הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 19, פרוטוקול מספר 99, 2014-12-02 12:00

עדי קול: צהריים טובים, אני שמחה לפתוח את הישיבה של הועדה המיוחדת לפניות הציבור.

עדי קול: כמו בכל ישיבה, אני אפתח ואומר שהוועדה לפניות הציבור היא וועדה ככל ועדה בכנסת, יש לה את אותן זכויות ואת אותן חובות כמו ועדת העבודה והרווחה, ועדת הכספים, ועדת חוק ומשפט.

עדי קול: ההבדל בינה לבין הוועדות האחרות הוא, שאנחנו מתכנסים בעקבות פניות ציבור, פנייה של אדם בודד או קבוצת אנשים.

עדי קול: במקרה הזה קבוצה גדולה של סטודנטים שפנו אלינו.

עדי קול: אנחנו מקיימים דיון בהתאם לבקשתם במטרה לענות לפנייתם.

עדי קול: אני מבקשת לפתוח ולספר לכם על פרויקט שאני מקיימת, פרויקט שנקרא "משכן מגיע לכאן".

עדי קול: בימי ראשון וחמישי כשהכנסת לא פועלת, אני מסתובבת ברחבי ישראל, מקימה דוכן נייד של הועדה לפניות הציבור ומקבלת פניות ציבור של אנשים ואזרחים.

עדי קול: בשבועות האחרונים, אני מגיעה גם לקמפוסים ומקבלת פניות גם של סטודנטים.

עדי קול: לפני שבוע וחצי, הגעתי לקמפוס הר הצופים, הקמתי את הדוכן ושמעתי פניות של סטודנטים, פניות חוזרות ונשנות, שהיו בנושא האבטחה בקמפוס הר הצופים.

עדי קול: הסטודנטים חזרו ואמרו שיש בעיה קשה של אבטחה, על כך שמרפרפים על תעודת הסטודנט ולא בודקים את התיקים.

עדי קול: בתקופה האחרונה, עם המתח והמצב הביטחוני הרעוע, הם מרגישים שממש יש סכנת חיים בלימודים בהר הצופים.

עדי קול: הם טענו שהם פנו לאוניברסיטה ולא שקיבלו תשובה ראויה על מערך האבטחה.

עדי קול: הם ביקשו ממני לנסות לפתור את הבעיה.

עדי קול: עוד בטרם הספקתי לקבוע דיון בנושא התפרסמה כתבה באתר "mako", שתיארה באופן ציורי מאוד את הבעיה.

עדי קול: אני מבקשת שנראה את הכתבה, לפני שאנחנו ממשיכים הלאה.

עדי קול: הקרנת כתבה

עדי קול: קצת קשה לראות ולשמוע, אני אסביר מה ראינו.

עדי קול: ראינו כניסה של שני אנשים שהתחזו לסטודנטים, אחד ללא כרטיס סטודנט ועם סכין גדולה בתיק, סכין מפחידה ומאיימת.

עדי קול: שניהם נכנסו ללא בדיקה דרך האבטחה של קמפוס הר הצופים, האחד דרך שער בצלאל והשנייה דרך שער אחר.

עדי קול: לפני שאני פונה לנציגי האוניברסיטה, אני אשאל את אגודת הסטודנטים, רוצים להוסיף?

<אלדד פוסטן: בשנה שעברה הייתי סייר אגודה.

<אלדד פוסטן: אני חושב שצריך להסתכל על התמונה בצורה קצת יותר רחבה, תמונה שמדברת על הר הצופים באופן כללי ולא רק על האוניברסיטה העברית בהר הצופים, יש שם בעיות שאי אפשר להתחמק מהן.

<אלדד פוסטן: בשנה שעברה, ניסינו להתמודד עם הדבר הזה גם בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה וגם עם שיתוף פעולה עם אגף הביטחון וגם שיתוף פעולה עם המשטרה.

<אלדד פוסטן: זה פלסטרים.

<אלדד פוסטן: אני חושב שזה חלק מאותה תמונה שאי אפשר להתעלם ממנה.

<אלדד פוסטן: צריך לעשות כאן טיפול שהוא יותר משמעותי.

<אלדד פוסטן: אני חושב ששמוליק יסביר כעת על כל הפתחים.

<אלדד פוסטן: אנחנו בקשר כמעט יומיומי עם אגף הביטחון, אבל לצערנו, זה המצב.

<אלדד פוסטן: אנחנו מכירים את הביטחון ואני מניח שהוא יסביר את כל עקרונות - - -

עדי קול: ביקשתי אם יש לך להוסיף לפנייה ואם תוכל לתאר את הבעיה ולא לתת תשובות של - - -

<אלדד פוסטן: בהחלט, אין בעיה.

<אלדד פוסטן: אני אבקש למסגר את התמונה באופן יותר רחב.

<אלדד פוסטן: מדובר על הר הצופים ולא רק על הכניסה לאוניברסיטה העברית.

<אלדד פוסטן: הטרדות, חוסר תחושת ביטחון באזור הר הצופים שנובע מהצקות ברמות כאלה ואחרות - - -

עדי קול: הצקות של מי ולמי?

<אלדד פוסטן: הצקות, הערכה שהם בדרך כלל בין ילדים ומבוגרים בגילאים עד 17.

<אלדד פוסטן: גם לבנות, גם לבנים, גם לסטודנטים, זו תופעה שקיימת כבר הרבה שנים.

<אלדד פוסטן: אני חושב שבשנה שעברה, נעשתה עבודה לנסות לצמצם את התופעה הזאת.

<אלדד פוסטן: אני מניח שאם הנושא כאן סובב סביב תחושת הביטחון, הוא גם ביטחון אמתי וגם ביטחון בכלל.

<אלדד פוסטן: אני חושב שאם אנחנו רוצים לדבר על תחושת ביטחון צריך למסגר את הדיון בצורה קצת יותר רחבה.

עדי קול: תודה.

<תומר לסטי: שלום.

<תומר לסטי: אני יושב ראש אגודת הסטודנטים בצלאל.

<תומר לסטי: מעבר למה שאלדד אמר, הבעיה היא גם הדרך אל הר הצופים.

<תומר לסטי: רוב הסטודנטים גרים במרכז העיר ובאמת יש פגיעה בביטחון בהגעה ממרכז העיר או רחביה אל הר הצופים.

<תומר לסטי: אומנם זה לא בתחום האחריות של האוניברסיטה, אנחנו גם בקשר איתם, אבל זה כן חלק מאותה בעיה.

<תומר לסטי: יש בעיה כללית שאין ביטחון.

<תומר לסטי: אתה מרגיש שאתה לא יודע מה הולך לקרות מהרגע שאתה יוצא מהבית עד שאתה נכנס לקמפוס ועד שאתה מגיע לשיעור עצמו.

<תומר לסטי: גם בתוך הקמפוסים היו אירועים של הסתה ושל אלימות.

<תומר לסטי: זה חלק מהבעיה.

<תומר לסטי: מרגישים כאילו תחושת הביטחון אבדה לחלוטין וזה דורש פתרונות.

<עידו גרינבלום: אני אפתח ואומר שישבנו עם אגף הביטחון בישיבה ארוכה בשבוע שעבר.

<עידו גרינבלום: התרשמתי באופן אישי ממה שנעשה, אבל בוודאי נגיע לכך אחר כך.

<עידו גרינבלום: רשמתי שלוש נקודות.

<עידו גרינבלום: 1 - התחבורה הציבורית והגעה לקמפוס; 2 - ההסתובבות מחוץ לקמפוס לא רק בהיבט של הטרדות מיניות.

<עידו גרינבלום: יש את כל הציר שסובב את קמפוס הר הצופים ששם יש בעיה רצינית בחניה.

<עידו גרינבלום: 3 - סביב נושא של תחושת הביטחון, אני חושב שזו לא האחריות רק של האוניברסיטה העברית, יכול להיות שגם של המשטרה במידה מסוימת.

<עידו גרינבלום: שכל סטודנט או לכל מי שיש בעיה שידע בכלל למי לפנות, לנגיש את דרכי הפנייה.

<עידו גרינבלום: ניסינו בשבוע שעבר, לעשות שיתוף פעולה עם אגף לביטחון הנגשה של המידע לסטודנטים למי לפנות כשיש בעיה.

<עידו גרינבלום: לדעתי צריך לעשות דבר כזה גם עם משטרת ישראל.

<עידו גרינבלום: אני מאוד מסכים עם מה שאלדד אמר פה, יש לי המון כבוד לאגף הביטחון באוניברסיטה העברית, סוגית הביטחון סביב הר הצופים, הפתרון הוא בשביל כולנו.

<עידו גרינבלום: לשבת כאן זה פלסטר, זה טיפול ברמת המיקרו וצריך לחשוב על זה ברמה עמוקה יותר.

<אלדד פוסטן: בשנה שעברה, ניסינו להיפגש עם מפקד מחוז ירושלים ולא הצלחנו.

<אלדד פוסטן: הצלחנו, אבל היה ניסיון לעשות מעקב, היה קשה.

עדי קול: אני מבקשת לחלק את הדיון לשתיים.

עדי קול: אני רוצה להתייחס באופן נקודתי לאבטחה בכניסה בשערים.

עדי קול: אני חושבת שהתופעה שראינו כאן היא תופעה אסור שתחזור על עצמה.

עדי קול: שמעתי מעוד ועוד סטודנטים שאמרו כשהם נכנסים האבטחה שקיימת לא ממש מספיקה ולא גורמת להם תחושת ביטחון.

עדי קול: את החלק השני של הדיון נקדיש לתחושת הביטחון הכללית בהר הצופים שהוזכרה על ידי נציגי האגודה.

עדי קול: מישהו מהסטודנטים מבקש להוסיף לפני שנעביר את רשות הדיבור לנציגי האוניברסיטה?

עדי קול: אני אבקש את נציג האוניברסיטה.

עדי קול: ראשית אני מבקשת לדעת איך קרה דבר כזה.

עדי קול: תסכים איתי שהוא לא אמור לקרות בשום צורה ולא בשום אופן.

<שמוליק דהן: אני ראש אגף הביטחון באוניברסיטה העברית.

<שמוליק דהן: כידוע, האוניברסיטה העברית הוא גוף מונחה על ידי המשטרה.

<שמוליק דהן: זאת אומרת, חטיבת האבטחה במשטרת ישראל מנחה את האוניברסיטה העברית, את כל האוניברסיטאות, מה לעשות ואיך לעשות.

<שמוליק דהן: בהמשך לזה, יושב כאן ידידי - - -

עדי קול: אני אשמח לשמוע גם ממנו בהמשך.

<שמוליק דהן: יובל ראובן שהוא מבקר אותנו, מנחה אותנו ובודק אותנו.

<יובל ראובן: מהצד של המשטרה.

<שמוליק דהן: מעבר למה שאנחנו עושים לעצמנו, אנחנו לא מקלים ראש במה שאנחנו עושים.

עדי קול: אני מבקשת שתפתח ותגיד לנו, אתה לא מסכים איתי שלא צריך לקרות מצב בו מוחדרות סכינים לקמפוס?

<שמוליק דהן: אני מבקש לתאר את ההנחיות שיש.

עדי קול: לפני ההנחיות.

<שמוליק דהן: לא, כאן אני פועל על פי הנחיות.

עדי קול: אם תסכים איתי שלא צריך לקרות מה שקרה כאן, אז תסכים איתי שאולי יש בעיה בהנחיות.

<שמוליק דהן: אני מבקש לומר שבהתאם להנחיות המשטרה אנחנו לא אמורים לבדוק כבודה של כל אחד שנכנס בשערי הקמפוס.

<שמוליק דהן: נתחיל עם זה.

<שמוליק דהן: תרשי לי שלוש דקות ואהיה מוכן לשאלות.

<שמוליק דהן: בין השעה 08:00 ל- 08:30, שיעור הראשון הוא 08:30 אחר כך יש לנו 10:30 ו-12:30 ו- 14:30.

<שמוליק דהן: החצי שעה הזאת, כולנו יודעים שכל הסטודנטים מגיעים עשר דקות לפני השיעור, בין 08:00 ל-08:30 אני לוקח חצי שעה, אנחנו קולטים סדר גודל בין 5,000 ל- 15,000 אלף נכנסים בשערי הקמפוס.

<שמוליק דהן: זאת אומרת, לא רק שחטיבת האבטחה במשטרת ישראל לא מנחה אותנו לפתוח כל תיק ותיק ולבדוק אותו - - -

עדי קול: גם תיק שגרם לצפצוף המגנומטר?

<שמוליק דהן: אני אגיע גם לצפצוף.

<שמוליק דהן: אני מבקש לתאר תהליך וגם להציג לך תמונה משבוע שעבר.

<שמוליק דהן: בחורף בכניסה לקמפוס, בשעה 08:26, זה המצב.

<שמוליק דהן: למה אני אומר את זה - - -

עדי קול: יש כאן שני אינטרסים מתנגשים.

עדי קול: אני חושבת שאינטרס הביטחון גובר על אינטרס - - -

<שמוליק דהן: אני ארחיב טיפה ותבני שאנחנו מנסים לתת תשובה גם לנושא הביטחון.

<שמוליק דהן: לא במקרה החטיבה אומרת את מה שהיא אומרת.

<שמוליק דהן: תור, זה מצב שבו אני מייצר איום חדש.

<שמוליק דהן: כל מי שיש לו כוונה לפגע, אם אני מייצר כזה תור מחוץ לשער, אני בעצם מייצר איום חדש גם על עצמנו.

<שמוליק דהן: לכן אחת, אנחנו מפעילים מערך של מצלמות, של סנסורים, של סורקים, של סיורים רגליים וסיורים עם רכב וכן אמצעים טכנולוגיים בכלל.

<שמוליק דהן: זה עוד לפני שאנשים מגיעים על מנת לזהות חשד, על מנת לזהות חשוד עוד לפני שהם מגיעים לתור.

<שמוליק דהן: יש לנו אנשים חמושים שעומדים מבחוץ וסורקים אחד אחד שמגיע בכלל לקמפוס.

עדי קול: אבל שוב, כנראה שזה לא מספיק כי תחושת הביטחון עוד לפני שהם מגיעים - - -

<שמוליק דהן: עוד לא ציינתי, אני לא יכול לפתוח כל תיק בשעה 08:25.

<שמוליק דהן: בואו, שיביאו מישהו - - -

עדי קול: ציינת, "אני לא יכול לפתוח כל תיק ותיק, אבל נתונים תחושת ביטחון כללי בזה שאנחנו מסתובבים, אנחנו מצלמים".

<שמוליק דהן: חברת הכנסת עדי קול, המקרה הספציפי הזה, הגיעו שני אנשים - - -

עדי קול: לא נראה שהיה שם תור.

<שמוליק דהן: נכון.

<שמוליק דהן: בשעה 13:00 לא היה תור.

<שמוליק דהן: על פי ההנחיות שלנו הם היו אמורים להיבדק בכל וכמובן גם התיק.

<שמוליק דהן: שימו לב, יש דו-שיח.

<שמוליק דהן: לי יש את הסרט המלא, יש לי מצלמות על השערים ואני ראיתי את הכול ולא רק את מה שהציגו לנו.

<שמוליק דהן: בלי קשר, אני מברך על כך.

<שמוליק דהן: זה מעורר ואנחנו נשתפר ואנחנו נעשה.

<שמוליק דהן: אין לי בעיה עם זה, אני בעד שיעשו לנו תרגילים, שיבחנו אותנו ושנרענן את מערך הביטחון שלנו.

<שמוליק דהן: מצד שני, אנחנו לא חוסכים בשום דבר.

<שמוליק דהן: האוניברסיטה משקיעה באבטחה של הר הצופים עשרות מיליוני שקלים.

<שמוליק דהן: מבלי להיכנס למספר המדויק האוניברסיטה משקיעה עשרות מיליוני שקלים מתקציבה.

<שמוליק דהן: האוניברסיטה נמצאת במצב קשה - - -

<אלדד פוסטן: דמי אבטחה משלמים הסטודנטים.

<שמוליק דהן: דמי האבטחה לא מכסים אפילו, בוא נניח לזה.

בועז טופורובסקי: אתה יודע להשוות את זה לאוניברסיטאות אחרות?

<שמוליק דהן: התקציב של האוניברסיטה העברית בנושא האבטחה מהווה 50% מכלל התקציבים של 7 האוניברסיטאות האחרות.

עדי קול: אני מבינה שאתם משקיעים משאבים רבים, עדיין אתה לא מסביר לי איך קורה מצב שראינו.

עדי קול: אתה אומר זה מצב שלא היה צריך לקרות בשום צורה, לא היה עומס, היה מגנומטר שצפצף.

<שמוליק דהן: מיד אחרי שקיבלנו את הפניה מיניתי קצין בודק, יש לי דוח של הבדיקה.

עדי קול: אנחנו ועדת פניות הציבור, אני יכולה להמשיך להקריא לך אוסף פניות נוספות שהגיעו אלי, זה לא מקרה חד-פעמי, זה לא חריג.

<שמוליק דהן: אבל מצד שני, אני יכול להראות לך פניות שאני מקבל 'תפסיקו עם ההיסטריה, תפסיקו להעמיד אותנו בחוץ בגשם, תשחררו קצת' וכן הלאה והלאה.

<שמוליק דהן: אנחנו - - -

עדי קול: אני לא שומעת את הסטודנטים אומרים דבר כזה.

עדי קול: הם אומרים 'אנחנו מרגישים לא בטוחים'.

עדי קול: שוב, חילקנו את הדיון לשני חלקים, האחד הכניסה בשער והחלק השני תחושת הביטחון בהר הצופים.

עדי קול: אתה אומר שאתם מסתובבים, אתה אומר שאתם מצלמים ועדיין יושבים כאן שלושה נציגים של הסטודנטים שאומרים אין תחושת ביטחון.

<שמוליק דהן: אני שותף לדעתם.

<שמוליק דהן: אני חושב שתחושת הביטחון בהר הצופים, בגבעה הצרפתית, שתי שכונות שהן קו תפר בינינו לבין עיסאויה, בינינו לבית חנינא, אני חושב שמצב הביטחון שם הוא לא טוב.

<שמוליק דהן: אני הייתי לפני כמה חודשים בוועדת הפנים של הכנסת, אצל חבר הכנסת דוד צור, פרשנו שם את הכול.

<שמוליק דהן: אנחנו עושים את כל המאמצים, אנחנו משקיעים, אבל צריך - - -

עדי קול: מה צריך לקרות, מה צריך לעשות כדי שמקרה כזה לא ישנה?

<שמוליק דהן: קודם כל, שיתוף הפעולה שלנו עם משטרת ירושלים הוא הדוק.

<שמוליק דהן: מחר בשעה 16:00, יובל יודע, מפקד המחוז החדש, צ'יקו אדרי, בא לביקור על מנת לעמוד מקרוב על בעיות הביטחון בקמפוס הר הצופים.

<שמוליק דהן: בשכונת הגבעה הצרפתית, עושים הרבה עם אלי יושב ראש המינהל ואנחנו בקשר עם אנשי הביטחון שם, אנחנו עושים מהצד שלנו.

<שמוליק דהן: צריך להבין, הסמכויות של אגף הביטחון הן בתוך הגדרות ולא מחוצה להן.

<שמוליק דהן: לי אין שום סמכות לעכב, לעצור, גם אני כמו כל אזרח אחר שחש בסכנה או אירוע פלילי, אני פועל כדי למנוע אותו.

<שמוליק דהן: לי אין שם סמכות מעבר לגדר.

עדי קול: אני שואלת אותך, האם אתה רוצה סמכות?

עדי קול: תגיד לי מה צריך לעשות, שמוליק, אתה לא נותן לי תשובות כדי לשפר את המצב.

עדי קול: אנחנו מסכימים שהמצב לא טוב, מה צריך לעשות?

<שמוליק דהן: אני רוצה לומר לך חברת הכנסת עדי קול - - -

עדי קול: אתה יכול לקרוא לי עדי, זה יהיה יותר נוח.

<שמוליק דהן: עשיתי סטטיסטיקה, לקראת ביקורו של מפקד המחוז אצלנו מחר בשעה 16:00.

<שמוליק דהן: יש לנו מוקד, בו נרשמות כל הפניות וכל האירועים וכל מה שקרה.

<שמוליק דהן: לקחנו את אוקטובר-נובמבר שנה שעברה, אני יכול לשלוף סטטיסטיקות על תת-אירועים ביטחוניים, פליליים ואחרים.

<שמוליק דהן: יש ירידה בין 50% ל- 70% מכלל האירועים: פליליים, ביטחוניים ואחרים בחודשים אוקטובר-נובמבר 2013 לעומת אוקטובר-נובמבר 2014.

עדי קול: האם אחרי המקרה הזה, לקחת לשיחה את כל החבר'ה?

<שמוליק דהן: בהחלט.

עדי קול: בהחלט.

עדי קול: מה עשית?

<שמוליק דהן: עשינו שוב ריענון.

<שמוליק דהן: אני עובד עם 250 בודקים ועוד 50 נוספים שהם כולם אנשי חברות אבטחה.

<שמוליק דהן: הם לא עובדים שלנו, לנו יש 100 עובדים שהם קציני ביטחון שלנו.

<שמוליק דהן: הם מסיירים, הם מפקחים, הם מתרגלים.

<שמוליק דהן: מי שעומד בשערים הם אנשי חברות אבטחה.

<שמוליק דהן: הם בסדר גמור, הם עברו קורסים, יש לנו את האישורים - - -

עדי קול: השאלה, האם אנשי חברות האבטחה הוזמנו למפגש ריענון נוסף?

עדי קול: מתי?

<שמוליק דהן: לא רק הוזמנו, חלק מהם גם סיימו את עבודתם וגם את זה צריך לומר.

<שמוליק דהן: הם סיימו את עבודתם שלא מרצון, אבל אין ברירה, לפעמים אתה צריך לנקוט בצעדים - - -

עדי קול: אני מבקשת לשמוע, על צעדים אופרטיביים שנעשו אחרי המקרה הזה.

<שמוליק דהן: התחקיר הופץ בקרב כל אנשי האבטחה והנהלים עברו רענון.

<שמוליק דהן: אנחנו נמצאים בשערים בשעות הקריטיות.

<שמוליק דהן: זה אומר קב"ט קמפוס, אחראי משמרת וזה אומר קצין תורן.

<שמוליק דהן: כולנו נמצאים שם יחד איתם.

<שמוליק דהן: פעם אחת, אם יש לחצים מאוד גדולים אז אנחנו משחררים - - -

עדי קול: למה לא פותחים שערים נוספים אם יש עומס על השערים הקיימים?

<שמוליק דהן: זה לא יעזור, אם עשרת אלפים איש נכנסים בין השעות 08:15 ל- 08:30 - - -

עדי קול: כן, אבל אם הם יחולקו על פני יותר שערים, יהיה פחות עומס.

עדי קול: באופן מספרי, זה ברור.

<שמוליק דהן: אנחנו עושים את מה שאנחנו יכולים לעשות.

<שמוליק דהן: אני לא חושב שהפתרון של לפתוח עוד שערים, יפתור את הבעיה.

עדי קול: יפתור את בעיית העומס.

<שמוליק דהן: כן, אבל יש לזה עלויות ויש לזה השלכות.

<שמוליק דהן: בסדר, ומי עוזר לאוניברסיטה לממן את כל זה?

עדי קול: האוניברסיטה צריכה לספק ביטחון לסטודנטים שלה.

<שמוליק דהן: האוניברסיטה והמשטרה, בואי נדייק.

עדי קול: הפתרון, אתה אומר זה לא אני זו המשטרה.

<שמוליק דהן: חס וחלילה, אני לא אומר את זה.

עדי קול: זה מה שאני שומעת.

<שמוליק דהן: לא.

<שמוליק דהן: אני לא התכוונתי שתשמעי את זה.

<שמוליק דהן: אמרתי, שאנחנו עושים הרבה ומפה נמשיך לעשות.

<שמוליק דהן: אנחנו מקבלים בהכנעה ביקורת בונה כדי לשפר, אבל לחשוב שאף אחד לא יכול להיכנס לתוך הקמפוס עם הסכין האדומה הקטנה שהיא הכניסה, זה לא מציאותי.

<שמוליק דהן: הסיכון והמניעה, נעשים לפני שהם מגיעים לבודק.

<עפרה אש: שלום, אני ראש אגף שיווק ותקשורת.

<עפרה אש: אני מבקשת לומר כמה דברים גם בהקשר של הר הצופים וגם בהקשר הרחב יותר.

<עפרה אש: אני לא אשת ביטחון, אבל אני כן יודעת.

<עפרה אש: לאורך השנתיים האחרונות שאני נמצאת באוניברסיטה העברית, יעידו כאן שני החבר'ה האלה וגם אנשי המשטרה, על שיתוף הפעולה המאוד רחב והיומיומי שנעשה ביחד עם החבר'ה של הסטודנטים לגבי מצב הביטחון.

<עפרה אש: לכן, קודם כל אני מתרעמת על משפט אחד שאמרת, "פנו סטודנטים ולא קיבלו מענה".

<עפרה אש: אין פנייה אחת שמגיעה למישהו מהנהלת האוניברסיטה, כולל נשיא האוניברסיטה בנושא - - -

עדי קול: אמרתי, "לא קיבלו מענה ראוי".

<עפרה אש: אני לא יודעת מה זה "מענה ראוי", זה דבר מאוד יחסי, כי אנחנו מדברים כאן על תחושות.

<עפרה אש: אנחנו עונים על כל פנייה ברמה אישית, כלפי הסטודנט, כלפי כל פנייה.

<עפרה אש: גם עידו וגם אלדד יעידו על כך.

<עפרה אש: אני רוצה לדבר על תחושה.

<עפרה אש: צריך לזכור שירושלים עד כמה וכמה לא מנותקת, כולל הקמפוס בהר הצופים, ממה שקורה במדינה.

<עפרה אש: אני אימא ל-4 בנות במדינת ישראל.

<עפרה אש: גם אני חרדה, גם לי יש תחושה.

<עפרה אש: אגב, אני לא גרה בירושלים ולא משנה איפה אני גרה.

<עפרה אש: ראשית זו תחושה כללית שקיימת במדינה.

<עפרה אש: נכון שבירושלים לאור מה שקרה בכל האירועים האחרים, התחושה היא עוד יותר.

<עפרה אש: צודק כאן הבחור לגמרי, גם אני מדברת עם סטודנטים, צודק הבחור שאומר שהחבר'ה גרים במרכז העיר ואומרים "איך אנחנו נגיע להר הצופים?

<עפרה אש: ניסע באוטובוס, האוטובוס כן עובר את וואדי ג'וז, לא עובר את ואדי ג'וז וכדומה.

<עפרה אש: לגבי הר הצופים עצמו, הקמנו וועדת בדיקה, קצין בודק, רועננו כל המהלכים וכדומה.

<עפרה אש: צריך לזכור, מי שנבדק ומי שעובר תהליך בדיקה יותר מעמיק, זה מי שמוגדר על ידי כל הסנסורים מבחוץ כדמות מאיימת.

<עפרה אש: גם היום, בתחנה המרכזית של ירושלים, לא בודקים תיקים.

<עפרה אש: הדברים השתנו.

<עפרה אש: תזכרו, פעם כשהיינו כולנו צעירים ונסענו הרבה באוטובוסים, עלינו על כל אוטובוס, בכל כניסה לתחנה מרכזית הייתה בדיקה.

<עפרה אש: אני לא אשת אבטחה, אני סומכת על אנשי האבטחה שנמצאים כאן, משהו בהתנהלות שונה.

<עפרה אש: זה בסדר גמור.

<עפרה אש: יכול להיות שהוא נכנס עם סכין וזה בסדר שנראה, אבל, מאחר והוא לא דמות שאותרה כמאיימת, יכול להיות שהוא נכנס עם סכין, יכול להיות שהוא נכנס עם מספריים - - -

עדי קול: אף אחד לא היה עוצר על מספריים?

עדי קול: שנייה, אני מבינה את המצב.

עדי קול: מבחינת

עדי קול: כם, השתנו הנהלים ולכן אני מבקשת לפנות למשטרה ולשאול אם לא צריך לשנות את הנהלים בשנית.

<יובל ראובן: אני אתחיל ואתייחס, לאחר מכן אחלק את הנושא לשניים.

<יובל ראובן: אני אדבר על האוניברסיטה ועל המעגלים הרחבים יותר.

<יובל ראובן: אנחנו צריכים להבין, שיש איזון בין צרכי אבטחה לבין המערכת האזרחית.

<יובל ראובן: הוא דיבר כאן על כמה כסף זה עולה, עכשיו את מבקשת עוד עמדות בידוק וכניסה.

<יובל ראובן: זה מעלה ומקפיץ את המחירים.

<יובל ראובן: צריך להבין, שלכל דבר יש השפעה על הכלכלה.

<יובל ראובן: אנחנו לא מסתכלים על זה, אתם צריכים לקחת את זה בחשבון שלא המשטרה ולא החבר'ה של האבטחה - - -

עדי קול: המשטרה צריכה להגיד מה צריך לעשות.

<יובל ראובן: אין בעיה.

<יובל ראובן: אני אמרתי את זה כדי - - -

עדי קול: אני יודעת שצריך בהמשך לקחת את זה בחשבון.

<יובל ראובן: אמרתי את זה כאמירת אגב.

עדי קול: השאלה היא, האם ההנחיות כרגע מספיקות?

<יובל ראובן: אמרתי שאנחנו צריכים לעשות את איזון בין צרכי האבטחה לבין האוכלוסייה האזרחית שנמצאת במקום.

<יובל ראובן: במקרה הזה הם הסטודנטים.

<יובל ראובן: הוא הראה לך תמונה אחת של אנשים שנכנסים לתוך האוניברסיטה.

<יובל ראובן: השאלה היא אם זה מה שאנחנו רוצים, אם זה האיזון בין צרכי האבטחה לבין מה שאנחנו רוצים להגיע אליו.

<יובל ראובן: זה השלב הראשון.

<יובל ראובן: השלב השני, אני רשמתי ודיבר על זה מנהל אגף ביטחון של האוניברסיטה, זה האיום המשני שאנחנו מייצרים לעצמנו.

<יובל ראובן: דיברו כאן על התחנה המרכזית, עד שהרכבת התחילה לפעול התחנה המרכזית קלטה כמה עשרות אנשים בשעה, יש לי את זה בצילומי וידאו.

<יובל ראובן: ברגע שהרכבת התחילה לפעול בבת-אחת מאות אנשים באים ועומדים בתור לכניסה לתחנה המרכזית.

<יובל ראובן: אני מזכיר לכולכם, אני לוקח אתכם כמה שנים אחורה, משם התחיל הפיגוע הראשון של הטרקטור ברחוב יפו, איפה שהייתה התחנה המרכזית הישנה.

<יובל ראובן: בעצם, אנחנו מייצרים כאן איום, לטעמי כמנחה בנושא אבטחה, זה איום הרבה יותר מוחשי, ממשי וקטלני מאשר ממישהו שיכנס עם סכין לתוך התחנה המרכזית.

<יובל ראובן: אגב, אפשר לקנות שם.

<יובל ראובן: להערכתי יש גם חנויות באוניברסיטה שאפשר לקנות סכין.

<יובל ראובן: אגב, אני לוקח אותך עוד אחורה - - -

עדי קול: אני בוגרת האוניברסיטה העברית, לא זכור לי שאפשר לקנות סכין.

<יובל ראובן: יש שם מסעדות, יש חנויות לכלי מטבח, אני קניתי שם.

<יובל ראובן: אני לוקח אתכם עוד אחורה לפיגוע שהיה בשנת 2002, את התיק זרקו ולא נכנסו דרך הבידוק.

<יובל ראובן: לא שאני אומר שטוב לזרוק במקום להתפוצץ, אני רק אומר שיש עוד דרכים.

עדי קול: דרכים תמיד אפשר למצוא.

עדי קול: אני מנסה לדעת האם אתה מרגיש שההנחיות מספיקות ואיזה סוג ביקורת כרגולטור - - -

<יובל ראובן: בהחלט.

<יובל ראובן: דבר נוסף, האבטחה מתבססת על מספר מעגלים.

<יובל ראובן: זה לא המעגל הזה של הבידוק שנכנסים הסטודנטים, יש הרבה.

<יובל ראובן: יש את עוטף ירושלים, יש את הניידות שמסיירות.

<יובל ראובן: אני מבין את תחושת הביטחון.

<יובל ראובן: תחושת הביטחון זה משהו מאוד מאוד סובייקטיבי.

<יובל ראובן: אחד ירגיש ביטחון גמור והשני ירגיש לגמרי בלי ביטחון.

<יובל ראובן: זה משהו סובייקטיבי שאני לא יכול להתווכח עליו.

<יובל ראובן: צריך להבין שיש הרבה מאוד מעגלים.

<יובל ראובן: חלקם הם מעגלים שרואים אותם.

<יובל ראובן: ביום-יום כל מי שעובר רואה מאבטח, רואה שוטר, את הגדר, את העוטף ואת המעברים.

<יובל ראובן: חלקם הם מעגלים סמויים שלא רואים אותם.

<יובל ראובן: יש הרבה מאוד טכנולוגיה, אגב גם האוניברסיטה השקיעה הרבה מאוד כספים לגידור כל סביב של האוניברסיטה עם גדר אינדוקטיבית ועם מצלמות נוספות.

<יובל ראובן: עושים עוד ועוד והלוואי שהיינו יכולים להגיע ל-100%.

<יובל ראובן: זה לא משהו שמתאפשר.

<יובל ראובן: לא צריך להיות כשל באבטחה.

<יובל ראובן: ההנחיות הן מספיק טובות ובטח שלא בדוגמה הזאת על מנת שכזה תרגיל לא יצליח למתרגלים.

<יובל ראובן: אני יכול לומר מיד כשדיברתי עם מנהל אגף ביטחון האוניברסיטה, מיד ביקשתי ממנו למנות.

<יובל ראובן: לפני שאמרתי 'למנות' הוא אמר לי כבר מיניתי את, הוא כבר עושה לנו את התחקיר של הנושא.

<יובל ראובן: כך שהדברים הם לא שעכשיו קרה אירוע ווואלה נמשיך הלאה.

<יובל ראובן: כל עוד לומדים, מפיקים את הלקחים וכל אחראי משמרת ועד אחרון המאבטחים יודע שקרה משהו.

<יובל ראובן: שימי לב, - - -

עדי קול: ביקשתי לדעת מהם הנהלים, אבל אמרתם שאתם לא רוצים לכתוב מכתב אלא להגיד מהם ההנחיות לגבי בדיקת כרטיס סטודנט, בדיקת תיקים.

<יובל ראובן: זה יכול להיות גם לפי סימנים מחשידים.

<יובל ראובן: אני אומר לך שאם היו יושבים כאן חברי כנסת נוספים ולא משנה מאיזה צד, אז היו מתרעמים למה דווקא הצד הזה נבדק.

<יובל ראובן: את מבינה - - -

עדי קול: שוב, אני רוצה לדעת האם אתם עושים תרגילים בעצמכם או שאתם מחכים.

עדי קול: מתי עשיתם כזה תרגיל?

<שמוליק דהן: רמי, קצין אבטחה של המרחב עשה לנו תרגיל, הוא הגיע עם רימון יד בתוך תיק.

<יובל ראובן: אני מגיע לעוד נושא, זה לא רק האוניברסיטה, יש עוד הרבה מתקנים בירושלים.

<יובל ראובן: אנחנו פרוסים גם באופן מחוזי, בכל מחוז ירושלים וגם בתחנות מרחבים.

<יובל ראובן: כך שבכל מקום יש לי אנשים בשטח שעושים את כל העבודה הזאת.

<יובל ראובן: שוב, לא רק באוניברסיטה, יש לנו הרבה מתקנים, תחנה מרכזית, סופרמרקטים, מעונות וגנים.

<יובל ראובן: אגב, קיבלתי המון טלפונים מאימהות בשבועות האחרונים, חשבתי שאני נראה כבר יותר טוב, אבל בסוף זה היה בשביל האבטחה.

<יובל ראובן: בנוגע לגבי שאר הדברים.

<יובל ראובן: סיימנו עם האוניברסיטה - - -

עדי קול: סיימנו עם הכניסה לאוניברסיטה.

עדי קול: עם השערים.

עדי קול: אחד הדברים ששמוליק אמר שצריכה להיות נוכחות משטרתית יותר אינטנסיבית.

<יובל ראובן: גם אנחנו במשטרה לא מנותקים ממה שקורה בחודשים האחרונים.

<יובל ראובן: אגב, בזמן "צוק איתן" או לפני כן, בזמן חטיפת שלושת הנערים שנרצחו, מי שמנחה ברמה הארצית זו חטיבת האבטחה.

<יובל ראובן: קיבלנו הקלטות, על איך אנחנו מתחילים לצמצם את האבטחה כי התקופה באמת הייתה שקטה.

<יובל ראובן: ברגע שהתחיל כל התהליך, כל המצב שאנחנו נמצאים בו בחודשים האחרונים, שוב התחלנו לפרוס יותר מערכי אבטחה ובידוק יותר מוקפד, במקומות אליהם נכנסים אזרחים.

<יובל ראובן: בשנה האחרונה, בכל הצד המזרחי של העיר, הוקם מרחב שלם שמטפל רק בכפרים ובעוד כמה שכונות שנמצאות בתפר.

<יובל ראובן: אני אקח אתכם בקו דמיוני, מעבר רחל, כביש דרך חברון, כביש 1, כולל האוניברסיטה, גבעה צרפתית – כל הצד המזרחי עד עוטף ירושלים.

<יובל ראובן: זה מרחב שלם עם מפקד מרחב, עם כל הקצאת המשאבים שנדרשים, חוקים, בלשים, ניידות וכל מה שצריך.

<יובל ראובן: מרחב שמתעסק רק באזור הזה.

<יובל ראובן: בנוסף, בחודשים האחרונים יש בכל יום נתון, מאות שוטרים שמתגברים את האזור הזה.

<יובל ראובן: הם עושים פעילות.

<יובל ראובן: את יודעת, הרי יש שני צדדים למטבע, אנחנו מקבלים מצד אחד 'למה המשטרה פועלת בצורה כזאת'.

<יובל ראובן: מצד שני 'למה אתם לא עושים יותר'.

<יובל ראובן: תמיד צריך לדעת לאזן.

עדי קול: התופעות שדיברו כאן הסטודנטים - - -

<יובל ראובן: אני מכיר את התופעות, הם מדברים אתך על דברים שאני מכיר אותם.

עדי קול: מהו המענה שאתה נותן להם?

<יובל ראובן: אמרתי.

<יובל ראובן: למשל סגרו את עיסאויה, סגרו אותה לגמרי וכל מי שיצא ונכנס הוא נכנס עם בידוק מוקפד.

<יובל ראובן: זה משהו קיצוני כי בסופו של דבר יש שם אזרחים וזו התנהלות אזרחית יומיומית.

<יובל ראובן: אני לא מדבר כאן על מאות אנשים, אני מדבר אולי על כמה נערים פרחחים שעושים את האירועים האלה.

<יובל ראובן: אני אומר שוב, אני מכיר את האירועים האלה, אלו לא אירועים שהם תלושים מהמציאות, הם מוכרים ומטופלים.

<תומר לסטי: קשה לי כשאתה אומר, שהאנשים שזורקים הם פרחחים.

<תומר לסטי: אני לא מקבל את האמירה הזאת, מי שזורק בקת"ב הוא לא פרחח.

<אלדד פוסטן: יש זריקת אבנים, צריך להגיד את המציאות.

<יובל ראובן: נכון, אתם רואים היום יותר שוטרים בגבעה הצרפתית, החל מתחנת הדלק של עיסאויה?

<אלדד פוסטן: רואים יותר.

<יובל ראובן: זה משהו שהוא בשלבים, בתהליכים.

<יובל ראובן: בסופו של דבר, אנחנו מדברים על איך תופסים את העבריין.

<יובל ראובן: אם בסופו של דבר הוא נתפס יש כתב אישום.

<יובל ראובן: את יודעת, יש את כל נושא ההרתעה.

<יובל ראובן: כשיש יותר נוכחות ויש יותר מעצרים והאווירה היא כזאת שבית המשפט הוא קצת יותר מחמיר בפסקי הדין שלו, אני מאמין שזה לאורך תקופה.

<יובל ראובן: אני לא חושב שזה ביום-יומיים זבנג וגמרנו.

<יובל ראובן: הלוואי שזה היה כך.

<יובל ראובן: אני מאמין שלאורך תקופה המצב יחזור לקדמותו.

<יובל ראובן: בסך הכול עדיין אנחנו, אני אומר פרחחים ואתה תגדיר אותם איך שאתה רוצה.

<יובל ראובן: אני אומר לכם שבסופו של דבר לא מדובר באלפי אנשים מתוך מאות האלפים.

<יובל ראובן: לא מדובר באלפים, מדובר בכמה עשרות שאולי מחוסר מסגרת מתאימה או בגלל מטעמים אחרים.

<יובל ראובן: שכל אחד יפרש איך שהוא רוצה כי אני לא רוצה באמירות להגדיר.

<יובל ראובן: אני מאמין שהתהליך הוא טוב, התהליך בסופו של דבר יביא את השקט שצריך.

<יובל ראובן: כפי שאני רואה היום, אני מאמין שנחזור לתקופה שלפני מרץ בערך, אז באמת היה שקט בירושלים כמה שנים אחורה.

עדי קול: אני פונה אליכם, אתם מרגישים שיש עלייה בנוכחות של השוטרים?

עדי קול: אתם ביקשתם להיפגש.

עדי קול: מה היא הבקשה שלכם?

<אלדד פוסטן: קרו כמה תהליכים.

<אלדד פוסטן: גם אנחנו כאגודת הסטודנטים מנסים לעשות כמה תהליכים שהם בוני אמון.

<אלדד פוסטן: לדוגמה, יש למשל 200 נשים מעיסאויה, אימהות וסבתות, שמגיעות כל שבוע ללמוד עברית באוניברסיטה.

<אלדד פוסטן: אנחנו מאמינים שזה ישפיע על הילדים, אנחנו מאמינים שזה ישפיע על המשפחות.

<אלדד פוסטן: זה באמת פרויקט הדגל שלנו, בגלל הסיטואציה ולא מנותק ממנה.

<אלדד פוסטן: אני כן רוצה לומר, בשנה שעברה היה צריך להפעיל הרבה מאוד לחצים כדי שהעירייה והמשטרה יוסיפו ניידת שנמצאת בכל הר הצופים.

<אלדד פוסטן: אחרי זה היא הוחלפה בניידת של שיטור משולב.

<אלדד פוסטן: הותקנו שתי מצלמות בשנה שעברה, אחת על מעונות אידלסון ואחת על - - -

<יובל ראובן: סליחה, את הנקודה מיקדנו ליד אידלסון.

<יובל ראובן: נקודת המשטרה נמצאת שם בגבעה הצרפתית, בתוך שטח המעונות.

עדי קול: אתם רואים שיפור?

עדי קול: מה עדיין חסר?

< אלדד פוסטן: ברור שאם יש שוטר בכל פינת רחוב האנשים היו מרגישים הרבה יותר בטוח.

< אלדד פוסטן: אין לזה גבול.

עדי קול: כן, אבל זה לא ריאלי.

<אלדד פוסטן: בסוף, את יודעת שיש אורך חיים סטודנטיאלי, תוך שלוש שנים הסטודנטים מתחליפים בכל האוניברסיטה ובמיוחד בהר הצופים ששם הלימודים קצרים.

<אלדד פוסטן: אם עכשיו לאורך שנים תהייה תחושת ביטחון, שרואים משטרה, הנוכחות והנראות כאן מאוד משמעותיות, לא משנה שעושים כל מיני פעולות ודברים סודיים.

<אלדד פוסטן: הנראות היא משמעותית כי היא משנה תודעה, היא משנה תחושת ביטחון, בניגוד לביטחון.

<אלדד פוסטן: אם עכשיו שנה אחר שנה יראו באמת שיש שינוי משמעותי ותימשך הפעילות והשיפור ימשיך להשתפר בנקודות, אני מאמין שלאורך שנים התחושה תשתפר.

<אלדד פוסטן: היום אנחנו ניזונים ממה שהיה לפני שלוש שנים.

<אלדד פוסטן: זה שיש עכשיו יותר שוטרים לא משנה את התודעה מלפני שנתיים של אנשים שהצטרפו לאוניברסיטה.

עדי קול: בבקשה, נציג העירייה.

עדי קול: נשמע ממך על התחושה שהם דיברו עליה, הם לא דיברו רק על הר הצופים, הם דיברו גם על הדרך אל.

<משה דרעי: בוקר טוב, אני מאגף חירום וביטחון בעיריית ירושלים.

<משה דרעי: כדאי לעשות את ההפרדה מה קורה בתוך הקמפוס, הכניסה לקמפוס, בחלק הזה לעיריית ירושלים בעצם אין לה חלק ולכן אני לא תייחס לחלק הזה של הדיון.

<משה דרעי: נושא של תחושת הביטחון, גם פה נציין שמי שאחראי על הביטחון היא משטרת ישראל.

<משה דרעי: אבל עיריית ירושלים לא נעדרת מאותן פגישות או מהבנה של חשיבות תחושת הביטחון לתושבי ירושלים ולסטודנטים שחלקם שמצאים כאן רק שלוש שנים, אנחנו מקווים שהם יישארו בירושלים בהמשך.

<משה דרעי: בשנתיים האחרונות קיימנו מספר פגישות גם הסטודנטים גם עם תושבים מהגבעה הצרפתית כדי להבין מה גורם לחוסר תחושת הביטחון.

<משה דרעי: בעצם מה שעלה כאן אנחנו מכירים.

<משה דרעי: מספר פעולות שעשינו במהלך השנה וחצי האחרונות, בעקבות התלונות.

<משה דרעי: ראשית, התקנו בשיתוף עם האוניברסיטה העברית, מספר מצלמות בשכונת הגבעה הצרפתית, בצירים המובילים מהמעונות לאוניברסיטה ובנקודות שהסטודנטים הצביעו כנקודות בעייתיות.

<משה דרעי: הפעלנו ניידת עירונית, מתוך כוונה לצמצם את זמן התגובה של הניידות לקריאות כמו הערות מיניות או הטרדות.

<משה דרעי: אגב, לא היו בתקופה הזאת כל כך הרבה תלונות או הטרדות שהגיעו לטיפול משטרתי כי בהרבה מקרים זו אמירה או משהו שהוא מאוד מטריד.

<משה דרעי: אין לי ספק זה מטריד, אבל זה היה ברמה הזאת.

<משה דרעי: מאוד קשה להתמודד עם כזה דבר וגם עם מצלמות כשמישהו עובר עם רכב וזורק מילה לסטודנט או סטודנטית, קשה מאוד לראות את זה במצלמות.

<משה דרעי: כדי לצמצם את זמן התגובה, אם סטודנט או סטודנטית ירימו טלפון ויגידו 'מטרידים אותי, מפריעים לי', תהייה לנו ניידת שתגיב בזמן קצר.

<משה דרעי: זו ניידת שמומנה על ידי העירייה.

<משה דרעי: בניידת ישב מאבטח עירוני ועוד שוטר.

<משה דרעי: הם יסתובבו רק באזור הגבעה הצרפתית וסביב האוניברסיטה.

<משה דרעי: בשנה וחצי האחרונות, אנחנו מקיימים פורום משותף של האוניברסיטה, משטרה, בית החולים הדסה הר הצופים ואנחנו כעירייה.

<משה דרעי: ניסנו לאגם משאבים של כולנו כדי ליצור תחושה יותר טובה.

<משה דרעי: לצורך דוגמה, לנו יש ניידת מוסדות חינוך שמסיירת, היא נותנת מענה לאו דווקא למוסדות חינוך.

<משה דרעי: היא מסתובבת בציר צ'רצ'יל ששם יש בעיות.

<משה דרעי: בית החולים מטפל בכל מה שקורה בתוך שטח בית החולים, פעם בשעה המאבטחים שלו יוצאים גם הם לסיור על ציר צ'רצ'יל וכנ"ל האוניברסיטה.

<משה דרעי: ניידת שלהם לא מסיירת רק בקמפוס אלא יוצאת ועושה סיור נוסף כדי להגביר את תחושת הביטחון.

<משה דרעי: זה פורום שמתכנס פעם בחודש ויוצאים ממנו סיכומים.

<משה דרעי: לא מעט פעילות מבורכת יוצאת מהמפגשים האלה.

<משה דרעי: כמו שנאמר קודם, שמנו ניידת שיטור עירונית שהחלפנו אותה בזמן האחרון בניידת שיטור משולב עם פקח עירוני ושוטר שמסתובבים כל הזמן בשכונה.

<משה דרעי: מאז האירועים האחרונים, תגברנו ניידת מוסדות חינוך נוספת שמסתובבת בשכונה.

<משה דרעי: הייתה לנו אחת - - -

עדי קול: אני מניחה שהיא מסתובבת בשעות הבוקר.

<משה דרעי: נכון.

<משה דרעי: ניידת מוסדות חינוך באופן עקרוני, גם שם זה במימון משטרת ישראל.

<משה דרעי: אנחנו סוג של קבלן ביצוע.

<משה דרעי: כל אבטחת מוסדות החינוך היא באחריות המשטרה, אנחנו קבלן ביצוע.

<משה דרעי: אבל קיבלנו ניידת שמסתובבת גם בגבעה הצרפתית, רמת אשכול וקצת בשכונת סנהדריה.

<משה דרעי: בשבועיים האחרונים, הוספנו ניידת על חשבון העירייה.

<משה דרעי: הרחבנו את שעות הפעילות מהשעות 07:00 עד 14:00 ל-07:00 עד 17:00 כדי לתת מענה גם לפעילויות נוער וכמובן לכל מה שקשור ללימודים.

<משה דרעי: הוספנו שעות אבטחה במוסדות הלימוד באזור, גם זה תורם לתחושת הביטחון ובטח להורים שיש להם ילדים בבתי הספר וגני הילדים.

<משה דרעי: הגברנו כאמור את שעות האבטחה של מה שהסתיים בשעה 14:30 בכל יום, היום זה מתמשך עד לסוף יום הלימודים.

<משה דרעי: בתוקפה האחרונה, הוספנו כ-4 ניידות סיור עירוניות.

<משה דרעי: כרגע יושבים בתוכן פקחים עירוניים.

<משה דרעי: כשבועיים העירייה לא עושה כמעט אכיפה של פיקוח עירוני ופיקוח עירייה.

<משה דרעי: לא לעשות במידע הזה שימוש כי יש מקומות שכן אוכפים.

<משה דרעי: חלק גדול מפקחי העירייה ופקחים העירוניים מסתובבים באמצעות ניידות 24 שעות.

<משה דרעי: באותם מקומות שיש לנו קצת פער של כוח אדם במוסדות עירוניים הצבנו פקח או פקח חנייה כדי להגביר את תחושת הביטחון.

<משה דרעי: דובר כאן על מענה משטרתי שניתן כעת לכל אזור מזרח ירושלים.

<משה דרעי: יש תגבור של קרוב של 1,000 שוטרים שמטפלים באזור עיסאויה וכל מזרח ירושלים.

<משה דרעי: הקמנו 4 בלוני תצפית בשכונות הבעייתיות, בין אם זה בג'בל מוכבר, גם במעלה הזיתים.

<משה דרעי: מיד אסביר על בלון תצפית.

<משה דרעי: בלון נוסף הקמנו בבית הספר ג'נוגלי, ליד תחנת מנטה, שמשקיף בעצם על מה שקורה בתוך השכונות הערביות.

<משה דרעי: זה בלון גובה של 150 מטר עם מצלמה שמתצפתת כל הזמן.

<משה דרעי: מצלמה שיכולה לצפות בהתארגנויות של הפרות סדר.

<משה דרעי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם המשטרה.

<משה דרעי: זה עוד משהו שבוודאי צריך להגביר את תחושת הביטחון.

<משה דרעי: באמצעים האלה אנחנו יכולים לראות לא מעט דברים.

<משה דרעי: הרבה פעילויות יזומות של המשטרה מסתייעות בבלונים האלה.

<משה דרעי: אלו בלונים שנמצאים קרוב לחודשיים במימון עירוני.

עדי קול: האמת, שכדי לשנות את תחושת הביטחון צריך לדעת שזה קיים.

עדי קול: העובדה - - -

<קריאה: אני לא בטוח שמי שעובר עכשיו, לא רואה את הבלון.

<משה דרעי: זה בלון שנמצא מעל 150 מטר מעל השכונה.

<משה דרעי: כמובן שככל שמזג האוויר מאפשר, יש לנו את מגבלת מזג האוויר בעניין הזה, זו המגבלה הכי גדולה שלו, ככל שמזג האוויר מאפשר, מבחינתנו זה 24 שעות באוויר.

<משה דרעי: יש תצפיתנים שיושבים למטה.

<משה דרעי: ישנם נציגי משטרה שיושבים שם.

<משה דרעי: התמונות - - -

עדי קול: יש אחד כזה בהר הצופים?

<משה דרעי: כרגע, יש אחד כזה ליד תחנת מנטה בכניסה לעיסאויה.

<משה דרעי: אנחנו רוצים לראות זה את השכונה ,את צוקי עיסאויה שמשם זורקים לעיתים אבנים על אוטובוסים.

<משה דרעי: גם שם המשטרה נותנת מענה מצוין.

<משה דרעי: ציינו קודם יובל וגם שמוליק שיש בשנה האחרונה הפחתה משמעותית של אירועים בתוך הגבעה הצרפתית.

<משה דרעי: אפשר להגיד תחושת ביטחון, אבל כמו שאמר יובל זה סובייקטיבי.

<משה דרעי: יהיה קשה לתת תחושת ביטחון של 100% לכולם.

<משה דרעי: עדיין אנחנו נמצאים במדינה מאוד מאוד מורכבת וצריך לזכור שהעיר ירושלים מוקפת בשכונות ערביות ושהחיכוך בין יהודים וערבים הוא גדול.

<משה דרעי: אני בא עכשיו מוועדה אחרת שמדברת על התחבורה הציבורית, משהו הפוך.

<משה דרעי: על תחושת הביטחון של הנהגים הערביים שמפורת.

<משה דרעי: החיכוך והמרקם הזה הוא מאוד מאוד עדין וצריך לקחת אותו בחשבון.

<משה דרעי: מלבד כל האמצעים האלה יש כוונה, לא כוונה כי כבר הוחלט בכנסת, על החמרת הענישה כלפי זורקים אבנים - - -

עדי קול: הדיון על הצעת החוק אמור להיות מחר.

עדי קול: קבעו דיון על הצעת החוק הזה.

<משה דרעי: אין לנו ספק, שגם הטיפול במסיתים וגם החמרת הענישה כלפי מי שנתפס, כמו שציין יובל הם לרוב נערים, היום החוק יודע לטפל גם בנערים ולא רק בבגירים.

<משה דרעי: אני חושב שכל המכלול הזה, אני מקווה שהוא קודם כל ישפר את הביטחון בירושלים ובוודאי את תחושת הביטחון של התושבים.

עדי קול: אתה נציג חברת האבטחה.

עדי קול: אני מבקשת לדעת אם אתם התמודדתם עם המקרה הזה.

עדי קול: האם נעשה תהליך שימוע או בירור בעקבות הפרסום הזה?

<נועם ודעי: אני נציג של חברת T

עדי קול: אבל כאן סיכמנו כבר, שהיה מקרה חריג.

עדי קול: מקרה שלא היה אמור לקרות, צפצף המגנומטר, היה צריך לבדוק את התיק הזה.

עדי קול: השאלה, מה נעשה?

<נועם ודעי: נאמר גם על ידי שמוליק וגם על ידי יובל, מעגלי האבטחה לא מתחילים ונגמרים באותו בידוק של תיק וזה לא חזות הכול.

<נועם ודעי: אנחנו לא מקלים בזה ראש.

<נועם ודעי: עצם העובדה שהמקרה הזה קרה – זו תקלה, אבל זה לא אומר שכל מערך האבטחה בנושא הזה - - -

עדי קול: זו תקלה, שאלתי איך אתם התמודדתם עם התקלה הזאת?

<נועם ודעי: כמו ששמוליק אמר, התחקיר שנעשה והבדיקה שנעשתה לא נעשו במנותק מאתנו.

<נועם ודעי: לחלוטין זה נעשה יחד אתנו.

<נועם ודעי: העובדים שלנו הם אלה שקיבלו את אותו תחקיר, קיבלנו את אותן הנחיות, עשו ריענון של אותם נהלים.

<נועם ודעי: כל הנושא הזה הובא לידיעת כל המאבטחים.

<נועם ודעי: אני יכול לומר שזה גם נושא שעבר.

<נועם ודעי: היום אנחנו מעסיקים קרוב ל- 7,500 מאבטחים ברחבי הארץ, אני יכול לומר לך שהנושא הזה והמקרה הזה זה לא משהו שנשאר באוניברסיטה העברית כמקרה יחידתי וזהו.

<נועם ודעי: זה מקרה שעבר אצלנו לכלל החברה, נעשו על זה דיונים והוסקו המסקנות לגבי הבידוק בכלל הפרויקטים שלנו ברחבי הארץ.

<נועם ודעי: כל מנהלי הסניפים וקציני הביטחון השונים שנמצאים בקניונים ובכל מקום אחר קיבלו את אותו מקרה עם מה שקרה.

<נועם ודעי: שוב, כל הנושא הזה נעשה בשיתוף פעולה מלא.

<נועם ודעי: אנחנו מפיקים את הלקחים ולומדים משם הלאה.

עדי קול: אני מאוד שמחה לשמוע.

<עידו גרינבלום: אני שמח שנציג העירייה חזר.

<עידו גרינבלום: אחת, כנציגי הסטודנטים, אנחנו כאן כדי לייצג את הסטודנטים ומצד שני אני לא מנותק.

<עידו גרינבלום: אני מכיר גם את שיקולי המערכת ולכן אני יכול לומר שישבתי עם אגף ביטחון.

<עידו גרינבלום: אנחנו מודעים למורכבות ואנחנו יודעים שזה תמיד דיסוננס בין לייצר כמה שיותר ביטחון לבין לאפשר קיום חיים תקינים.

<עידו גרינבלום: האינטרס הישיר שלי כמייצג ציבור סטודנטים הוא שאורח החיים התקין ישמר.

<עידו גרינבלום: בעיה ביטחונית יכולה להתגלגל למקום בו אתה לא יכול לקיים אירועי תרבות או שאתה לא יכול לקיים מסיבה במעונות.

<עידו גרינבלום: זה יכול ללכת גם על הציר הזה.

<עידו גרינבלום: לדעתי, ברמה הפרקטית שהיא מאוד רלוונטית וזה מה שנציג העירייה אמר, בעיקר בציר של ייצרת תחושת ביטחון היא ההנגשה של דרכי הפנייה.

<עידו גרינבלום: סטודנט במעונות שיש לו איזו בעיה על הציר והוא רוצה לפנות לרכב הפיקוח העירוני או לרכב הסיור המשטרתי או למחלקת הביטחון של האוניברסיטה - - -

<שלומית אבינח: זה 106 או 100?

<קריאה: פרסמנו מודעות.

<עידו גרינבלום: אני עדיין בתחושה שלי לא מרגיש שהסטודנטים יודעים עד הסוף איך ולמי הם פונים.

<עידו גרינבלום: אני כן חושב שיש מקום לנגיש לפחות את המידע הזה.

<עידו גרינבלום: סטודנט חייב להרגיש.

<עידו גרינבלום: גם סטודנטים מבינים שמדינת ישראל היא מדינה מורכבת והסביבה של הר הצופים מורכבת.

<עידו גרינבלום: מה שכן ייצור את תחושת הביטחון היא הידיעה שיש להם תמיד מענה לכל בעיה.

עדי קול: לכן שאלתי את השאלה, מה יודעים אני חושבת שיש להעביר לכלל ציבור הסטודנטים מסר שאומר 'הגברנו את האבטחה, יש היום ניידות כאלה וכאלה, זה מספר הטלפון אליו אתם יכולים לפנות'.

עדי קול: אני אשמח - - -

<יובל ראובן: למה?

<יובל ראובן: מתקשרים ל- 100.

<יובל ראובן: כבר בגן לימדו אותנו 100, 101, 102.

עדי קול: אני אומרת את זה כאזרחית ולא כחברת כנסת.

עדי קול: אני לא בטוחה, שאנשים נוטים להתקשר 100 בכזאת מהירות.

עדי קול: יש תחושה - - -

<שלומית אבינח: כשהתקשרתי ל- 100, לדווח על עומס או משהו לשאול - - -

<יובל ראובן: מה את רוצה שהם יעשו עם עומס?

<שלומית אבינח: לא, לדעת.

<שלומית אבינח: בכמה פעמים שנתקלתי לקח הרבה זמן.

<יובל ראובן: אם יש אירוע ומתקשרים, אני מבטיח לך שתוך כמה דקות עד 15 דקות הניידת מגיעה.

עדי קול: רבע שעה.

עדי קול: עשיתם, תגברתם, מה אתם יכולים לעשות כדי לנגיש את המידע לסטודנטים?

<עפרה אש: קודם כל, אני מבקשת להתייחס למה שעידו אמר, אבל אומר משפט אחד קודם בנוגע למה שהאוניברסיטה עושה למען תחושת הסטודנטים על חשבונה הכלכלי.

<עפרה אש: כל יום משעה 17:00 עד 20:00-20:30, יש שאטל קבוע שנוסע מהקמפוס בהר הצופים, הוא עולה דרך המעונות, הוא שואל במעונות הגבעה הצרפתית אם יש מישהו שצריך לרכבת הקלה, הוא לוקח אותו עד לרכבת הקלה וחוזר.

<עפרה אש: הלוך חזור שלוש וחצי שעות הלוך חזור כל יום.

<עפרה אש: כלומר, זה לציבור הסטודנטים.

<עפרה אש: הסטודנטים קיבלו על כך הודעה.

<עפרה אש: אתם זוכרים, שבשנה שעברה ניסינו להפעיל אפליקציה, שהיה וקרה משהו על הציר, סטודנט יכול אוטומטית מיד להתקשר.

<עפרה אש: זה מגיע מיד למוקד הביטחון, זה מגיע למוקד המשטרה.

<עפרה אש: לצערנו זה לא נחל הצלחה.

<עפרה אש: רק כ-100 סטודנטים הורידנו את האפליקציה הזאת.

<עפרה אש: בנוסף, כל בוקר יש הסעות של סטודנטים מהקמפוס בהר הצופים לכיוון עין כרם.

<עפרה אש: יש שאטל קבוע לאורך כל היום שהולך מגבעת רם, קמפוס ספרא, להר הצופים.

<עפרה אש: כלומר, אנחנו מנסים לעזור גם בצירי התנועה כי אנחנו יודעים שאנשים יותר חוששים.

<עפרה אש: בתחילת השנה כל הסטודנטים החדשים והוותיקים קיבלו הודעות במסגרת כל ההודעות שהדיקנט מפיץ גם מבחינת הביטחון.

<עפרה אש: אנחנו אגף השיווק חילקנו לכל הסטודנטים כרטיס ביקור כולל את הטלפון של הביטחון.

<עפרה אש: השבוע יחד עם הנהלת האוניברסיטה החלטנו שמוליק ואני שמחר בביקור מפקד המחוז, היה ונחליט על עוד כמה דברים, אנחנו נוציא הודעה מסודרת נוספת לכל הסטודנטים עם ההוראות הישנות שכבר הודענו ועם הדברים החדשים שיעלו.

עדי קול: אני אשמח מאוד.

עדי קול: אני חושבת שזה פתרון מתאים.

עדי קול: שמחתם אותי עם התשובה.

<תומר לסטי: משהו חיובי.

<תומר לסטי: יש בעיה בין שער כניסה לבצלאל לחניון שהוא קרוב לעיסאויה.

<תומר לסטי: בעצם הביטחון אישרו לכל הסטודנטים באופן מידי אחרי השעה 17:00 להיכנס לתוך הקמפוס בלי לעבור באותו מקטע.

<תומר לסטי: תודה רבה על המענה שעזר לכל הסטודנטים.

<שמוליק דהן: תומר, אנחנו נמצאים כאן כדי לשרת את הסטודנטים, לא למשהו אחר.

עדי קול: אני שמחה לשמוע.

עדי קול: אני גם שמחה לשמוע על הנכונות שלכם להפיץ את המידע.

עדי קול: אני מקווה שמקרים כמו המקרה שעלה כאן לא יישנו.

עדי קול: שוב, גם הוועדה לפניות הציבור תמיד כתובת לסטודנטים ולאוניברסיטה.

עדי קול: אם צריך, אנחנו נשמח לסייע.

עדי קול: תודה רבה, הישיבה נעולה.