מיכל רוזין: אנחנו צריכים לפתור את הבעיה, כדי שאתם - - -

<נורית וייסברג נקאש: חברת הכנסת, את צודקת.

<נורית וייסברג נקאש: אנחנו קוראים פה לכלל משרדי הממשלה, כולל החינוך וכולל הבריאות, להתגייס מיידית ולהרים את הכפפה.

יעקב מרגי: תוכלו לקרוא למשרדי הממשלה כשתעשו את עבודתכם נאמנה במה שמוטל עליכם על פי חוק.

יעקב מרגי: בינתיים בוועדות האלה לא רואים שאתם עושים את כל מה שמוטל עליכם על פי חוק, לפי מה שאתם צריכים לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

<נחמה ברימן: שלום, אני עובדת סוציאלית, אני עובדת במחלקה לשירותים חברתיים הדר עיר בעיריית חיפה.

<נחמה ברימן: אני עובדת מן השורה ומטפלת במשפחות שכולן, אני בקושי יכולה לחשוב מכל המטופלים שלי אולי על משפחה אחת או שתיים שאינם חיים בעוני.

<נחמה ברימן: זאת אומרת הרוב המכריע של המטופלים שלנו מתמודדים עם עוני יום יום.

<נחמה ברימן: אנחנו נותנים שירות לשכונת הדר בחיפה שמונה כ-50,000 תושבים.

<נחמה ברימן: זו שכונה שהכי מכל השכונות מתמודדת עם עוני וגם עם ילדים בסיכון, בעיות של ילדים בסיכון, כי חצי מהילדים שמוגדרים קטינים נזקקים בחיפה נמצאים בשכונה הזאת ואין בה אף מעון יום אחד, לא ערבי ולא יהודי.

<נחמה ברימן: זו עיר מעורבת וזו שכונה מעורבת - - -

יעקב מרגי: חיפה?

יעקב מרגי: ראש העיר חיפה יונה יהב, מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: זו לא עיר ענייה.

יעקב מרגי: סמי עופר, הראו לנו את העולם בתפארתו.

יעקב מרגי: כמה עלה האצטדיון הזה?

<נחמה ברימן: אני עובדת מן השורה - - -

יעקב מרגי: לא, את לא חייבת לענות, אני שאלתי באוויר.

<נחמה ברימן: אנחנו מטפלים באוכלוסיות יהודיות שכוללות עולים, ותיקים, חרדים, חילוניים.

אורלי לוי אבקסיס: רק כדי להגיע, את אומרת שהמצב הוא קשה גם בערים חזקות.

<נחמה ברימן: אני לא יודעת אם חיפה נחשבת עיר חזקה, אבל אם אנחנו מסתכלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי, כשאת באה מבית שאן חיפה היא עיר מה זה חזקה.

<נחמה ברימן: אם אנחנו מסתכלים על הרצף - - -

מיכל רוזין: כן, אבל אני גרה במרכז ויש אצלי אוכלוסיות שמשוועות ל - - -

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל חוסר הטיפול התוך מערכתי.

אורלי לוי אבקסיס: הרי יש לך את המדינה ואת המינהל המקומי.

<נחמה ברימן: אני רוצה להגיד עוד מילה - - -

<נורית וייסברג נקאש: אבל זה שוב אותה בעיה, הוא לא שייך לאף אחד, אז הקמת מעון היא לא בהכרח באחריותו של ראש העיר.

יעקב מרגי: למה לא? אני כופר בתפיסה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: תתפלאי, יש תקציבי עידוד.

<נורית וייסברג נקאש: היא לא בהכרח, אני אומרת.

יעקב מרגי: הוא גם לא בהכרח לבנות אצטדיון של 150 מיליון שקל.

<נורית וייסברג נקאש: אני מסכימה, אני בעד, אני רק אומרת שאין מדיניות - - -

יעקב מרגי: לא בהכרח, אבל הוא העדיף את זה כי - - -

<נחמה ברימן: אני רק רוצה להגיד שמעון יום הוא דבר קריטי והכרחי לילד בכמה רמות.

<נחמה ברימן: זה גם יעזור למשפחה להיחלץ מעוני כי ההורים יוכלו לצאת - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה הבעיה היחידה, לא יקבלו אותם למעון עד שאמא לא תצא לעבוד ולא יקבלו אותה לעבודה עד שהיא לא תמצא סידור לילדים.

<נחמה ברימן: לאו דווקא, גם ילדים שמוגדרים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני מטפלת עכשיו בפניית ציבור שזה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: אם חד הורית לשניים שאומרים לה 'את לא תקבלי עזרה במעונות עד שלא תצאי לעבוד ותביאי לנו תלוש משכורת', היא אומרת לי 'אבל איך אני אצא לעבוד?

אורלי לוי אבקסיס: אני חד הורית'.

<נחמה ברימן: אבל גם ילדים שכבר מוגדרים פעוטות בסיכון - - -

אורלי לוי אבקסיס: התקצוב - - - חוק פעוטות בסיכון לאוכלוסייה - - - מי שקשור לאשכול 1, 2 נכנס לחוק פעוטות בסיכון.

<נחמה ברימן: לא.

<נחמה ברימן: רק בסיכון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נבקש הבהרה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, אני אבקש ממשרד הרווחה תשובות, גם בנוגע למה שנאמר פה עכשיו, שגם עוני קשה מאוד לא מביא לזכאות להכניס את הילדים במסגרת חוק פעוטות בסיכון.

<קריאה: ברור, עוני זה לא קריטריון.

אורלי לוי אבקסיס: תנו לי להשלים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם בסעיף הזה נגמר הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: הבטיח לי שר הרווחה שינסו להגדיל את התקציב, כי יש אנשים בתור והכסף נגמר ולכן אין ניצול של זכויות על פי חוק, שזה אומר שהממשלה פושעת, שהמדינה פושעת, שהיא לא מקיימת חוק בגלל שהיא לא תקצבה אותו מספיק.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לבדוק איפה זה עומד ואם תוקצב יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו במאבק על תקציב, אולי נצליח לגרום לזה שייכנסו יותר כספים לשם, אולי אפילו לשנות איזה הגדרה.

<קריאה: מי שיצליח זה את, אורלי.

<קריאה: אנחנו מאחוריך, אבל - - -

אורלי לוי אבקסיס: תאמיני לי, כבר יש עליי כוונת.

<קריאה: ממילא יש כוונת.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה נציג מוועדת אלאלוף?

אורלי לוי אבקסיס: טוב, נעבור הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: כל אחד יאמר שלושה משפטים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעשה ישיבת המשך, אם צריך, כי אנחנו לא נעבור על זה לסדר היום.

<תמר ארז: אני יושבת ראש האגודה הישראלית לגיל הרך ואני רוצה להוסיף על הדברים שנאמרו כאן.

<תמר ארז: העובדות במרביתן נמסרו בקצרה, שיש פגיעה קשה גם בהתפתחות וגם בהורות שתורמת מצדה גם כן לנזק להתפתחותם של ילדים במצבי עוני קיצוני.

<תמר ארז: אני רוצה לציין, מחר יום השנה ה-25 לאמנת זכויות הילד.

<תמר ארז: יש התפתחות גם באמנה לזכויות הילד ומתנסחים עכשיו דברים ספציפיים לגבי הגיל הרך על זכויותיהם של אזרחים שהם תינוקות, פעוטות וילדים צעירים.

<תמר ארז: אני אבקש לקבוע עם יושבת הראש של הוועדה לזכויות הילד פגישה כדי לחשוב על פעולות ספציפיות שמחזקות את יכולות המשפחות לעזור לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: אז תפני למשרד ואני מאמינה שימצאו את הזמן.

<איתן מיכאלי: שתי נקודות.

<איתן מיכאלי: אחת נוגעת לדברים שראיתי במשך השנים כשהייתי סגן מנהל שתי"ל ואחר כך מנהל עמותה שנקראת המוקד לביטחון תזונתי ולמאבק ברעב.

<איתן מיכאלי: היום אני עובד במז"ח בשדרות.

<איתן מיכאלי: כ-12-13 שנים מאז שהתחלנו את המאבק על ההזנה וכ-10 שנים מאז שהתחילה החקיקה.

<איתן מיכאלי: דיברה הגברת ממשרד החינוך, היום מזינים כ-200,000 ילדים בתקצוב של כ-13 שקלים למנה, ליום.

אורלי לוי אבקסיס: אז כשאת דיברת על 4 שקלים, זה 4 שקלים ליום לילד, השתתפות.

<איתן מיכאלי: בהכנסה הנמוכה ביותר, כ-2,000 שקלים למשפחה.

אורלי לוי אבקסיס: רוב הילדים משתכרים הרבה יותר.

<איתן מיכאלי: ודאי.

<איתן מיכאלי: אני חושב שזו עדות לכישלון נורא של התכנית שמביאה אותי לאי אמון מוחלט בצורה שהמערכת מטפלת בנושא.

<איתן מיכאלי: גם 13 שקלים למנה זה לא סכום מספק כדי לתת מנה איכותית שעומדת בסטנדרטים לילדים, גם 4 ילדים למשפחה שמרוויחה כ-2,000 שקלים זה סכום אדיר להשתתפות, גם 200,000 ילדים זה מעט מדי מול למעלה מחצי מיליון שהמדינה מכירה.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים?

<טובה בן ארי: היום, בחודש נובמבר, כ-180,000, בשנה שעברה היו 300,000 באותו חודש.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כמה ילדים יש במערכת החינוך?

אורלי לוי אבקסיס: מיליון - - -

<איתן מיכאלי: מיליון שש מאות.

אורלי לוי אבקסיס: וצריך לזכור שפרויקט ההזנה הוא רק בית ספר יסודי.

<טובה בן ארי: יש לצהרונים גם.

אורלי לוי אבקסיס: לא, רגע, שנייה, אבל לא שמעתם אותי.

אורלי לוי אבקסיס: הרי הוא מגיע לכיתה ו' זה נפסק, הם מגיעים לכיתה ז' ואין.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר הילד, אין לו צרכים, אם הוא היה בכיתה ו', בכיתה ז' הוא יצא מהעוני.

<איתן מיכאלי: כן.

<שגית פרידמן שי: בלוד זה עד כיתה ח'.

אורלי לוי אבקסיס: כי חטיבת הביניים מחוברת ליסודי.

אורלי לוי אבקסיס: ברוב המקומות זה לא קורה.

<איתן מיכאלי: יש מקומות שההזנה נמשכת גם ב-ז'-ח', לפעמים אפילו ט', אבל בגדול הצרכים של חטיבת הביניים והחטיבה העליונה לא מכוסים למרות שהילדים עדיין נשארים רעבים.

<איתן מיכאלי: זו נקודה אחת.

<איתן מיכאלי: הנקודה השנייה שרציתי להעלות מהר ואותה למדתי עכשיו בשדרות.

<איתן מיכאלי: מי שתומך באופן מיידי בילד זו המשפחה, זו הסביבה התומכת המיידית.

<איתן מיכאלי: מסתבר שהיום בשדרות, נושא שעלה בוועדת אלאלוף, התקנים שבהם העובדים הסוציאליים מטפלים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: יש עכשיו על זה ועדה בוועדת העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אפרופו, ניגשת לעניין של עובדים סוציאליים, יש פה סטודנטים עובדים סוציאליים.

אורלי לוי אבקסיס: רינה - - -

<איתן מיכאלי: אבל לא מטפלים.

<איתן מיכאלי: בשדרות הפסיקו לקבל משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: הבנתי.

אורלי לוי אבקסיס: לא יהיה לנו מנוס אלא - - -

<רינה ברץ: התחלתי לדבר על מעונות יום, שזו מסגרת אחת לילדים.

<רינה ברץ: אני עובדת עם משפחות כבר שנה שנייה, מלווה אותן, משפחות בעוני מאוד קשה, הם עברו תהליכים מאוד ארוכים, תהליכים של שינוי.

<רינה ברץ: באמת יש הרבה מה לדבר על זה, אבל יש להם הרבה מאוד בעיות בעניין של הילדים.

<רינה ברץ: קודם כל ילד שלא אוכל בבית, יש כאלה ילדים שהמקרר שלהם ריק, שהם אוכלים דברים ממש בסיסיים, יכולים לאכול לחם עם חומוס במשך שבוע, אני לא יודעת אם אתם מכירים את המצב הזה.

<קריאה: יש.

<רינה ברץ: קיים ולא מעט.

<רינה ברץ: אז נתחיל מההתחלה.

<רינה ברץ: אחרי זה נגיד שיש את העניין של הבושה, הרבה מהילדים פשוט לא יגיעו לבית הספר, נושא ההיעדרויות מבית ספר.

<רינה ברץ: הרבה פעמים אני אספתי במשפחות האלה ילדים מהרחוב, ילדים שמסתובבים, כי הם לא בבית הספר ואין להם מסגרת כרגע.

<רינה ברץ: זה גם מביא אותי גם למעונות במהלך היום, מביא אותנו למסגרות נוספות, מועדוניות, חוגים.

<רינה ברץ: גם אחרי ההנחה הם עולים הרבה מאוד כסף למשפחות כאלה, שאולי מרוויחות 3,000, 3,500 בלחץ והן צריכות גם לסבסד את הדיור הציבורי, בלי לדבר על צפיפות, שלילד אין מקום - - -

אורלי לוי אבקסיס: זה כשיש להם דיור ציבורי.

<רינה ברץ: זה כשיש להם, ואני יכולה להגיד על משפחה שעדיין ממתינה בתור כבר מספר שנים והיא בעלת 9 נפשות בשלושה חדרים, כולל סלון בתוך השלושה.

<רינה ברץ: באמת אין מה לתאר בעיקר בעניין המסגרות, אני קצת אתן על זה דגש.

<רינה ברץ: מנסים להכניס בסופו של דבר ילד כזה למסגרת, נתקלים בבעיה שאפילו את הסכום הפעוט הם לא יכולים לשלם.

<רינה ברץ: אם מדובר על 200-300 שקל, אחרי ועדה של הרווחה והנחה הם עדיין לא מסוגלים לשלם את זה, יש להם עוד הרבה מאוד תשלומים גם של חובות לשלם.

<שגית פרידמן שי: אז אני רוצה להגיד שבלוד לא משלמים על כל המסגרות האלה, העירייה נותנת את זה ומסבסדת, אבל אותם ילדים שאנחנו נותנים להם בית חם אחר הצהריים צריכים לחזור הביתה מוקדם כדי לטפל באחים הקטנים שלהם, כי אין מי שיטפל בהם.

<שגית פרידמן שי: אז גם כשהמדינה באמת תורמת ועוזרת ותומכת, האוכלוסייה לא צורכת בגלל הבעיות האובייקטיביות שלהם.

<רינה ברץ: אני חושבת שזה לא בהכרח שלא יצרכו, זה לא נכון.

<רינה ברץ: לדוגמה יש לי משפחה שיש להם 3 ילדים שבאמת משגיחים אחד על השני והם יכולים לצורך.

<רינה ברץ: אם לשלושת הילדים האלה יהיו מסגרות אז לא יהיה צורך לשמור על אף אחד אחר הצהריים.

<רינה ברץ: אם להוא תהיה מועדונית, לשני - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני אגיד לך מה, מאחר שיש מספר מקומות מוגבל במועדוניות האלה ודיברה על זה לא מעט דבורה מרחבי, שהייתה מפקחת ארצית על כל המועדוניות של הרווחה והחינוך, על האבסורד, שאי אפשר לתת את השירות הזה לכמה מאותה משפחה וגם אם מישהו כבר נכנס ונמצא אחרי שלוש שנים צריך להוציא אותו החוצה, אולי כדי להכניס את אחיו אבל אולי כדי להכניס את השכן שלו שבעצמו קורס.

אורלי לוי אבקסיס: זה כמו לקחת את המפעל מקרית מלאכי כדי לעזור למובטלים בערד ואז יהיו מובטלים בקרית מלאכי וניקח מבאר שבע.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, לא, ממגדל העמק, או משדרות.

אורלי לוי אבקסיס: ואז נעשה את המשחק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

<רינה ברץ: מה גם שהם לא יכולים לצאת לעבודה, ברגע שלילדים אין שום פתרון ושום מענה.

<רינה ברץ: יש הורים מצוינים שחיים בעוני אבל עדיין העוני הוא גורם סיכון, כי הם לא יכולים לצאת לעבודה במצב הזה שהם צריכים לשמור על הילדים.

אורלי לוי אבקסיס: ואז מתחיל הביצה והתרנגולת, 'תביאי לי את התלוש וניתן לך הנחה', היא אומרת לך 'איך אני אשיג תלוש, לא יקבלו אותי לעבודה אם יידעו שיש לי ילדים'.

אורלי לוי אבקסיס: חוץ מזה, אנחנו לא רוצים שהיא תזניח את הילדים הקטנים.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי, הזוי, הזוי.

<מיכל יאסו: אני מדברת מטעם מטה המאבק לקצבת ילדים.

<מיכל יאסו: הולכת לעלות עכשיו לקריאה טרומית חוק הגדלת קצבאות ילדים.

<מיכל יאסו: אני שוחחתי עם עוזרים פרלמנטריים של חברי כנסת וניסיתי להבין בעיקרון, אם כבר מדברים על כל המצב הזה של העוני וכל המצב של פערים חברתיים, קצבאות ילדים אוניברסאליות כחלק ממערכת מיסוי מקטינה פערים.

<מיכל יאסו: אני שמעתי כל מיני טיעונים, שזה בשביל להוציא אנשים לעבודה, שזה לא יוציא אנשים מעוני, יש מפעלי הזנה, האם הנתונים של ביטוח לאומי, פקפקו בנתונים של סדר שנעשה באוניברסיטת בן גוריון, השאלה איך ממשיכים ואיך מקדמים את החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: מרוב שיש הרבה דוחות, ודרך אגב, יש כמעט שקיפות גם מהביטוח הלאומי, ואני רואה את הנציגה של ביטוח לאומי פה מולנו, הביאו לנו נתון לא כזה שונה מהנתונים של ה-OECD, אבל אז ניסו להגיד לנו שהביטוח הלאומי לא יודע בדיוק לעשות או שהוא לא לקח משתנים, הוא מטעה.

<מיכל יאסו: או שהוא מטעה, מוטה.

<מיכל יאסו: אני דיברתי עם אנשים, גם בקרב קובעי המדיניות, והשאלה איך ממשיכים הלאה עם החוק הזה, כי אין לזה תמיכה ממשלתית היום.

<מיכל יאסו: השאלה איך ממשיכים עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: עם מה?

אורלי לוי אבקסיס: מה בדיוק החוק?

אורלי לוי אבקסיס: מה היא אומרת בדיוק?

<מיכל יאסו: קצבת הילדים כרגע זה 140 שקל לילד, שזו בושה וחרפה.

<מיכל יאסו: החוק אומר להגדיל את קצבת הילדים - - -

אורלי לוי אבקסיס: הלוואי, בשורה התחתונה - - - אני אסביר לך משהו, גם כשאנחנו כבר מצליחים להעביר הצעת חוק של השוליים חברתית, כמו לדוגמה הצעת החוק שהייתה אמורה לעלות היום לקריאה טרומית במליאה, אתמול בלילה האוצר הגיש לי עליה ערר.

אורלי לוי אבקסיס: את חושבת שעל קצבאות ילדים מישהו יעז?

אורלי לוי אבקסיס: רק בהסכמים קואליציוניים.

<מיכל יאסו: אני יודעת.

<מיכל יאסו: לכן אני שואלת מה עושים עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: לכן הצעת חוק פרטית כזו, אין לה שום אופציה.

<מיכל יאסו: אומרים לך 'תיקחי מפעלי הזנה, זה מה שיפתור את הבעיה'.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי, זה מעשה נבלה בעיניי ואני מתבטאת פה נורא.

אורלי לוי אבקסיס: מישהו גם זרק לי שאם יהיה פחות כסף לילדים אז יביאו פחות ילדים לעוני.

<מיכל יאסו: כן, זו גם אחת הטענות.

<מיכל יאסו: זה לא נכון, יש מחקרים שמוכיחים שאין קשר.

<מיכל יאסו: 140 שקל זה ביזיון, כי ההמלצה היא, גם בוועדת משנה של אלאלוף, שגנזו את ההמלצה, אתם יודעים למה יכולים לגנוז, שזה יהיה 4% מהשכר הממוצע במשק.

<מיכל יאסו: זה מה שאומרים ב-OECD, זה מה שאמרו בוועדת בן שחר.

<מיכל יאסו: אז מה שאמור לקרות, זה אמור להיות 450, 490 שקל לפי כל ההמלצות האלה.

<מיכל יאסו: זה לא יוציא אנשים מעוני, ממש לא.

אורלי לוי אבקסיס: כל עוד 'יש בעתיד' בקואליציה אני רואה את זה קורה מחר.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

<ריקי כהן בנלולו: אני ריקי כהן בנלולו, מ'לא נחמדות לא נחמדים'.

אורלי לוי אבקסיס: למה?

אורלי לוי אבקסיס: את מאוד נחמדה בעיניי.

<ריקי כהן בנלולו: יש הצעה לממן את קופת האבטלה מקופת הילדים.

<ריקי כהן בנלולו: זה לא ייתכן שהדבר הזה יעבור.

<קריאה: זו הוראת שעה.

אורלי לוי אבקסיס: היא צודקת, זו הוראת שעה, שמדי שנה בשנה באים - - -

<קריאה: עכשיו הם רוצים לעשות את זה קבע.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק, באים ומבקשים העברה חד פעמית.

<ריקי כהן בנלולו: אז הילדים הרעבים במדינה הזאת, לא מספיק שהמצב קשה, צריכים גם לממן את האבטלה של ההורים שלהם.

<ריקי כהן בנלולו: זה עצוב מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה, טוב שאמרת את זה.

<מיכל יאסו: אני מקווה שאפשר יהיה לקדם את זה איכשהו.

אורלי לוי אבקסיס: את יודעת מה?

אורלי לוי אבקסיס: אם היו אומרים לי שבגלל שיש עודף, נגיד, ואני יודעת שבממשלה לא יעלו את קצבאות הילדים, לא בממשלה הזו, ואולי היו לוקחים את העודף הזה ומעבירים אותו לחוסר האיזון האקטוארי של הפנסיות, שלרוב הציבור העני אין, הייתי חיה עם זה בשקט.

אורלי לוי אבקסיס: כי זה יותר הגיוני, יותר נכון.

אורלי לוי אבקסיס: את האבטלה משרד האוצר צריך לשלם, נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו משלמים ביטוח כל הזמן, ביטוח לאומי, אנחנו משלמים בשביל ימים שכאלה וכשמגיעים לשם לוקחים לך מסעיפים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשנגיע בעוד 20 שנה והקטסטרופה פה תגדל עם הפנסיות או חוסר הפנסיות של הציבור הזה, מה נגיד?

<קריאה: אם יהיה מי שיגיד.

<מיכל יאסו: השאלה מה עושים עם זה.

<אורית מוסל: אני מנהלת את תחום ילד, נוער ומשפחה בעיריית תל אביב-יפו.

אורלי לוי אבקסיס: רק שתדעו שאנחנו קצת עכשיו בניגוד לתקנון של הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו חורגים מהשעה, כי הישיבה של המליאה - - -

<קריאה: אפשר לארגן עוד ישיבה איתך?

אורלי לוי אבקסיס: לפני שישלחו מישהו לנזוף בי, כי ראיתי את העוזר שלי מסמן לי, אני בהחלט אעשה עוד ישיבה.

אורלי לוי אבקסיס: בשעה שתיים יש גם את הכנס הגדול של חיים כץ, אילן גילאון ואנוכי ויהיה שם אלי אלאלוף ויהיה שם מנכ"ל הביטוח הלאומי, פרופ' מור יוסף, אז מי שלא יספיק לדבר פה אולי ינסה לדבר שם.

אורלי לוי אבקסיס: והיה ולא, אנחנו נעשה עוד - - -

<קריאה: הישיבה הזאת חשובה.

אורלי לוי אבקסיס: נעשה עוד ישיבה, אבל שם ננסה להיות קונקרטיים.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שנעשה ישיבה באה נוספת, אני מבקשת, למי שיש רעיונות, לרכז אותם ולשלוח לוועדה בצורה קונקרטית.

אורלי לוי אבקסיס: אל תנסו עכשיו לבוא ולדבר על הבעיות ולהציג לי אותן וכו', תנסו להעלות רעיונות.

אורלי לוי אבקסיס: חלקם אולי יהפכו להצעות חוק, חלקם אולי יעלו כהצעות לסדר, כרעיון מול המשרדים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תנסו, 'בעיה איקס, יש לנו רעיון'.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שחלק יכול להיות מיושם, יכול להיות שמשהו לא הגיוני ויכול להיות שנגלה שם איזה שהיא פנינה שאפשר יהיה לעשות איתה משהו.

<אורית מוסל: גם בעיר תל אביב, החזקה, שנמצאת באשכול 8, לכאורה, יש פריפריה בתוך העיר ואשכולות של 3 ו-2 ו-4 בחלקים נרחבים מהעיר.

<אורית מוסל: אנחנו מכירים עוני גם בעיר תל אביב ולכן כל כך התרגשתי לשמוע אותך מדברת על ילדים מהעיר תל אביב.

<אורית מוסל: זה באמת נוסך בי תקווה שלא תהיה תחושה של ניכור בין האוכלוסיות החזקות והחלשות.

אורלי לוי אבקסיס: כמה מהתקציב השנתי של העירייה אתם מעבירים לטיפול ברווחה?

<אורית מוסל: כ-400 מיליון ₪ תקציב העירייה ברווחה.

<אורית מוסל: העירייה מוסיפה הרבה הרבה יותר מהסך הפרופורציוני שמשרד הרווחה נותן לעירייה.

<אורית מוסל: משרד הרווחה מעביר - - -

אורלי לוי אבקסיס: כמה באחוזים מהתקציב את יודעת?

<אורית מוסל: אינני יודעת מה סך התקציב, אבל עיריית תל אביב היא מהעיריות שמוסיפה מכספה לא מעט תקציב.

<אורית מוסל: זה כמובן לעולם לא עונה על הפער העצום שקיים.

<אורית מוסל: אנחנו רואים בשנים האחרונות שהעוני גם בעיר שלנו גדל וגובר, אנחנו רואים גם בשכבות שהיו מבוססות יותר, בעשירונים 7 ו-8, שנופלים היום לעשירונים 5, 6, 4, בהחלט אנחנו רואים נפילה מעשירונים בינוניים לעשירונים נמוכים.

<אורית מוסל: זה קשה, אנחנו מנסים לסייע ככל יכולתנו באמצעים שעומדים לרשותנו.

<אורית מוסל: משרד הרווחה בהחלט העביר בשנה האחרונה מספר תכניות שעוסקות בצמצום הפער וטיפול בעוני והדרה, כי כשאנחנו מדברים על עוני אנחנו מדברים גם על הדרה, התושבים מרגישים שהם בעצם מודרים מכלל החברה, שהם בשולי החברה, שהם לא בליבה, ולכן החובה שלנו, קודם כל כעובדים סוציאליים, אבל גם של כל תושבי העיר וכל האנשים והתלמידים שנמצאים פה, זה לתת לעני את התחושה שהוא חלק מהחברה והוא לא בצד.

<אורית מוסל: לכן אנחנו צריכים לפעול עוד ועוד כדי לעזור לילדים.

<אורית מוסל: ועדת זכויות הילד לדורותיה, שאני מכירה אותה כבר הרבה מאוד שנים, חוקקה חוקים מצוינים לטובת ילדים.

<אורית מוסל: חוק פעוטות בסיכון, שנחקק בשנת 2000, הוא מהטובים שבהם.

אורלי לוי אבקסיס: הוא מתוקצב בחוסר תקציב.

<אורית מוסל: ובכל זאת הוא תרם לעלייה דרמטית במספר הילדים שנמצאים בו.

<אורית מוסל: אולם, צוין פה בצדק שעוני אינו מהווה קריטריון להיכנס למעון יום כיום מטעם הרווחה, אלא רק רמה מסוכנת של סיכון או אי תפקוד הורי.

<אורית מוסל: אני חושבת שחשוב אכן לנסות להוסיף לחוק איזה שהוא סעיף שידבר על מצב כלכלי שלא מאפשר להורה מצד אחד להשאיר את הילד בביתו, כי גם להשאיר שמונה שעות תינוק בבית זה בלתי אפשרי ויאפשר לנו לקדם את זה.

<אורית מוסל: בזמנו הונחה על שולחן הכנסת, אבל לא עברה שום קריאה, הצעה לחוק זכויות ילדים באשר הם.

<אורית מוסל: שיהיה איזה שהוא סל של שירותים שילד בישראל זכאי לקבל.

<אורית מוסל: מועדוניות, טיפולים פסיכולוגיים, טיפולים אחרים, שיהיה ברור שילד זכאי לאיזה שהוא סל, שיהיה מי שיגדיר מה הוא הסל ויתוקצב אותו סל.

<אורית מוסל: החוק היה מצוין, הוא רק עלה הרבה מאוד כסף.

<אורית מוסל: יכול להיות שאת יכולה, כיושבת ראש הוועדה, לעיין שוב באותה הצעת חוק ולראות איך ניתן להתאים אותה - - -

אורלי לוי אבקסיס: ביקשתי מהיועצת המשפטית שכבר תרשום את זה כדי להוציא ונראה מה - - -

<אורית מוסל: אנחנו חושבים שילדים בישראל זכאים שתהיה הגדרה למה מגיע להם, מה הזכויות שלהם לקבלת שירותים מהמדינה.

<אורית מוסל: זה המסר שלי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: היועצת המשפטית ורד תוציא לנו את הדברים ונסתכל.

<שושי סומך: אני רוצה להמשיך את הדברים.

<שושי סומך: קודם כל לגבי הזכויות של ילדים, גברתי יודעת ושותפה איתנו בהרבה מקרים, בואו נדבר על הזכויות הבסיסיות של חינוך ובריאות, שהיום אנחנו רחוקים מהם כרחוק מזרח ממערב.

<שושי סומך: דיברה פה נציגת משרד החינוך על כמה מקבלים הילדים בבית ספר, אבל כמה שילמו ההורים לבית הספר על החינוך חינם שהם אמורים לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: לי יש ארבעה ילדים במערכת ואני לא בוכה, אבל המחשבה על אלו שצריכים - - - ואחר כך גם הסעות למי שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני חושבת על הדברים האלה אני אומרת איך אנשים שורדים, אנשים עם משכורת, אפילו בחציון, אין מצב, פשוט אין מצב שהם מנהלים משק בית ולא מסתבכים.

<שושי סומך: בטח כשברור לנו שחינוך הוא המפתח הראשון להגיע למצב - - -

אורלי לוי אבקסיס: לצמצום הפערים.

<שושי סומך: מעבר לזה, הנתונים שלנו, שנמצאים גם לפנייך, מראים שאם פעם בשנות האלפיים תשלומי ההעברה עזרו לצמצם את העוני, היום אנחנו לא שם.

<שושי סומך: גם בגלל שתשלומי ההעברה קטנו, כמו שאנחנו יודעים, ודיברת פה על כך שבממשלה הזאת כבר לא יגדילו את קצבאות הילדים, אבל אם נזכה מתי שהוא להגדלה של הקצבאות ההצעה של המועצה היא להטיל מס בדרגת המס שההורים מקבלים ואז בעצם נראה לי ששר האוצר, מיסים הוא אוהב, וככה העניים לא ישלמו מס על הקצבאות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הרי עובדים באופן צמוד, תעבירו את זה בצורה מסודרת, נשב ונראה מה אנחנו עושים עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: נאמר לי שאני חייבת לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשתדל בשעה שתיים שייתנו לכם רשות דיבור, כמו שפתחנו פה עם ילדה אני רוצה לסיים ולסגור עם נער מיקנעם, שיש לו כמה מילים.

<טובה בן ארי: אבל משפט אחד לפני.

<טובה בן ארי: נמצאים פה תלמידים שהם בתנועת נוער נאמני זכויות, שיתוף פעולה של יוניסף ושלנו במשרד החינוך.

<טובה בן ארי: נציגים מיהוד, מחולון, מיקנעם, מהערים השונות.

<טובה בן ארי: תקומו, רק שיראו אתכם ונעשה כבוד לנו ולכם.

<טובה בן ארי: מאחורייך, מטמרה מהצפון.

אורלי לוי אבקסיס: שלום לכולם ותודה שבאתם.

אורלי לוי אבקסיס: אחת הילדות שלי אומרת שאני לפעמים חופרת, אז אני מקווה מאוד שלא חפרנו לכם יותר מדי.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אבקש מ-?

<עדי טפיארו: אני עדי טפיארו מיקנעם עלית ורציתי רק לציין שאני ההיפך, אני די מאמין בקפיטליזם ושהחזק שורד וכל אחד צריך להתקיים לפי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שיש 'אבל'.

<עדי טפיארו: אבל אני חושב שאנחנו נמצאים פה בכנסת והכנסת היא ייצוג לכל העם ומה שאנחנו רואים פה הוא ההיפך ממה שצריך להיות.

<עדי טפיארו: למרות שאני מאמין בקפיטליזם, כשראש הממשלה אוכל ב-20,000 שקל גלידה בחודש או בשנה, אני לא יודע, מה שזה יהיה, וילד מלוד חי על סנדוויצ'ים עם חומוס כל השבוע - - -

<קריאה: כל החודש.

<עדי טפיארו: כל החודש, אני חושב שזה באמת לא צודק.

<עדי טפיארו: דווקא כשאנחנו פה בכנסת - - -

אורלי לוי אבקסיס: רק אל תשכח להגיד שה-20,000 ומשהו אנחנו משלמים, הציבור.

<עדי טפיארו: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שגם אותו ילד שאוכל את החומוס.

<עדי טפיארו: בדיוק.

<עדי טפיארו: ודווקא בכנסת, שהיא אמורה לייצג את העם, אנחנו כן צריכים שהם ישמשו דוגמה ויראו לאחרים.

<עדי טפיארו: דווקא מהמקום הזה זה בא ודווקא מפה אנחנו צריכים ללמוד את האחריות שיש לנו בתור אזרחים שגרים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: אני מה זה מודה לך.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לכל מי שהשתתף פה ואנחנו ממליצים לכם להגיע בשעה שתיים.