ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 19, פרוטוקול מספר 330, 2014-11-19 09:30

חיים כץ: בוקר טוב.

חיים כץ: היום יום רביעי בשבוע, כ"ו בחשוון תשע"ה, 19 בנובמבר 2014.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנושא, במסגרת ציון יום האבק בצמצום העוני בכנסת: קיבעת רף מקסימאלי למספר משפחות לטיפולה של עובדת סוציאלית והגדלת תקני העובדות הסוציאליות בהתאם להמלצתה של ועדת אלאלוף.

חיים כץ: קודם כל אני מברך את ועדת אלאלוף ואני מצטער שמסקנותיה לא יושמו ואנחנו לא רואים את זה בתקציב, אבל אני חושב שהרעה החולה של מדינת ישראל, הרעה החולה - ואחר כך העובדים הסוציאליים ידברו ויגידו כמה זה קשה ואני זוכר את השביתות שלהם – זה מבנה השכר במשק.

חיים כץ: לא יכול להיות שבן אדם שיוצא לעבודה – 700,000 איש לא מגיעים לשכר מינימום.

חיים כץ: הם לא מגיעים.

חיים כץ: הם מתחת לסף המס.

חיים כץ: אנשים עובדים.

חיים כץ: אני לא מדבר על מקבלי קצבאות.

חיים כץ: ביום ראשון הזה תעלה הצעת חוק שלי לוועדת השרים ואני יודע שהיא לא תתקבל.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: מה אומרת הצעת החוק?

חיים כץ: לבטל תוספת השלמה.

חיים כץ: ומה זה תוספת השלמה?

חיים כץ: במשק הישראלי יש שכר מינימום – 4,300 שקלים.

חיים כץ: ואני לא מבין איך אתם לא עשיתם את זה בוועדה.

חיים כץ: ובן אדם בא וקובעים אתה תהיה עני כל החיים שלך.

חיים כץ: ולמה תהיה עני כל החיים שלך?

חיים כץ: למה בפועל אתה לא מקבל 4,300 שקלים משכורות.

חיים כץ: בתלוש תקבל 4,300 שקלים, אבל השכר שלך הוא 3,600 שקלים, או 3,500 שקלים, או 3,800 שקלים.

חיים כץ: ועל ה-3,800 שקלים מוסיפים 500 שקלים תוספת השלמת הכנסה.

חיים כץ: ועם השנים יש הסכם במגזר הציבורי אז מעלים את זה ב-100 שקלים, אז מורידים את תוספת השלמת ההכנסה.

חיים כץ: ואתה כל הזמן נשאר עני.

חיים כץ: תוספת השלמת ההכנסה וזה שאין שכר מינימום – קובע שבמדינת ישראל מי שנכנס לשכר מינימום לא ייצא ממנו לפחות 10-15 שנים.

חיים כץ: זאת אומרת הוא נולד להיות לעני.

חיים כץ: אז זה הדור העכשווי.

חיים כץ: בנוסף, במדינה שלנו כל אלה שהתחילו לעבוד אחרי ינואר 1995 יהיו עניים.

חיים כץ: דור של נזקקים.

חיים כץ: אין להם יותר חיסכון פנסיוני.

חיים כץ: הם חוסכים 20% מהשכר שלהם, הם והמעביד.

חיים כץ: על 40 שנה הם משלמים 8 שנות עבודה ואף אחד לא מבטיח להם כלום.

חיים כץ: הם לא יודעים ממה הם התבקשו.

חיים כץ: אז זה נחמד שקמה ועדה ואמרה נעשה מס הכנסה שלילי, נעלה אותו, נעשה זה, נעשה זה.

חיים כץ: קודם כל היא הייתה צריכה להגיד – אני מבטלת את תוספת השלמת ההכנסה.

חיים כץ: שכר מינימום – זה השכר המשולם – 4,300 שקלים זה שכר המינימום.

חיים כץ: שיהיה למישהו עתיד או תקווה לצאת משם.

חיים כץ: תוספת השלמת ההכנסה מקבעת את האנשים.

חיים כץ: אומרת – אתם תהיו עניים.

חיים כץ: ניתן לכם עוד סנדוויץ', פחות סנדוויץ', נוריד את העובדות הסוציאליות מ-1,000 ל-950.

חיים כץ: זה פחות חשוב.

חיים כץ: אני חושב שהוועדה הייתה צריכה לתת תקווה להוציא את האנשים מהעוני.

חיים כץ: אני לא חושב שהיא נתנה את זה.

חיים כץ: עוד מס הכנסה שלילי שלא נכנס לתקציב.

חיים כץ: היא הייתה צריכה להתעסק בעתיד של הילדים והנכדים של כולנו.

חיים כץ: כל מי שנכנס למעגל העבודה אחרי ינואר 1995 צפוי להיות נזקק.

חיים כץ: הוא לא יוכל לתת לילדים שלו.

חיים כץ: הוא לא יוכל לתת לנכדים שלו.

חיים כץ: הוא יהיה נזקק.

חיים כץ: יש לנו הזדמנות היסטורית לבוא ולקבוע נורמות חיים במדינת ישראל וחבל שלא עשינו את זה ואני יודע שהדיון הוא בכמה משפחות תתעסקנה העובדות הסוציאליות; אבל אני יודע שאם היינו נותנים לאנשים תקווה והיינו מוציאים אותם מקו העוני, אז כפועל יוצא מספר המשפחות שהעובדת הסוציאלית הייתה מטפלת – היה יורד, למה היו פחות עניים.

חיים כץ: אבל מה לעשות?

חיים כץ: אנחנו מסתכלים בקטן וחושבים בקטן ולצערי החטאנו את המטרה.

חיים כץ: לא שאני מזלזל, אבל אם נוריד את מספר המשפחות שעובדת סוציאלית מטפלת, וכמה זה היום?

<צפרא דואק: בערך 260 משפחות.

חיים כץ: 260 משפחות, נוריד את זה ל-210.

חיים כץ: אם נוריד את זה ל-210 זה ייתן לנו פתרון?

חיים כץ: אבל אם היינו מוציאים ממעגל העוני ואם במקום 700,000 אנשים, משפחות שמרוויחות פחות מסף המס היינו יורדים ל-200,000 משפחות והיינו מעלים 500,000 משפחות מעל לשכר הזה?

חיים כץ: אני חושב שבן אדם קם בבוקר הולך לעבודה צריך להתפרנס.

חיים כץ: צריך לחיות מהעבודה שלו.

חיים כץ: זה מה שאני חושב.

חיים כץ: אז באופן דרמטי היית רואה שינוי גדול מאד בכמות המשפחות שנכנסות תחת המעגל הזה של עזרה או צורך בעזרה סוציאלית.

חיים כץ: אדוני, מר אלאלוף, תגיד בבקשה את מה שיש לך להגיד ואני אשמח גם אם תתייחס למה שאמרתי.

חיים כץ: אני יודע שזה לא בנושא הראשי של העניין, אבל אם תתייחס, אני אשמח.

אלי אלאלוף: אז אני אתייחס מיד ואני אגיד שאני מסכים איתך.

חיים כץ: נו, אז מה עשינו?

חיים כץ: אם אתה מסכים איתי, אתה עמדת בראש ועדה שהייתה צריכה לפתור חלק מתחלואי העוני של מדינת ישראל.

אלי אלאלוף: כן, אבל אחד מהם זה מה שציינת ולא הספקנו לעשות את זה כמו שרצית, שהיית רוצה וכמו שחברי הוועדה היו רוצים.

אלי אלאלוף: הוועדה התחילה בעבודה, ואני חייב להגיד כמעט בלי ציפיות.

אלי אלאלוף: מי שלקח אחריות ציבורית ופוליטית לזה שר הרווחה, שלקח את הסיכון הזה ובפעם הראשונה במדינה הוקמה ועדה להילחם בעוני.

אלי אלאלוף: לא להתפשר עם העוני.

אלי אלאלוף: לא לחפש פתרונות חלקיים.

אלי אלאלוף: ההתמודדות עם העוני - זה נכון לחלק מהאוכלוסייה - זה תעסוקה ותעסוקה עם שכר הולם, אבל יש עוד הרבה הרבה מרכיבים שמדרדרים לעוני.

אלי אלאלוף: אחד מהם, שאני חייב להגיד שגיליתי הרבה מאד, בשבילי זה חידושים מאד גדולים, זה נושא הדיור.

אלי אלאלוף: הדיור היום מדרדר לעוני הרבה יותר מתעסוקה או תעסוקה חלקית.

אלי אלאלוף: כשמשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני או אפילו מעל לקו העוני וההוצאה שלהן על דיור מתקרבת ל-80%, אז אתה יכול לראות שהעוני מיד תופח בקרב האוכלוסיות שהדיור הוא לא מרכיב מטופל אצלן ומוזנח מזה עשרות שנים, וודאי 20 שנה, בצורה שיטתית כמעט הייתי אומר והזניח את האוכלוסיות האלה, אוכלוסיות שנמצאות מתחת לקו העוני.

אלי אלאלוף: ואין פתרונות.

אלי אלאלוף: והפתרונות הם יקרים מאד.

אלי אלאלוף: והפתרונות המוצעים גם בתקופה הנוכחית ואני לא רוצה להתייחס למספר זה או אחר, אף אחד לא התייחס בצורה רצינית היום לנושא הדיור.

אלי אלאלוף: דבר שני מאד חשוב, שהמשפחות שלא עובדות ושהמדינה אמורה להשלים את היכולת הכלכלית שלהן באמצעות הבטחת הכנסה - - -

חיים כץ: קודם כל בוא נטפל במשפחות העובדות.

אלי אלאלוף: אמרתי, אני הסכמתי איתך.

חיים כץ: הלא עובדות זה אופרה אחת.

חיים כץ: העובדות, העובדות, אלה שקמות לעבודה.

אלי אלאלוף: אבל המשפחות שלא עובדות, אלה שלא יכולות לעבוד והמרכיב המרכזי לקבלת האישור שלהן להבטחת הכנסה מותנה במרכיב שאתה מכיר אותו, בתהליך שאתה מכיר מצוין אפילו – שהוא מבחן תעסוקה – לא מאפשר לחלק לא קטן ממספר המשפחות, שלא יכולות לעבוד, להיות במצב הזה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה המשפחות האלה שנמצאות בסל של שלוש האוכלוסיות המאד מאד בסיכון, שרק המדינה יכולה לפתור להן את הבעיה: אחת זה הקשישים, השנייה זה הילדים והשלישית זה אלה שאינם יכולים לעבוד.

אלי אלאלוף: הקשישים לא יכולים לפתור לעצמם את הצרות שיש עליהם, והילדים לא מטופלים.

אלי אלאלוף: לא כל יום נכנסים לבתי ספר, לגני ילדים.

אלי אלאלוף: מעל ל-700,000 ילדים עניים ולמערכת החינוך אין היום את הכלים להתמודד איתם.

אלי אלאלוף: אז יש מהלכים מסוימים ולכן המלצנו עליהם, והנושא שהעלית, שהוא מאד מרכזי, שהוא אפילו מוסרי, שאנשים הולכים לעבוד ולפעמים זוג עובדים עם שלושה ילדים, כמעט אוטומטית אם הם בשכר מינימום, זה בדיוק מה שקורה להם, זה מה שאמרת, ואתה מכיר את הנושא יותר מכל אחד מאיתנו.

אלי אלאלוף: אבל לבוא להגיד היום – הוועדה לא הרגישה את העוצמה הזאת, את היכולת הזאת, ואני אומר את זה בשיא הכנות, שלא היו ציפיות מעל ומעבר לזה, והייתה לנו - - -

חיים כץ: תשמע, אלי, עשיתם עבודה גדולה.

חיים כץ: איך אתה מרגיש שעשיתם עבודה, עמדתם ברמזור, היה אור אדום ולחצתם על הגז, שרפתם הרבה דלק ובשורה התחתונה אין תוצאות?

אלי אלאלוף: לא, זה לא נכון, כי הוועדה הזאת קודם כל שמעמדה הוא ועדה ציבורית - - -

<קריאה: למה - - -

חיים כץ: סליחה גברת, בוועדה הזאת מי שרוצה לדבר מרים את היד, מקבל רשות דיבור.

חיים כץ: האחרים לא מדברים.

אלי אלאלוף: בוועדה הזאת, שהייתה ועדה ציבורית, ש-35 אנשי ציבור, אנשי אקדמיה, אנשי מקצוע ממש השקיעו מזמנם, על חשבונם, יחד ובעזרת אנשי הממשל, המשרדים הממשלתיים הרלבנטיים עשתה עבודה אדירה וחברי הוועדה אפילו הביעו נכונות להמשיך ולעבוד, להתנדב, לעשות מעקב.

אלי אלאלוף: המהלך, אנחנו יודעים, כדי להשוות את התנאים של המדינה שלנו ל-OECD, שכולם מתלהבים להשוות אותנו ל-OECD – המדינה צריכה להוסיף כלים.

אלי אלאלוף: עד 60 מיליארד שקלים לשנה בתחומים של רווחה, מחוץ למערכת החינוך, כדי להשוות את היכולת הכלכלית של כל השירותים, כולל נושא של שכר מינימום.

אלי אלאלוף: זה ברור.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו גם מציאותיים.

אלי אלאלוף: יודעים שהיום המדינה לא יכולה, וודאי בתהליך, וכן היא צריכה, חובה עליה לעשות את זה, היא לא יכולה לעשות את זה ביום.

אלי אלאלוף: לכן הלכנו על פשרות.

אלי אלאלוף: לא הייתה ברירה אחרת.

אלי אלאלוף: הפשרות זה הדרך להתחיל ולא תמיד זה מספק, אבל זה מוכיח שצעד ראשון מביא למסע ארוך.

אלי אלאלוף: ואני מקווה שמה שהוחלט – למרות האזהרות ולמרות התקשורת של הבוקר - - -

חיים כץ: לא שמעתי.

חיים כץ: מה היה בתקשורת של הבוקר?

אלי אלאלוף: בדה מרקר, שאומרים שכל ההמלצות שהיו בהסכמות שייצאו לפועל בסביבות 1.7 מיליארד שקלים, בעצם הן לא מתוקצבות, הן לא תהיינה בתקציב.

אלי אלאלוף: אז אנחנו עושים גם את העבודה שלנו.

אלי אלאלוף: אף אחד לא הזהיר אותנו שעד כדי כך, כי מול האוצר כן קיבלנו את ההסכמה ואת הברכות ואפילו ראש הממשלה בירך באופן אישי את העבודה שעשתה הוועדה.

אלי אלאלוף: אנחנו מקווים שנתחיל בשנת 2015 בתקציב של 1.7 מיליארד, שזה פחות מ-20% ממה שרצינו שיהיה.

אלי אלאלוף: אנחנו רצינו עד 8 מיליארד שקלים שנה ראשונה, כי תבין, העוני זה רעה חולה בכל תחומי החיים שלנו.

אלי אלאלוף: אנחנו העזנו להתמודד רק עם חמישה תחומים, אבל גם בכל אחד מהתחומים המכה היא עוד יותר קשה כשבודקים.

אלי אלאלוף: שתבינו, זה נושא שהוזנח.

אלי אלאלוף: איך מדינה פעם אחת לא כתבה בתקציבים שלה סעיפים המיועדים לעוני?

חיים כץ: אולי זה לא מעניין?

אלי אלאלוף: לא, זה לא מעניין.

חיים כץ: אולי התקשורת לא אוהבת את זה והיא אוהבת יותר לדבר על הפצצה האיראנית.

חיים כץ: אולי.

אלי אלאלוף: נכון.

אלי אלאלוף: פעם מותר לי להאשים אתכם קצת, הפוליטיקאים?

אלי אלאלוף: אולי אתם לא אוהבים?

חיים כץ: אתה כנראה לא מבין איך הכנסת עובדת פה.

אלי אלאלוף: לא, אני אזרח פשוט.

חיים כץ: הכל נקבע בוועדת שרים לענייני חקיקה.

חיים כץ: חברי הכנסת יכולים לבקש וללחוץ.

חיים כץ: שמת לב למה שאמרתי?

חיים כץ: אני אעלה ביום ראשון לוועדת שרים בפעם ה-47 הצעת חוק שבאה לבטל את תוספת השלמת הכנסה.

חיים כץ: אם במקרה זה יעבור בוועדת שרים, יבוא כנראה איזה שר מסוים ויגיש ערעור ויקבור את זה.

חיים כץ: אני לא יכול להבקיע שערים אם המאמן לא שם אותי בהרכב.

חיים כץ: הבנת?

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אבל הנושא הזה של העוני, שכולם היום נחשפו לו והוא יצא מהארון - - -

מסעוד גנאים: האופוזיציה יכולים להגיד את זה, אבל זו הקבוצה שלך, מה אתה רוצה?

מסעוד גנאים: זו הנבחרת שלך.

חיים כץ: תקשיב, אתה חבר כנסת ואתה לפחות מבין איך הכנסת עובדת.

מסעוד גנאים: נכון.

חיים כץ: הקואליציה זה הרבה יותר חמור מהאופוזיציה.

חיים כץ: למה אתה, כשאתה מגיש הצעת חוק היא תעלה לדיון אם ועדת שרים מפילה אותה.

חיים כץ: בקואליציה, אם אני מגיש הצעת חוק וועדת שרים מפילה אותה, היא לא עולה אפילו לדיון.

מסעוד גנאים: כן, גם אצלכם קשה.

חיים כץ: אלה כללי המשחק פה.

חיים כץ: אלה כללי המשחק, אבל אני מקווה שאני אהיה בקואליציה ואתה תהיה באופוזיציה ושנמשיך ככה.

מסעוד גנאים: אם קשה לך אז אפשר להתחלף.

חיים כץ: אני מתמודד עם קשיים.

אלי אלאלוף: לסיכום אני רוצה להשאיר זמן לחברים.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק להגיד שהוועדה לא רואה שהיא השיגה או הציגה את כל הצרכים האמיתיים על מנת להתמודד עם העוני, אבל היא מאמינה שיש פה מפת דרכים שמאפשרת להתחיל להתמודד עם הנושא הזה, שהוא מסע ארוך-ארוך-ארוך.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: אדוני המנכ"ל, תציג את עצמך לפרוטוקול.

<יוסי סילמן: יוסי סילמן, מנכ"ל משרד הרווחה.

<יוסי סילמן: אני רק רוצה להתייחס לנושא שלך.

<יוסי סילמן: אלף, אני מצהיר ואומר – אני בעד העלאת שכר מינימום.

<יוסי סילמן: אני חושב שאדם שיוצא לעבוד צריך להתפרנס בכבוד.

<יוסי סילמן: חד משמעית.

<יוסי סילמן: זו סוגיה, אבל אני רוצה לחזור למה שאלי אמר.

<יוסי סילמן: הנושא של העיסוק בעוני זה היה דלת סגורה.

<יוסי סילמן: אנחנו הכנסנו את הרגל ויצרנו חריץ.

<יוסי סילמן: בהחלט יצרנו חריץ.

<יוסי סילמן: אף אחד לא דיבר על העוני לפני שאלי, שעשה עבודה מדהימה, נרתם - - -

אלי אלאלוף: הוועדה כול.

אלי אלאלוף: ה

<יוסי סילמן: הוועדה כולה, סליחה, וברור שהשר מאיר כהן לקח פה אחריות כבדה.

<יוסי סילמן: אז יצאנו עם רבע תאוותנו בידינו, לא עם הכל.

<יוסי סילמן: אנחנו מדברים פה על המלצות בסדר גודל של שבעה מיליארד שקלים, אבל אני חושב שאלף כבר הכנסנו את הרגל ויצרנו את החריץ.

<יוסי סילמן: אנחנו יודעים וכן יש איגום משאבים של 1.7 מיליארד שקלים.

<יוסי סילמן: אני לא מכיר את הנתון הזה שזה לא מאורגן.

<יוסי סילמן: זה מאורגן, לפי מיטב ידיעתי.

<יוסי סילמן: אנחנו נבדוק את זה עוד פעם.

<יוסי סילמן: לפחות לגבי מה שבמשרד הרווחה זה מאורגן.

חיים כץ: תבדוק שנית.

<יוסי סילמן: אני אבדוק.

<יוסי סילמן: אני אומר, מה שקשור במשרד הרווחה זה מופיע בספר התקציב וצבוע.

<יוסי סילמן: מה קורה במשרדים אחרים – אני אבדוק באמת.

חיים כץ: מאה אחוז, אנחנו נשמח.

חיים כץ: מרים שמחי-הגדי, תני הגדרה לעיסוק שלך.

<מרים שמחי-הגדי: אני עובדת סוציאלית, יושבת ראש תא העובדים הסוציאליים לעניין סדרי דין באיגוד העובדים הסוציאליים.

<מרים שמחי-הגדי: אני איעזר בדף שלי כדי לא להאריך יתר על המידה.

<מרים שמחי-הגדי: אולי קצת על התפקיד שלנו.

<מרים שמחי-הגדי: העו"סים לעניין סדרי דין נדרשים להגיש לערכאות המשפטיות חוות דעת מקצועיות, אלה הם התסקירים הידועים בעניין קטינים וחסינים.

<מרים שמחי-הגדי: מרבית התסקירים הינם בתחום הגירושים.

<מרים שמחי-הגדי: אנחנו יודעים על העלייה המתמדת בשיעור הגירושין.

<מרים שמחי-הגדי: המעמסה על העובדים הסוציאליים לעניין סדרי דין היא בלתי נסבלת.

<מרים שמחי-הגדי: יש פיגור רב הגשת תסקירים והתחושה הסובייקטיבית של העובד הסוציאלי היא לחץ כבד ושחיקה.

<מרים שמחי-הגדי: נקודות מרכזיות שאני רוצה לציין הן העלייה המתמדת במספר המשפחות שמופנות לתסקיר.

חיים כץ: עוד פעם, את באה ואומרת לנו מה לא טוב?

חיים כץ: תגידי מה צריך לעשות?

<מרים שמחי-הגדי: אני רוצה להבהיר את זה.

חיים כץ: מה צריך לעשות?

חיים כץ: איך אנחנו פותרים?

חיים כץ: אם אנחנו נבכה כולנו ונגיד – זה גרוע וזה גרוע, אוקיי.

חיים כץ: בואו תנו לנו קצת פתרונות.

<מרים שמחי-הגדי: אני רוצה לציין רק, בכל זאת, כדי לסבר את האוזניים, שבין השנים 2008 ל-2013 חלה עלייה של 32% במספר התסקירים, כשמספר העובדים הסוציאליים העוסקים בתחום לא עלה בהתאם.

<מרים שמחי-הגדי: בסוף שנת 2013 המתינו 2,231 משפחות למעורבות של עו"ס לעניין סדרי דין, כשאנחנו יודעים, המציאות מוכיחה את זה, שבהעדר התערבות מקצועית במצבי משבר – גובר הסיכוי להסלמה נוספת ברמת הקונפליקט, ואנחנו רואים פגיעה במשפחות ובעיקר בילדים שחשופים לקונפליקט הגירושין.

<מרים שמחי-הגדי: אנחנו מדברים ואני מסתייעת כאן בסיכום של העובדת הסוציאלית הארצית לעניין סדרי דין לשנת 2013 – אנחנו מדברים על צורך לפחות ב-150 משרות מלאות ברשויות המקומיות, ולפחות 4 תקנים מלאים לעובדים הסוציאליים המחוזיים, לחוק הסעד סדרי דין.

<מרים שמחי-הגדי: אולי אציין גם את מספר התסקירים, כדי שתבינו על מה אנחנו מדברים.

<מרים שמחי-הגדי: אם בשנת 2013 נכתבו, הוגשו – 24,562 תסקירים וההערכה היא שיש 300 תקנים בכל סדרי דין, אז אנחנו מדברים בעצם על מעמסה בפועל של 80 תסקירים לעובד סוציאלי למנהל סדרי דין בשנה, שזה מצב שהוא בלתי אפשרי, לא מתקבל על הדעת.

<מרים שמחי-הגדי: אנחנו עומדים תחת עיניים בוחנות – ובצדק - גם של המשפחות, גם של בתי המשפט, גם של עורכי הדין ואנחנו גם שלא מרצוננו פוגעים במשפחות שממתינות לתסקירים.

<מרים שמחי-הגדי: אז שוב, אני מדברת על 150 משרות מלאות לעובדים סוציאליים לעניין סדרי דין.

<מרים שמחי-הגדי: זה המינימום הנדרש כדי לאפשר עבודה סדירה והיענות לדרישות הערכאות המשפטיות וכדי לחסל סוף סוף את רשימות ההמתנה שפוגעות בלקוחות שלנו.

חיים כץ: צפרא דואק, בבקשה.

<צפרא דואק: אני צפרא דואק, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

<צפרא דואק: יושבים פה הרבה מאד קולגות, חברים, עובדים סוציאליים, ביניהם חברים שהיו גם חברים בוועדת אלאלוף, פרופסור מיכל קרומר-נבו, פרופסור ורדה סוסקולני, פרופ' יונה רוזנפלד; ואנחנו באמת באנו לוועדה כולנו, גם האקדמיה, גם השדה, והאקדמיה של היום בעבודה סוציאלית היא אקדמיה מעורבת מאד בשדה בפרויקטים, בקידום תכניות שיאפשרו לנו להגיש את העזרה המתאימה לצרכים של שהאנשים שזקוקים לשרותינו.

<צפרא דואק: הדבר הראשון שעלה בוועדה היה העניים החדשים, מה שאתה קראת קודם, מר כץ, – האנשים העובדים שלא מתפרנסים ומגיע להם להתפרנס בכבוד.

<צפרא דואק: זה הנושא הראשון שעלה.

<צפרא דואק: סוכם בוועדה שעל הקבוצה הזאת כרגע אנחנו לא דנים, למרות שהעלינו את זה ודרשנו שזה יופיע כהתרעה שאנחנו לפני שוקת שבורה ושמעו אותי אומרת את זה כבר כמה וכמה פעמים.

<צפרא דואק: אנחנו צופים שהמספרים ילכו ויגדלו.

<צפרא דואק: רק דוגמא מהשבוע למשל, מכיוון שיש שביתה בשירות התעסוקה והאנשים לא מקבלים דמי אבטלה, האנשים שלא מקבלים דמי אבטלה הם על גבול מאד דק בין יכולת קיום לאי יכולת קיום וגם היא, יכולת הקיום היא מאד מזערית, שהרי לא הייתה להם הכנסה מי יודע מה.

<צפרא דואק: הם כבר אצלנו.

<צפרא דואק: הם כבר הגיעו ואנחנו לא יכולים אפילו לפתוח תיק, אנחנו לא יכולים אפילו לעזור, כי אין לנו מאיפה.

<צפרא דואק: אין לנו תקציבים, ומישהו קרה לזה ארגז כלים.

<צפרא דואק: יש לנו כלים, יש לנו - - -

חיים כץ: אני שואל אותך, למרות שאת לא יודעת לתת לי תשובה, אבל אני זורק את זה לאוויר.

חיים כץ: למה לא איכפת לגורמים השלטוניים שאנשים לא מקבלים דמי אבטלה?

מיכל בירן: התשובה הייתה בגוף השאלה.

חיים כץ: כן.

מיכל בירן: פשוט לא איכפת.

<צפרא דואק: אתה הולך להגיש הצעת חוק לבטל את השלמת העבודה.

<צפרא דואק: יושבות פה עובדות סוציאליות שמקבלות השלמת עבודה.

<צפרא דואק: הן תקבלנה אגורה אחת, במקום יעלו להן את השכר - - -

חיים כץ: 70% או 60% מהעובדים במגזר הציבורי - - -

<צפרא דואק: מקבלים השלמת עבודה.

חיים כץ: מקבלים השלמת הכנסה.

חיים כץ: זאת אומרת הם באופן קבוע בשכר מינימום.

<צפרא דואק: קוראים לזה השלמת עבודה בתלוש שלכם, למה לא נעים לכתוב את זה השלמת שכר מינימום.

<צפרא דואק: יגידו לעובדת סוציאלית שהיא מקבלת השלמה?

<צפרא דואק: כתבו השלמת עבודה.

<צפרא דואק: הבת שלי מקבלת השלמת עבודה, מה זה הדבר הזה?

<צפרא דואק: והיא עובדת בבית חולים ציבורי והיא עובדת סוציאלית עם תואר שני ויושבות כאן בנות כאלה גם.

<צפרא דואק: אז אחרי שאנחנו נבטל את ההשלמה הזאת שאתה מציע, גם שתהיה בצידה תוספת שכר בשיעור הולם וראוי.

חיים כץ: אני רוצה שתביני - - -

<צפרא דואק: לא אנחנו קובעים את זה.

חיים כץ: מה את אומרת, ברצינות?

<צפרא דואק: לא, באמת שלא.

חיים כץ: אה, אני חשבתי שאתם קובעים את זה.

חיים כץ: ברגע שזה יבוטל – תוך שנתיים-שלוש תראי צניחה בשכר, למה יש כל מיני תוספות שמורידים אותן מההשלמה.

חיים כץ: השלמה מקבעת אותך ל-10,11,15 שנה בשכר מינימום.

חיים כץ: ברגע שהיא איננה – יהיו לך אופציות קידום.

חיים כץ: ברגע שיש השלמה אין לך אופציות.

חיים כץ: אני רואה שאת יושבת ראש ועד, לא?

חיים כץ: אם את יושבת ראש ועד ואת עושה לי ככה, ככה, בסדר, נו.

<צפרא דואק: אני אגיד לך למה אני עושה ככה, ככה.

<צפרא דואק: גם אתה יושב ראש ועד, אני יושבת ראש ועד - - -

חיים כץ: אצלי אין תוספת השלמה לאף עובד.

<צפרא דואק: אם אני הייתי עובדת בתעשייה האווירית והעובדים הסוציאליים היו עובדים שם, גם להם לא היה.

חיים כץ: גילוי נאות:

חיים כץ: גם עובד שהוא בוגר עממי והוא נכנס למעגל העבודה, אין דור ב' ואין השלמת הכנסה.

חיים כץ: השכר הבסיסי הראשוני זה שכר מינימום.

חיים כץ: אין פחות.

חיים כץ: אין השלמת הכנסה.

חיים כץ: מי שמקבל תוספת הסכם או מקבל תוספת דרגה – לא מורידים לו את השלמת ההכנסה, הוא עולה בשכר ואז הוא זוכה מעבר לשכר מינימום.

חיים כץ: אבל זה בסדר.

<צפרא דואק: בסדר.

<צפרא דואק: אתמול הכריז יושב ראש ההסתדרות על מאבק בשכר המינימום.

<צפרא דואק: אז אני מאד מקווה שהדברים יהיו בסינכרוניזציה - - -

חיים כץ: נכון, הכל מתואם.

<צפרא דואק: ושאני לא אצטרך להסביר לעובדות הסוציאליות איך את ה-300 שקלים שהם קיבלו השלמה – גם את זה לא יהיה להן עכשיו.

<צפרא דואק: זה כל מה שרציתי להגיד ואני רוצה לחזור לוועדת אלאלוף.

חיים כץ: אם יעלו את שכר המינימום אז יעלו להן אולי את השלמת ההכנסה, את השלמת העבודה.

<צפרא דואק: זה ברור.

<צפרא דואק: אני ברשותך רוצה לחזור לוועדת אלאלוף ולהמלצות שלנו.

<צפרא דואק: ההמלצות שלנו היו בגדר פשרה, באמת בגדר פשרה, מבחינת הקומץ שאינו מסביר פערים.

<צפרא דואק: פשרה גדולה מאד.

<צפרא דואק: היו לנו מריבות לבינינו לבין עצמנו ומריבות עם אלי היקר, שאנחנו לא מוכנים להתפשר.

<צפרא דואק: כי פעם בדור, כמו שאמר המנכ"ל יוסי סילמן קודם – פתחו חריץ.

<צפרא דואק: פעם בדור מקימים ועדה כזאת, אנחנו רוצים לשים על השולחן את כל הבעיות, את הפתרונות.

<צפרא דואק: אתם רוצים אחר כך ללכת לאט לאט?

<צפרא דואק: נלך לאט לאט.

<צפרא דואק: אין תקציב כרגע?

<צפרא דואק: נתפשר.

<צפרא דואק: להתחיל.

<צפרא דואק: לראות את האור בקצה המנהרה.

<צפרא דואק: אנחנו עובדים עם משקפיים ורודות.

<צפרא דואק: והקומץ הזה לא מאושר.

<צפרא דואק: עכשיו, על מה אנחנו מדברים?

<צפרא דואק: סתם נתונים, שבואו נראה מה קורה.

<צפרא דואק: בלוס אנג'לס בשנה שעברה שבתו עובדים סוציאליים - - -

חיים כץ: בארץ?

<צפרא דואק: בקריית מלאכי.

<צפרא דואק: כדי שנבין איפה אנחנו עובדים בספקטרום של העבודה הסוציאלית העולמית.

<צפרא דואק: שבתו עובדים סוציאליים, כי המעמסה שלהם גדלה מ-21 אינדיבידואלים, לא משפחות, ל-31.

<צפרא דואק: תבינו, הם שבתו 10 ימים בשביל זה.

<צפרא דואק: הוסיפו להם 550 עובדים.

<צפרא דואק: באנגליה – העובדים דיווחו על עומס נפשי כבד וכו', כי יש להם 25 אינדיבידואלים וזה קצת יותר מדי בשבילם.

<צפרא דואק: ועדת אלאלוף ישבה, תכננה, בדקה ואמרה – בואו נוריד, כדי שנוכל לתת את השירות בכבוד, בצורה הוגנת.

<צפרא דואק: שנוכל להתייחס לבעיות של האנשים – נוריד את זה , ברשותך, אדוני, ל-60 משפחות.

<צפרא דואק: לא אינדיבידואלים.

<צפרא דואק: 60 משפחות.

<צפרא דואק: עכשיו, כל מי שיושב פה בחדר יודע – כשמגיעה משפחה היא מורכבת בדרך כלל עם בעיות.

<צפרא דואק: זה לא משפחה, כמו שקראנו השבוע באחת הפעמים הבודדות שאני קוראת מאמר עמדה ויש לי דמעות בעיניים – רונן אלפר כותב על בנו האוטיסט ומה זה אומר להיות אבא לילד אוטיסט, כאשר הוא מעביר ביקורת על הטרנד הזה שכל אחד נהיה אוטיסט פתאום, אבל לא לעניין הזה.

<צפרא דואק: אני מדברת על משפחות שיש להן רב בעיתיות בגלל העוני שלהן והן מגיעות אלינו לרווחה ויש לילד אחד בעיה בקריאה ולילד אחד בעיות התנהגויות ולאבא יש נכות והאמא עצבנית על כולם ולא יכולה לצאת לעבודה וילד אחד עדיין מרטיב וכו' וכו', וגם אין שכר דירה וגם אין דיור.

<צפרא דואק: יש לנו כאן 5 בעיות למשפחה של 5 נפשות.

<צפרא דואק: זאת לא בעיה אחת.

<צפרא דואק: בכל זאת, אמרנו אוקיי, 60 משפחות.

<צפרא דואק: אתה יכול להכפיל את זה ישר ב-5, זה 300 אינדיבידואלים לטפל בהם.

<צפרא דואק: ביקשנו תוספת תקנים שאנחנו יודעים - ויוסי בוודאי יאשר את מה שאני אומרת – אנחנו זקוקים לפחות ל-1000 תקנים להתחיל.

<צפרא דואק: נכון יוסי?

<צפרא דואק: 1,000 תקנים.

<צפרא דואק: אמרנו בואו נסת

<צפרא דואק: פק כרגע ב-200 תקנים.

<צפרא דואק: ומה זה 200 תקנים?

<צפרא דואק: יושבת כאן אסא בן יוסף, הממונה על הרווחה בשלטון המקומי.

<צפרא דואק: יש לנו 246 רשויות, אסא?

חיים כץ: אל תעני לה.

<צפרא דואק: 250 רשויות.

<צפרא דואק: 200 עובדים לחלק ל-250 רשויות – 3/4 תקן לרשות.

<צפרא דואק: מה זה?

<צפרא דואק: זה כלום.

<צפרא דואק: זה בדיחה.

<צפרא דואק: אמרנו בסדר, נצחק קצת, נלך עם ה-200 האלה, אבל גם זה לא? יש תוכנית נושמים לרווחה.

<צפרא דואק: יושבים פה האנשים שאחראים עליה.

<צפרא דואק: היא תהיה ב-90 וכמה רשויות.

<צפרא דואק: התקנים לזה כבר אושרו עוד לפני שישבנו בוועדת אלאלוף.

<צפרא דואק: האישור הסופי אולי הגיע תוך כדי.

<צפרא דואק: הוסיפו שפם 68 תקנים נדמה לי - - -

<קריאה: 107 תקנים.

<צפרא דואק: 107 תקנים עובדות סוציאליות, אבל זה רק במחצית היישובים וזה רק לתכנית, זה לא בשוטף ולא ברגיל.

<צפרא דואק: לא בהכרח כולנו ....

<צפרא דואק: מה אנחנו מבקשים?

<צפרא דואק: אנחנו אפילו לא רוצים להיות כאחד הגויים.

<צפרא דואק: אם היינו רוצים להיות כאחד הגויים היינו מבקשים פי עשרה.

<צפרא דואק: היינו אומרים כמו באנגליה - 25 אינדיבידואלים, 5 משפחות.

<צפרא דואק: היינו אומרים כמו בארצות הברית – 11 ילדים, 21 ילדים ולא 80 תסקירים, כמו שאמרה עכשיו מרים שמחי הגדי, יושבת ראש התא שלי.

<צפרא דואק: על מה אנחנו מדברים?

<צפרא דואק: תנו לנו לעבוד.

<צפרא דואק: תנו לנו אמצעים.

<צפרא דואק: בתחומים האחרים, ברגע שלא מאשרים, תבינו, אם לא מאשרים בתחום הבריאות, אנשים שלא מקבלים מענה בבריאות מגיעים אלינו לרווחה.

<צפרא דואק: אם לא מאשרים להם בתחום הדיור, הם מגיעים אלינו לרווחה.

<צפרא דואק: אז זה לא כאילו – ואמרת מאד בצדק – תנו משכורת, תנו אמצעים.

<צפרא דואק: הם לא יבואו אלינו.

<צפרא דואק: אנחנו לא רוצים שהם יבואו.

<צפרא דואק: אין לנו תשובות לאנשים האלה והתיקים נפתחים ונפתחים סתם ואין לנו עובדות ועובדים לעניין הזה.

<צפרא דואק: תנו לנו לעבוד, אחרת יהיה כאן פיצוץ חברתי במדינה.

<צפרא דואק: אין לנו איך לעשות לאנשים.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חבר הכנסת גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: התרגלת לשם, כי אני לא מבקר הרבה אצלך.

חיים כץ: אתה לא חבר בוועדה.

מסעוד גנאים: אני לא חבר ועדה, אני חבר ועדת חינוך, אבל גם פה אני לא מבקר הרבה.

חיים כץ: גם חינוך זה חשוב.

מסעוד גנאים: אבל אתה יודע מה?

מסעוד גנאים: עם הפתיחה שלך, המהממת, פתחת את התיאבון שלי לבוא תמיד.

מסעוד גנאים: גם צורת הניהול.

מסעוד גנאים: אני מרגיש בבית.

מסעוד גנאים: אני הייתי מורה.

מסעוד גנאים: אני אומר את זה לטובה, לחיוב.

מסעוד גנאים: זה יפה מאד.

חיים כץ: אחרת אף אחד לא יכול להביע את דעתו.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: אדוני יושב הראש, אני לא אאריך בגלל שיש גם דיון בוועדת החינוך על התקצוב הדיפרנציאלי.

מסעוד גנאים: כפי שאתה יודע וכולנו יודעים, בממשלה הזאת מטיבים לנהל את העניינים ולא להתגבר עליהם ולא להילחם בהם באמת.

מסעוד גנאים: גם בעוני.

מסעוד גנאים: טוב להם לנהל את התיק הזה.

מסעוד גנאים: טוב להם לשחק עם הקו, אבל הקו הזה שיישאר.

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך את העובדים הסוציאליים, רוצה לברך את מאזן גנאים יושב ראש הוועדה הארצית לראשי הרשויות הערביות, אמיל סמעאן, ראש הפורום לעובדים הסוציאליים הערבים.

מסעוד גנאים: אני אדבר רק על העניין של העובדים הסוציאליים, משום שאני חושב שהם חיל הרגלים בשטח, שמתמודד עם הבעיה הזו.

מסעוד גנאים: וחיל הרגלים הזה, כדי שיתגבר וכדי שינצח במערכה הוא צריך חיזוק.

מסעוד גנאים: לפי כל הדו"חות יש פער עצום בין המשפחות הנזקקות לבין אחוז העוני, במיוחד במגזר הערבי – שהוא 50% ואולי יותר, לא יודע במדויק, לבין מספר התקנים, לבין החיזוק שנותנים לעובדים הסוציאליים בכלל ובמגזר הערבי בפרט.

מסעוד גנאים: בשאילתה שלי לשר הרווחה, שהוא נתן לי תשובה רק לפני חמישה ימים נדמה לי, הוא אומר שיש עלייה בתקנים לרשויות הערביות בעניין של תקנים לעובדים הסוציאליים, ב-36%.

מסעוד גנאים: אני לא יודע.

מסעוד גנאים: נמצא פה הנציג של משרד הרווחה, המנכ"ל סליחה, גם בזה טעיתי.

חיים כץ: המנכ"ל כנציג.

מסעוד גנאים: נכון, הוא נציג.

מסעוד גנאים: הוא אומר גם שבשש השנים האחרונות, למרות שלפניו היה את כחלון ואני לא יודע אם הוא מגיע עד הרצוג גם, הייתה עלייה של 53% בכל העניין של התקנים בכל הרשויות, מהם 81% זה רק ברשויות הערביות.

מסעוד גנאים: אני מקווה שזה יהיה נכון ואני מקווה שיש המשך למגמה הזו, מגמת העלייה, משום שיש מחסור עצום מאד בעובדות הסוציאליות, ויטיב להגיד את זה בוודאי אמיל, הנציג של העובדים הסוציאליים הערבים, שנאנקים תחת התיקים ותחת העבודה שלהם.

מסעוד גנאים: אז אני מקווה, אחרי שפתחת אדוני יושב הראש, ואתה גם בקואליציה ושמים לך רגל ולא נותנים לך לקדם הצעות חוק, אז אני לא יודע, נשאר לנו רק כולנו להירתם - - -

חיים כץ: אנחנו נתגבר, נביא את השוטרים, נביא את המאבטחים, נעשה את המאבק וננצח.

מסעוד גנאים: יופי.

מסעוד גנאים: תלוי מי ינצח.

חיים כץ: לא חשוב.

חיים כץ: ננצח.

מסעוד גנאים: לא, צהובים?

מסעוד גנאים: ירוקים?

מסעוד גנאים: אדומים?

חיים כץ: לא חשוב.

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: אז לענייננו ובזה אני אסכם: אני חושב שכולנו פה, כחברי כנסת ונבחרי העם, כולנו פה כדי לשרת את האזרחים ובמיוחד את האזרחים החלשים.

מסעוד גנאים: כולנו צריכים להירתם לזה שבאמת מדינת ישראל תהיה מדינת רווחה לאזרחיה וכדי שאת המסקנות של הוועדה של מר אלאלוף – באמת נראה מתורגמות בתקציב, למרות שלצערי אנחנו לא רואים את זה.

מסעוד גנאים: תודה.

חיים כץ: הלוואי, הלוואי.

חיים כץ: רן מלמד, בבקשה.

<רן מלמד: תודה.

חיים כץ: תשמעו, אני נותן רשות דיבור קודם כל לאלה שנרשמו וביקשו ואחר כך מי שירצה וירים את היד, אז אני אתן לו.

חיים כץ: תראו, באו לפה הרבה אנשים ואני שמח וטוב שכך.

חיים כץ: באו אנשים שיש להם אולי גם רצון להביע את עמדתם, אז הדוברים מתבקשים לקצר בדבריהם.

חיים כץ: ירדו לשורות התחתונות ויקצרו את כל הסיפור.

חיים כץ: שורה תחתונה.

<רן מלמד: אדוני, אני אגיד ברשותך שתי ההערות, מלבד התמיכה העזה שלי בדברים שאמרה צפרא ובצורך להגדיר מחדש את התקינה של העובדים הסוציאליים.

<רן מלמד: שתי הערות, מקצוע העבודה הסוציאלית הוא מקצוע מאד מאד שוחק.

<רן מלמד: אני חושב שעל זה אין ויכוח, אבל משום מה, בקרן מעגלים, שלדעתי הייתי שותף או אתה יודע על הקמתה, הקרן למקצועות שוחקים, שמשותפת לממשלה, להסתדרות ולהתאחדות התעשיינים, מקצוע העבודה הסוציאלית מוגדר שם כמקצוע שוחק, ובעצם עובדים סוציאליים שיכולים, אני לא יודע אם אתם בכלל מכירים את הנושא - - -

חיים כץ: אתה יודע בזמנו, כשהלאימו את קרנות הפנסיה, פתחנו קופה של 600 מיליון - - -

<רן מלמד: זאת קרן מעגלים.

חיים כץ: זה הכסף של קרן מעגלים?

<רן מלמד: כן.

חיים כץ: מה זה נוגע אחד לשני בכלל?

<רן מלמד: אז אני רוצה להסביר.

<רן מלמד: לקחו את הכסף בזמנו - - -

חיים כץ: לקחו כסף שבא להוציא אנשים לפרישה מוקדמת בגלל עבודה שוחקת בקרנות הפנסיה הוותיקות.

<רן מלמד: כסף שבעצם חלק ממנו נלקח מהממשלה, חלק מהתאחדות התעשיינים וחלק דרך ההסתדרות.

<רן מלמד: בכסף הזה הקימו קרן שנקראת קרן מעגלים, בראשה עומדת היום הגברת יפה ויגוצקי, היא מתופעלת דרך התאחדות התעשיינים, והקרן הזאת אמורה לתת - - -

חיים כץ: לדעתי זו לא אותה קרן, לא אותו כסף.

<רן מלמד: אני אפנה אתכם.

<רן מלמד: יש שם למעלה מ-450 מיליון שקלים נכון להיום.

<רן מלמד: הכסף הזה מיועד לסייע לעובדים במקצועות שוחקים - למצוא מקום עבודה אחר, או לקבל קורסים בהכשרה או לפרוש בצורה מסוימת מתוך המערכת, כדי שהם יוכלו לעשות דברים אחרים.

<רן מלמד: המקצועות שהוגדרו כמקצועות שוחקים – רק פשוט שתבינו – ואני מקריא לכם מתוך הזכאויות של הקרן: עבודתי כרוכה בסחיבת משאות כבדים, דורשת עמידה ממושכת, תנאי אקלים קשים, סביבת רעש ושחיקה הגורמת לירידה בשמיעה, בתנאי חום או רטיבות וכו'.

<רן מלמד: מקצוע העבודה הסוציאלית, כמו גם מקצוע ההוראה למשל, בכלל לא נמצאים בו.

<רן מלמד: אני חושב שאם היה אפשר לעשות היום בין השאר שינויים בקריטריונים של הקרן, אפשר היה להכניס לתוכה חלק מהעובדים שנשחקו כבר, להרחיב ולהזרים דם חדש במערכת.

<רן מלמד: זאת הערה ראשונה.

<רן מלמד: ההערה השנייה, כדי שהעובדים הסוציאליים יוכלו לעשות את העבודה שלהם בצורה מיטבית, צריכים לתת להם כלים ולצערי הרב אין כלים מספיקים היום.

<רן מלמד: אין חוק שנותן סל שירותי רווחה כולל לאוכלוסייה.

<רן מלמד: היו מספר ניסיונות, כולל במשרד הרווחה, לחוקק חוק כזה.

<רן מלמד: זה לא הגיע לידי הבשלה, ואני חושב שכל עוד לא יעשו תקינה וסל שירותי רווחה שאפשר יהיה לעבוד איתו ביחד, גם אם נגדיל את התקנים של העובדים הסוציאליים, אבל לא ניתן להם כלים מספיק טובים – לא עשינו הרבה.

<רן מלמד: תודה.

חיים כץ: פרופסור יונה רוזנפלד.

<יונה רוזנפלד: תודה.

<יונה רוזנפלד: אני מאד שמח להיות כאן.

<יונה רוזנפלד: אני יושב ראש הפורום הישראלי למאבק בעוני, שהקמנו אותו בערך לפני 5 שנים, כאשר זו פעם ראשונה שיום העוני הבין לאומי קיים בכנסת.

<יונה רוזנפלד: אני מאד שמח שזה כל כך רציני השנה מאשר בשנים הקודמות.

חיים כץ: זה הדיון הראשון היום בנושא הזה.

<יונה רוזנפלד: השנה הראשונה שדנים בצורה כל כך רצינית בנושא הזה של עוני.

<יונה רוזנפלד: חוץ מזה אני נגד הנושא של עוני.

<יונה רוזנפלד: אני בעד אנשים שחיים בעוני, זה הנושא שלנו וזה מה שמפריע לי כשכל אחד מדבר על עוני.

<יונה רוזנפלד: אני רוצה לא רק לדבר על אנשים שחיים בעוני – אם הם עובדים או לא עובדים, אלא אני רוצה לדבר באופן מיוחד על אנשים שחיים בעוני והם אינם עובדים.

<יונה רוזנפלד: הם הכי שכוחים.

<יונה רוזנפלד: הדבר הזה הוא הדבר הכי חמור.

<יונה רוזנפלד: אני חושב שהעבודה הסוציאלית צריכה לעזור להתמודד ולעבוד עם אנשים שלא רואים אותם.

<יונה רוזנפלד: זאת ועדת העבודה, אני מאד בעד עבודה, אבל יחד עם זה אני בעד אנשים.

חיים כץ: היא גם ועדת הרווחה וגם הבריאות.

<יונה רוזנפלד: אני בעד זה שזו תהיה ועדה בשביל אנשים.

<יונה רוזנפלד: זה מה שחשוב לי.

<יונה רוזנפלד: אני לא יכול לסבול את הרעיון שנשים, שיש להן הרבה ילדים, אין להן עבודה והן יוצאות לעבוד בלילה.

<יונה רוזנפלד: משאירים את הילדים לבד.

<יונה רוזנפלד: מי דואג להם?

<יונה רוזנפלד: וזה הדבר שמעסיק ומזעזע אותי כל כך.

<יונה רוזנפלד: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות משהו בנושא הזה.

<יונה רוזנפלד: ועוד אני רוצה לומר משהו על ועדת אלאלוף.

<יונה רוזנפלד: ועדת אלאלוף זאת הוועדה הראשונה מאז חורבן הבית השני, שעוסקת בנושא העוני, בנושא אנשים שחיים בעוני וזה הישג גדול מאד.

<יונה רוזנפלד: למעט החשיבות של ההמלצות, עצם זה שמדינת ישראל חושבת שנושא העוני הוא קיים, הוא בעל חשיבות רבה מאד.

<יונה רוזנפלד: אני רק רוצה להזכיר בסוגריים, יש 35 ארצות מערביות ששייכות ל-OECD.

<יונה רוזנפלד: מדינת ישראל היא המדינה הרביעית של חומרת העוני מבין ה-35.

<יונה רוזנפלד: שמעתם?

<יונה רוזנפלד: מספר האנשים שחיים בעוני במדינת ישראל.

<יונה רוזנפלד: ישראל היא הרביעית ששם המספר הכי גדול ואנחנו בכלל לא מתביישים בזה ואנחנו לא מתלוננים על זה.

<יונה רוזנפלד: זה כבר שנים.

<יונה רוזנפלד: אני מאד שמח שאנחנו דנים בדברים האלה.

<יונה רוזנפלד: עכשיו אני רוצה לומר משהו על העובדים הסוציאליים.

<יונה רוזנפלד: תראו, אם מתייחסים לעובדים סוציאליים כמו שמתייחסים לאנשים שחיים בעוני, אין שום סיכוי שיקרה משהו בנושא העוני.

<יונה רוזנפלד: אנשים שמוכנים להיות עובדים סוציאליים ולעבוד עם אחרוני האנשים העניים, הם ראויים להרבה מאד הערכה, כבוד וכסף.

<יונה רוזנפלד: אני רוצה לעודד אותך אדוני יושב הראש, שתחשוב בשביל הנוער.

<יונה רוזנפלד: האנשים האלה הם לא אנשים חלשים.

<יונה רוזנפלד: הם אנשים חסרי משאבים והכנסת קיימת, מדינת ישראל קיימת ולא התייחסו לאנשים האלה.

<יונה רוזנפלד: צריכים לתת להם משאבים בכדי שהילדים שלהם יוכלו לצאת מהחיים האלה שלא נותנים להם צ'אנס.

<יונה רוזנפלד: אני יודע שאני נותן פה נאום - - -

חיים כץ: בסדר גמור, אין בעיה.

חיים כץ: מה, אתה חושב שסתם קיבלת חתן פרס ישראל?

<יונה רוזנפלד: הכל אתה מגלה עלי עכשיו?

חיים כץ: תשמע, קיבלת את זה בגלל שהשקעת ותרמת ונתת.

<יונה רוזנפלד: טוב, טוב, אני מסכים, כן, כן.

<יונה רוזנפלד: מה שחשוב לי, מה לעשות שאנשים יגייסו את הלב שלהם והראש שלהם לחשוב מה לעשות ותעזבו את העניין של הכלכלה כרגע.

<יונה רוזנפלד: תחשבו על בני אדם.

<יונה רוזנפלד: ואני מקווה שהוועדה הזאת שגם עוסקת ברווחה והיא יודעת שרוב מי שאנחנו מתכוונים זה בני אדם.

<יונה רוזנפלד: מה אנחנו - מדינת ישראל – עושה למען בני האדם?

<יונה רוזנפלד: מה אנחנו עושים בשביל שזאת תהיה חברה אנושית, הומאנית, שמתייחסת לאדם.

<יונה רוזנפלד: ודבר אחרון שאני רוצה לומר, שמעסיק אותי מאד, אני רוצה להציע גם לעובדים הסוציאליים וגם לחברי הכנסת, שזה לא ייעשה רק במאבק אלא שאנחנו ניצור בני ברית בשותפויות בכדי לעסוק בנושא הזה.

<יונה רוזנפלד: אני מאד מאד שמח.

<יונה רוזנפלד: לפחות שתי נשים שנמצאות פה חיות בעוני.

<יונה רוזנפלד: הן בנות הברית שלנו כדי לעשות משהו עם נושא העוני.

<יונה רוזנפלד: מה שהן יודעות על העוני, אף אחד שיושב פה לא יודע על העוני.

<יונה רוזנפלד: אני שמח שהן פה.

<יונה רוזנפלד: אנחנו צריכים איך אתה, אתם, פועלים ליצירת בריתות ולא רק מלחמות והתקפות.

<יונה רוזנפלד: מכיוון שהתקפות ומלחמות ואלימות יש מספיק במדינת ישראל.

<יונה רוזנפלד: אם אתם לא יודעים, אז אני אגיד לכם.

<יונה רוזנפלד: איך אנחנו יוצרים בריתות.

<יונה רוזנפלד: אני מציע שבאחת מהפגישות שלכם תחשבו איך לעשות בריתות בין כל האנשים שנוגעים בדבר, כולל כל המערכות החברתיות.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: מאזן גנאים.

מאזן גנאים: בוקר טוב לכולם.

מאזן גנאים: אני רוצה להודות לאדוני ואני מודה לך על הפתיחה.

מאזן גנאים: אני רוצה להודות לחברי הוועדה ולעומד בראשה, אבל יש משפט שאומר – יש חלום ויש מציאות – ואני רוצה שההמלצות האלו לא יישארו בגדר חלום.

מאזן גנאים: אז אם מדברים על המצוקה הקשה של החברה ועל המגזר - - -

<צפרא דואק: ההמלצות יישארו בגדר חלום?

חיים כץ: סליחה, סליחה, גברת.

מאזן גנאים: אז אם מדברים על הקושי במגזר היהודי, אז תתאר לעצמך מה קורה במגזר הערבי, בחברה הערבית.

מאזן גנאים: היום כשאנחנו מדברים על 50% מתחת לקו העוני, אז שני שלישים מהם לצערי ילדים.

מאזן גנאים: ואם מדברים על תקינה, אז החברה הערבית זוכה ל-15% בגדר התקנים.

מאזן גנאים: ואם מדברים אפילו על 33% וכבוד המנכ"ל יושב פה, אז נושא הזנחה של הרבה שנים כמובן זה לא מספיק.

מאזן גנאים: אם עובדת סוציאלית בסכנין או בעראבה או בנצרת מטפלת ב-400 תיקים, אז תתאר לעצמך מה היא יכולה לעשות.

מאזן גנאים: ואני רוצה באמת להודות פה לעובדות הסוציאליות, כי אותו אדם עני ישן וקם בבוקר וחולם שקרש ההצלה היא אותו עובדת או אותו ראש רשות.

מאזן גנאים: כי הוא בא במצוקה אדירה - - -

חיים כץ: או בני סכנין.

מאזן גנאים: או מסכנין.

חיים כץ: בני סכנין.

מאזן גנאים: העיקר לא בית"ר.

מאזן גנאים: אז תתאר לעצמך באמת שאותו אדם עני בא בבוקר, חולם, ישן ובא בבוקר ורואה שאותה עובדת סוציאלית היא קרש ההצלה בשבילו והיא לא יכולה לעשות לו כלום.

מאזן גנאים: כמובן ראש הרשות אותו דבר אני רוצה להגיד לך, דפדפתי וראיתי שמבקר המדינה נתן בשנת 2005 דגש מאד חזק לפריפריה, במיוחד לאלה שנמצאים באשכול 1-4 ואמר שאדם שמקבל בפריפריה 869 שקלים לעומת ה-15 הגדולות שאנחנו עדיין אומרים חדרה-גדרה – מקבל 3,520 שקלים.

מאזן גנאים: וההבדל הזה צועק לשמיים.

מאזן גנאים: אז באמת, אם אנחנו לא כולנו נתאחד ונהפוך את החלום הזה למציאות – אז אנחנו נמצא-, כי ישבתי פה לפני יומיים ודיברנו על סחר באמל"ח, אלימות וסחר בסמים.

מאזן גנאים: אז אותו עני – אנחנו נקבל אותו אחרי כמה שנים סוחר אמל"ח, סוחר סמים או איש אלים.

מאזן גנאים: וכולנו בסופו של דבר נשלם את החשבונית במלואה ואף אחד מאיתנו לא רוצה לשלם את החשבונית הזאת.

מאזן גנאים: כמובן, אני חושב ואם אני לא טועה, כבוד יושב ראש הוועדה אמר שהיינו צריכים להקים מן ועדת שרים.

מאזן גנאים: כי הרי שר הרווחה לא יכול לפתור לבד את כל הבעיות.

חיים כץ: לא אמרתי כזה דבר.

חיים כץ: הסברתי לחבר הכנסת שאם הוא לא מכיר את כללי המשחק, איך מעבירים חקיקה בישראל.

מאזן גנאים: כבודו, פעם הקימו ועדת מנכ"לים, אז אני אומר במקרה הזה, על מנת לטפל בסרטן הזה שקוראים לו עוני ואלימות, צריכים להקים, לפי דעתי, ועדת שרים ש - - -

חיים כץ: צריך לשנות את סדר העדיפויות.

חיים כץ: צריך לקחת ולשנות את סדר העדיפויות במדינת ישראל.

מאזן גנאים: תאמין לי, לא קורה כלום.

מאזן גנאים: באמת הנושא החשוב הזה צריך לעלות על סדר היום.

מאזן גנאים: תאמין לי, זה לא נורא וזה מאד חשוב.

מאזן גנאים: ואנחנו בימים רגישים אלה, תאמין לי, הנושא הכלכלי הוא לא פחות חשוב מהנושא הביטחוני.

מאזן גנאים: לא פחות חשוב.

מאזן גנאים: ואם אנחנו בזמן האחרון מדברים כל הזמן על כיפת ברזל צבאית, אז הגיע הזמן שנדבר על כיפת ברזל כלכלית – חינוך, עבודה וכל הדברים האלה.

מאזן גנאים: הגיע הזמן, ואם לא, תאמין לי, כולנו נשב סביב השולחן הזה - - -

חיים כץ: שים את כיפת ברזל החברתית.

מאזן גנאים: אז יופי, מצוין.

חיים כץ: לא חינוך וזה וזה.

חיים כץ: שים מילה אחת.

חיים כץ: אם יהיו יותר מדי מילים הם ייבהלו.

חיים כץ: גם חינוך, גם עבודה?

חיים כץ: שים כיפת ברזל חברתית.

חיים כץ: ממילה אחת לא ייבהלו.

מאזן גנאים: אני באמת רוצה לנצל את הבמה הזאת ולהגיד דבר אחד.

מאזן גנאים: למשל אנחנו, כראשי רשויות, עובדים סוציאליים וכל הדברים האלה, לא היינו שותפים לבניית התקציב ל-0-15 והיעד הוא באמת שאנחנו נהיה שותפים לבניית התקציב הזה.

מאזן גנאים: מצד שני, יושב פה מנכ"ל המשרד יוסי, שאני מאד מכבד.

מאזן גנאים: נושא הפנימיות – למה אני צריך לשלוח את הילדים שלי למקום אחר על מנת שהוא יתעשר על חשבוני?

מאזן גנאים: למה אני לא עושה את זה בתוך הכפר, בתוך העיר שלי?

חיים כץ: תעשה.

מאזן גנאים: בבקשה.

מאזן גנאים: ידי מושטת.

מאזן גנאים: אני אומר לך, ידי מושטת ומחר בבוקר אני יכול לתת לך לא רק בקשה אחת אלא כמה בקשות.

מאזן גנאים: אני לא צריך שאנשים יתעשרו על חשבוני, על חשבון הגוף החלש – אותם אנשים עניים.

מאזן גנאים: אני רוצה לסיים במשפט אחרון, משפט שאני חושב שהוא מאד חשוב.

מאזן גנאים: אני רוצה להגיד לך, יש משפט שאומר – אם העוני נכנס מהדלת, אז האהבה יוצאת מהחלון.

מאזן גנאים: ואף אחד מאיתנו לא רוצה באמת שהאהבה הזאת תצא לא מהחלון ולא מהדלת אלא שתישאר בתוך הבית.

מאזן גנאים: אנחנו רוצים באמת שבסופו של דבר נשיים, אפילו כמה שיותר מהר מהחלטות הוועדה, ואני באמת מודה לכם על העבודה שעשיתם.

מאזן גנאים: הרבה בריאות.

חיים כץ: יש עוד מישהו פה שרוצה לדבר?

חיים כץ: אני יודע שנרשמו.

חיים כץ: תדברי.

<סמאח אלחטיב-איוב: אני סמאח אלחטיב-איוב, רכזת מחקר וסנגור בעמותת סיכוי.

<סמאח אלחטיב-איוב: אנחנו מלווים את היום הזה יחד עם הפורום למאבק בעוני, יחד עם הכנסת ואני מברכת את כל חברי הכנסת, את האיגוד המקצועי של העובדים הסוציאליים, את כל מנהלי מחלקות הרווחה, מר אמיל סמעאן, מאזן גנאים ואת כל מי שנמצא פה, ואת מר אלאלוף ואת מנכ"ל משרד הרווחה.

<סמאח אלחטיב-איוב: מה שרציתי להתייחס – עם פרסום המלצות ועדת אלאלוף דווקא בתחום הרווחה, מבחינתנו זו התחלה יפה, אבל היא לא מספקת.

<סמאח אלחטיב-איוב: האבל הוא מבחינת היחס לחברה הערבית ולפערים שציין מר מאזן גנאים, שמתבססים על המחקר אשר עמותת סיכוי ממש העמיקה בו והוא נמצא פה כחלק מחומר הרקע לכל מי שנמצא בחדר.

<סמאח אלחטיב-איוב: הוועדה לא נתנה את הדעת לחסמי העומק שנמצאים בחברה הערבית, כשאנחנו מדברים על כך שלמעלה מ-50% מהעניים הם בני החברה הערבית שחיים בעוני ולמעלה מ-20% מהנזקקים הם בני החברה הערבית, כשחלקם בתקנים עומד על 14% בלבד.

<סמאח אלחטיב-איוב: עמותת סיכוי עובדת גם עם הדרג המקצועי בתוך משרד הרווחה ואנחנו בקשר בחמש השנים האחרונות עם אנשי המקצוע בתוך המשרד.

<סמאח אלחטיב-איוב: ראינו שינוי, אך שינוי מאד מאד מתון וכדי להתמודד באמת צריך פה הירתמות פוליטית להתמודד עם חסמי העומק.

<סמאח אלחטיב-איוב: ומה הם?

<סמאח אלחטיב-איוב: אחד הדברים שעלו במחקר כחסם עומק זו נוסחא שהמשרד עובד לפיה כדי לחלק תקנים של עובדים סוציאליים בין הרשות המקומיות.

<סמאח אלחטיב-איוב: פשוט מה שקרא, המדיניות שנהגה בתוך המשרד שנים – שהרבה רשויות קיבלו פחות ממה שמגיע להם בנוסחא והמשך המדיניות הזה מעמיק ומנציח את הפערים בין רשויות חלשות לחזקות, בין יהודיות לערביות.

<סמאח אלחטיב-איוב: והעדר התמודדות פוליטית עם המדיניות הזאת בתוך המשרד, זה מנציח את הפערים ומעלה את העומס שהתייחס אליו קודם מאזן ובטח יתייחס אליו אמיל סמעאן, כמנהל הפורום ואז פשוט אין מענה לחברה הערבית ברמת שירותי רווחה.

<סמאח אלחטיב-איוב: חסם עומק נוסף זה סוגית המימון התואם – המטצ'ינג – כחסם שפוגע גם ברשויות הערביות ובכלל.

<סמאח אלחטיב-איוב: והתקווה שלנו, מההמלצות האלה, שהיא התחלה יפה, שפשוט אנחנו רוצים לראות תכנית עבודה עם יעדים מדידים של המשרד, בדיוק איך ההמלצות האלה יישומו ויגיעו בסופו של יום לחברה הערבית, כשיש לנו פערים היסטוריים בתחום של תקינה.

חיים כץ: תודה רבה.

חיים כץ: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: אני רוצה להיות מאד מאד ברורה.

מיכל בירן: מדינת ישראל מפקירה את העובדים הסוציאליים.

מיכל בירן: זה כמו לשלוח את החיילים לחזית בלי אפודים ובלי כלי נשק.

מיכל בירן: אם זה היה קורה בתחום הביטחוני זו הייתה ועדת חקירה - - -

חיים כץ: קרה, קרה.

חיים כץ: קרב בלבנון השנייה.

חיים כץ: קרה.

מיכל בירן: נכון, והייתה ועדת חקירה.

מיכל בירן: זה לא קורה בתחום הזה.

מיכל בירן: אז אין פשוט בלו"ז לו"ז.

מיכל בירן: כשפתאום יש מחדל ואישה שורפת את הילד שלה או משהו כזה, העיתונים מאשימים רק אתכם.

מיכל בירן: לעומת זאת, אף אחד לא התעסק, לאף אחד לא היה איכפת ששבתם והתשובה שוב הייתה בגוף השאלה – פשוט לא איכפת.

מיכל בירן: לא היה איכפת ששבתם, לא איכפת שכבר את ההישגים שהשגתם מהשביתה ההיא, רובם לא מיושמים, במיוחד של העובדים הסוציאליים המופרטים בעמותות.

מיכל בירן: והמדינה נהנית באופן ציני ומודע מזה שמדובר בחבורה מאד איכותית של עובדים ובעיקר עובדות, שמרגישים תחושה חזקה של מחויבות לעניין ומשתדלים ומשתדלות בעיקר למלא את תפקידם, למרות המציאות הבלתי אפשרית שבה זה מתרחש.

מיכל בירן: זה לא קורה אגב רק עם העובדות הסוציאליות, זה קורה גם עם מורות, גם עם בלניות שנתקלו בהן פה.

מיכל בירן: יש איזה מכנה משותף כמעט לכל המקצועות האלה והוא שעובדות בהם בעיקר נשים.

מיכל בירן: ואני בטוחה חיים, שאם היו מלא נשים בתעשייה האווירית ואתה לא היית שם - - -

חיים כץ: יש מלא, מלא.

חיים כץ: יש מעל 3,000 נשים.

מיכל בירן: אם אתה לא היית שם וזה היה הופך להיות מקצוע נשי, אז גם שם היית מוצא השלמה לשכר מינימום.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אם אני לא הייתי – יכול להיות.

מיכל בירן: כן.

מיכל בירן: אבל זה שחצי מהמדינה הזאת תלוי על זה שאדם אחד עומד עם האצבע בסכר זה דבר לא סביר.

מיכל בירן: סליחה.

מיכל בירן: אני רוצה להתייחס בנוסף למקרה הספציפי שמדובר פה, שלא כל כך התייחסו אליו.

מיכל בירן: אל העובדים הסוציאליים לסדרי דין.

מיכל בירן: חוץ מזה שכל מה שהעובדים הסוציאליים עושים זה באמת הבייס של הבייס של ההישרדות החברתית של המדינה הזאת, כאן אנחנו מדברים על זה שיכול להיות שיש ילד או ילדה שמנוצלים מינית בבית שלהם ונשארים בבית כי לא היו מספיק עובדים סוציאליים שיילכו לגבות את התסקירים האלה.

מיכל בירן: תקנו אותי אם אני מבינה לא נכון.

<קריאה: את מערבת - - -

חיים כץ: לא, לא, סליחה, סליחה.

חיים כץ: היא תערבב ותגיד ואף אחד לא יעיר לה, גם אם היא תערבב.

מיכל בירן: בקיצור, יש אנשים, ילדים ומשפחות שנמצאים במצבים בלתי אפשריים בגלל העומס הזה, ואז הן גם אלו שמקבלות את הטענות ואת הצעקות ואת התסכול של האנשים – על למה מחכים כל כך הרבה זמן.

חיים כץ: פה, הוועדה לא צריכה עובדים סוציאליים.

חיים כץ: צריך הגינות והתייחסות והיא מדברת וגם אם היא מדברת על מה שלא קורה, שלא לעניין, שלא יעירו לה.

מיכל בירן: בקיצור, אני דווקא רציתי שכן.

חיים כץ: מה שלא קורה אמרתי.

מיכל בירן: בסדר.

מיכל בירן: בקיצור, אני חושבת שהמצב הזה הוא בלתי אפשרי וחוץ מהבעיה הכללית והגדולה, מדובר פה על משהו כן קונקרטי.

מיכל בירן: מדברים פה על תוספת של 150 תקנים של עובדים סוציאליים, שנדרשים כאקמול, זה אפילו לא הבראה של המערכת, אבל להביא את המצב מבלתי אפשרי ורשלני, לכמעט סביר, שזה גם לא טוב, אבל זה לפחות כמעט סביר.

מיכל בירן: ושוב, אני יודעת שזו לא חכמה להגיד את זה בעבודת העבודה והרווחה, כי זו ועדה שבאופן מסורתי יושבים בה אנשים חברתיים ביותר מכל הסיעות השונות של הבית, וכשחיים עומד בראשה זו הוועדה היחידה שלפעמים מצליחים לעצור בה כל מיני דברים כמו תכנית ויסקונסין.

מיכל בירן: אז זה לא חכמה להגיד את זה פה, אבל - - -

חיים כץ: אז את רואה מה קורה?

חיים כץ: עכשיו כשאין תקציב, בגלל אי הסכמה להעביר לפה כמה נושאים שהם חייבים להיות פה.

מיכל בירן: מבחינתם זו בחירה רציונאלית, חיים, כי הם יודעים מה יקרה להם פה.

מיכל בירן: אני כן פונה למנכ"ל המשרד.

מיכל בירן: שוב, אני מעריכה את העבודה שעשיתם, אני חושבת שאני מסכימה עם רוב ההמלצות שלכם וכן היה שם פתח לתקווה.

מיכל בירן: אני מקווה ואני בטוחה שאנחנו חברי הוועדה נעשה כמיטב יכולתנו – אופוזיציה וקואליציה – כן להציק לממשלה, שחלק כמה שיותר גדול מההמלצות שלכם ייושם.

מיכל בירן: אבל אני אומרת, כאן יש לנו עניין קונקרטי ואני רוצה לשמוע את תגובת המשרד – איך אנחנו משפרים לפחות בקצת את המצב הספציפי הזה.

חיים כץ: זה יהיה בסיכום.

חיים כץ: פרופסור מיכל קרומר, בבקשה.

<מיכל קרומר-נבו: שמי מיכל קרומר-נבו ואני פרופסור באוניברסיטת בן גוריון.

<מיכל קרומר-נבו: אני רוצה להגיד שאני יושבת כאן ואני מאד מודאגת.

חיים כץ: גם אנחנו.

<מיכל קרומר-נבו: אני מודאגת כי לקראת הישיבה הזאת חיפשתי קצת מה ההיסטוריה של הדיונים על תקינה של עובדים סוציאליים ומצאתי היסטוריה ארוכה כאורך הגלות, שהתחילה כבר לפני יותר מ-30 שבה, שבה בהמשכן המפואר הזה דנים בנושא של תקינה של עובדים סוציאליים ולרוב לא מתקבלות החלטות, וגם כאשר הן פה ושם התקבלו, הן אף פעם לא יושמו.

חיים כץ: פה בוועדה הזאת, אחרי 62 שנה הכנו חוק שאלמנות צה"ל יקבלו גמלה ואחרי 11 שנה העברנו חוק על תרומת ביציות ואחרי 70 שנה העברנו חוק כזה, מה שהתגלגל פה ומה שמגיע לגבי חלוקת הרכוש ופנסיה לבני ובנות זוג.

חיים כץ: עבר בוועדה אחרי שהתגלגל עשרות שנים במקומות אחרים, אז דווקא פה מקבלים החלטות, אבל זה קשה.

חיים כץ: הם משתדלים לא להביא לפה חומר, ואני לא מתכוון ללבן.

<מיכל קרומר-נבו: אז אני חושבת שאני אשמח.

<מיכל קרומר-נבו: זאת אומרת אני אשמח שלא להרגיש - אני חושבת שגם אני ואולי גם עוד חברים שיושבים כאן – שלא להרגיש באמת סטטיסטיים בתוך איזה שהוא משחק שהתוצאה הסופית שלו כבר נקבעה מראש.

<מיכל קרומר-נבו: אני אשמח אם אנחנו באמת נחליט – אם אתה וחבריך וכל האנשים שיכולים באמת להחליט – יחליטו לעשות מעשה ולא לדבר דיבורים.

<מיכל קרומר-נבו: אני חושבת שחלק מהעניין של התקינה של העובדים הסוציאליים והחוסר בעובדים הסוציאליים, ולאו דווקא של פקידי סעד לסדרי דין, ולאו דווקא פקידי סעד לחוק נוער, אלא אני מדברת דווקא על מה שנקרא עו"ס משפחה – המקצוע הכי שכוח והכי זנוח אולי בתוך העבודה הסוציאלית.

<מיכל קרומר-נבו: אני חושבת שחלק מזה שיש לדיון הזה היסטוריה כל כך ארוכה ולא מוצלחת קשור בזה שיש חוסר אמון גדול גם בתוך המערכות שלנו, גם בתוך מערכות הרווחה וגם מחוץ למערכות הרווחה, הן באנשים שחיים בעוני וביכולת שלהם להשתנות או לשנות את מצבם, והן בעובדים הסוציאליים שמטפלים בהם.

<מיכל קרומר-נבו: אני חייבת להגיד שבעניין הזה יש גם חוסר נכונות לראות באנשים שחיים בעוני, כמו שפרופסור יונה רוזנפלד אמר – בני ברית – ולראות את הכוחות שלהם ואת היכולות שלהם לצאת מהעוני ולראות את המאבק שהם נאבקים באופן יום יומי בעוני.

<מיכל קרומר-נבו: יש איזו שהיא תפיסה, שאני חושבת שהיא שגויה, שאנשים שחיים בעוני, באיזו שהיא צורה מגלמים בגופם את העוני.

<מיכל קרומר-נבו: העוני הפך להיות חלק מהם, חלק מתרבותם, חלק מתפיסת העולם שלהם, ושלכן יש להשקיע את המשאבים הדרושים המינימאליים, אבל אין טעם בתקוות גדולות כי זה קשה.

<מיכל קרומר-נבו: ואני רוצה להגיד, ולא רק על סמך מחשבות שווא, אלא על סמך ניסיון מסוים בעולם המעשה, שזה לא נכון.

<מיכל קרומר-נבו: אם מאמינים באנשים שחיים בעוני – מגיעים להישגים מאד גדולים.

<מיכל קרומר-נבו: ודבר דומה קורה לעובדים הסוציאליים שעובדים עם המשפחות האלה, שהם עובדי משפחה שלא זוכים לשום גג יוקרתי שהוא והתמחות ייחודית לעבודה שלהם, ועכשיו המשרד באמת עושה הרבה מאמצים בכיוון הזה בתוך הרפורמה וכו' וכו', לעשות קורסים והכשרות וכו', שגם לגבי עו"ס משפחה יש מחשבה גם שהם לא רוצים לעבוד עם משפחות שחיות בעוני, וגם שאם יעבדו במשפחות שחיות בעוני – תדבק בהם החולשה הזאת ובעצם הם לא באמת, חבל לתת להם תקנים נוספים, מכיוון שהם לא יודעים לנצל אותם, ממילא הם מבזבזים את הזמן, ממילא הם לא עושים עבודה מקצועית וכו' וכו'.

<מיכל קרומר-נבו: זה הפתרון שאני מציעה כאן לבעיה הזאת.

<מיכל קרומר-נבו: אני רוצה להגיד שאני חושבת שוועדות אלאלוף הן המלצות עדינות.

<מיכל קרומר-נבו: ועדת אלאלוף המליצה על תוספת של 1,500 תקנים של עובדים סוציאליים.

<מיכל קרומר-נבו: ועדת אלאלוף המליצה לתת כלים לעובדים סוציאליים שעובדים עם משפחות שחיות בעוני, גם כלים ברוח הדברים שרן מלמד התייחס אליהם, גם כלים מקצועיים ברוח של הכשרה והמתמחות מיוחדת לעבודה עם משפחות שחיות בעוני.

<מיכל קרומר-נבו: אני רוצה להגיד שלא רק ועדת אלאלוף חשבה כך, אלא שיותר מ-70 אקדמאים וחוקרים מכל האוניברסיטאות ומכל בתי הספר לעבודה סוציאלית בארץ, ביוזמת עוס"ים שינוי, שזו קבוצה של סטודנטים לעבודה סוציאלית, חתמו על מכתב יישום המלצת ועדת אלאלוף – הוועדה למלחמה בעוני, שאודט מוכנה לחלק כאן.

<מיכל קרומר-נבו: אנחנו לא ידענו שאפשר לחלק לפני - - -

חיים כץ: אי אפשר לחלק עכשיו.

<מיכל קרומר-נבו: אוקיי.

<מיכל קרומר-נבו: אז אני אשמח לתת לך את העותק שלי ואנחנו - - -

חיים כץ: יש לי כבר.

<מיכל קרומר-נבו: ואנחנו נשמח לתת לכולם עותקים שיש אצל אודט.

<מיכל קרומר-נבו: זה בעצם מסמך של חוקרים שחתומים על מכתב שאומר שהם מסכימים עם ההמלצה הזאת של ועדת אלאלוף וקוראים בעצם לקבלה.

חיים כץ: מאה אחוז, תודה רבה.

חיים כץ: כן, בבקשה.

<אמיל סמעאן: שמי אמיל סמעאן, אני עובד סוציאלי, מנהל מחלקת הרווחה בפקיעין ויושב ראש פורום מנהלי מחלקות רווחה בקרב האוכלוסייה הערבית.

<אמיל סמעאן: יש דבר כזה.

<אמיל סמעאן: רק כדי לסבר את האוזן – אנחנו עמותה, אנחנו חלק בלתי נפרד מפורום איגוד מנהלים ארצי ואנחנו חלק בלתי נפרד מהאיגוד המקצועי שלנו, שהם מייצגים אותנו.

<אמיל סמעאן: העמותה שלנו הוקמה בשנת 2003 כדי לטפל באוכלוסייה הערבית הנזקקת מול משרדי הממשלה ובמיוחד מול משרד הרווחה.

<אמיל סמעאן: אני חייב להודות למשרד הרווחה - - -

חיים כץ: אתה לא מודה לכלום.

חיים כץ: בוא תדבר לעניין, כי יש לנו עוד רבע שעה והמנכ"ל צריך לדבר ואנחנו מסיימים את הדיון.

<אמיל סמעאן: אז מתוך התודה שלי אני רוצה בעניין הזה לומר, שלמרות שהייתה תוספת משמעותית באמת בשנים האחרונות בקרב האוכלוסייה הערבית, אני רוצה להגיד ש-50% או 60% מהאוכלוסייה, כפי שדיברו החברים – נמצאת בקו העוני ועוד יותר עם תכניות שזרמו למחלקות הרווחה, כמו התכנית הלאומית ומועדונים לקשישים, זה מגביר עוד יותר ויותר על העובד הסוציאלי בתוך החברה הערבית.

<אמיל סמעאן: בסקר שעשינו מצאנו כי עובד סוציאלי במחלקות הערביות מטפל בתיקים של כ-250 עד 300 משפחות.

<אמיל סמעאן: אנחנו כפורום מנהלים אומרים שאנחנו מוכנים ומקבלים את המלצות ועדת אלאלוף ובכך אנחנו שמחים.

<אמיל סמעאן: זה דבר אחד.

<אמיל סמעאן: אם אנחנו יורדים לפי ההמלצות לבין 50 או 60 תיקים, אז הבקשה שלנו מהמשרד תהיה לתוספת של 500 תקנים לפחות ואנחנו נשמח מאד לקבל אותם.

חיים כץ: 300 לא תשמח?

<אמיל סמעאן: גם 300.

<אמיל סמעאן: אני אתפשר איתך.

<אמיל סמעאן: אני יכול עכשיו לחתום לך שאנחנו גם מסכימים ל-300 תקנים נוספים.

חיים כץ: הצלצול הזה אומר שבעוד רבע שעה מתחילה המליאה וכשמתחילה המליאה הוועדות מסיימות את העבודה.

חיים כץ: אלה הכללים.

חיים כץ: קצת סקירה מה זה כנסת, שתדעו, אתם באים לפה.

חיים כץ: הוועדות עובדות רשמית ל3 פעמים בשבוע, גם בפגרות, עובדות לא רשמית, לפעמים 5 ימים בשבוע מהשעה 8:00 עד השעה 16:00.

חיים כץ: בימים שני ושלישי מתחילה המליאה בארבע.

חיים כץ: צריך אישור מיוחד לוועדות לעבוד כשהמליאה עובדת.

חיים כץ: ביום רביעי המליאה מתחילה בשעה 11:00.

חיים כץ: ב-11:00 זה מתחיל בשאילתות ועובר להצעות חוק פרטיות ואז הוועדות עובדות עד השעה 13:00.

חיים כץ: ואם לא ...

חיים כץ: למישהו, אז יפטרו את יושב הראש.

חיים כץ: סיימת?

<אמיל סמעאן: אז משפט אחרון, אחרי שגזלת ממני את הזמן.

<אמיל סמעאן: אני רוצה באמת לברך על העבודה ואני מקווה שיהיו תוצאות.

<אמיל סמעאן: אנחנו באמת זקוקים לזה וצריך לשים אותנו, את מחלקות הרווחה, בסדר עדיפות.

חיים כץ: מאה אחוז, תודה רבה.

חיים כץ: כן, גברתי.

<רותי יהושע: שלום.

<רותי יהושע: קוראים לי רותי יהושע ואם אפשר להיות קשובים כי אני קצת מתרגשת.

<רותי יהושע: אני אם לשישה ילדים, משפחה שלא מוותרת על אחדות החיים והמשפחה.

<רותי יהושע: מתגוררת במעלה אדומים.

<רותי יהושע: למדתי מגוון תחומים ביניהם הנחיית הורים, הנחיית זוגיות ומזכירות וכיום אני מחפשת עבודה בתחום.

<רותי יהושע: אני פעילה חברתית כ-27 שנים בארגונים שונים בירושלים.

<רותי יהושע: בתקופה שהייתי מחוסרת דיור פעלתי בפרויקטים לדיור ציבורי, סנגור קהילתי ואני פעילה חברתית בשדולה למאבק בעוני.

<רותי יהושע: כחלק מפעילותי החברתית והצורך שאני רואה בעריכת שינוי חברתי בנושא העוני, הגעתי להשתתף בוועדת אלאלוף.

<רותי יהושע: ביום הראשון בו הגעתי לוועדה, עת מצאתי עצמי מוקפת אנשי אקדמיה, מנכ"לים של משרדים שונים, אנשי רווחה ועוד גורמים בכירים אחרים, חשש גדול כמו עכשיו מילא אותי ושאלתי את עצמי – מה אני עושה פה?

<רותי יהושע: לצד הפחד והחרדה הבנתי מיד שאני פה לא רק בשבילי אלא בשביל האנשים והמשפחות שחיות בעוני, כי יש לעבודת הוועדה חשיבות גדולה וניתנת לי הזדמנות להשפיע על המצב הקיים.

<רותי יהושע: אך לצערי מתברר לי כי כנסת ישראל החליטה לשים את הדו"ח שעמלתי עליו בהתנדבות, לא פחות מכל מי שהיה שם – נשאר סגור במגירה ואני שואלת למה.

<רותי יהושע: האם מדינת ישראל יודעת מה זה עוני בכלל?

<רותי יהושע: האם במדינת ישראל יודעים מה זו פנייה לרווחה או עבודת שטח?

<רותי יהושע: כל אחד מגיע לוועדה עם הידע שהוא רכש על החיים בעוני.

<רותי יהושע: אני מגיעה עם ניסיון של 51 שנים של חיים בעוני.

<רותי יהושע: חיים בכאב.

<רותי יהושע: עוני, ניצול חברתי.

<רותי יהושע: חיים בהם אנשים אחרים מחליטים על חיי, וזהו ידע שאי אפשר לרכוש בספרים, לא בסקרים, לא במספרי תיקים.

<רותי יהושע: זהו ידע שרוכשים באופן יום יומי, מתוך מציאות חיינו ונתונים יבשים.

<רותי יהושע: אני החלטתי לשים את הפצע, את כאב הלב על השולחן.

<רותי יהושע: אני מביאה בפני הוועדה את המלצותיי מניסיוני האישי של חיים בעוני, אך הפרשנות למציאות בשטח שונה.

<רותי יהושע: המחוקקים מפרשים את חיי אחרת בשלט רחוק, אבל החוויות הן אישיות ולכן כדי להבין את החיים בעוני צריך להסתכל עליו דרך החיים של האנשים ולעבוד בשיתוף פעולה, עקב ההחלטות והגזרות שנעשו במדינת ישראל.

<רותי יהושע: עוני זה לא גזירה משמיים, זו גזירה של המצביעים נגד ובעד ולא יודעים מה הם עוני, כאב, פחד, חרדה.

<רותי יהושע: אז כמו שכבר בטח הבנתם, אני מוכרת בלשכת רווחה מיום היוולדי.

<רותי יהושע: פעם חשבתי שאני היחידה בעולם במצב הזה.

<רותי יהושע: היום אני יודעת למה זה ככה ולמה עד עכשיו לא קיבלתי מענה אישי, שיאפשר לי להצליח להתמודד לבד, בלי להתלוות ברווחה ומדוע העוני מתפשט לכל עבר.

<רותי יהושע: העומס בלשכות הרווחה הוא בלתי נסבל.

<רותי יהושע: אני פונה אליכם בבקשה ובהמלצה שתעבדו על זה, כל פעם תצמצמו משפחה אחת ליציאה ממעגל העוני ותעברו לשנייה, במקום לאסוף עוד תיקים ומספרי תיקים.

<רותי יהושע: תנו את כולכם ותקשיבו לצרכים ולהרגשות של המשפחות.

<רותי יהושע: תתנו מזמנכם.

<רותי יהושע: תשאלו איך עושים את זה.

<רותי יהושע: תאפשרו לעובדים הסוציאליים לעשות את עבודתם, לשבת ולהקשיב ובאמת להיות איתנו ולעזור.

<רותי יהושע: עוני בעיני זה לא רק להשלים מקרר או מכונת כביסה או ארגז אוכל מסכן.

<רותי יהושע: למה לכם לעשות את זה?

<רותי יהושע: יש תפיסה לא נכונה בכנסת ובמשרדי הרווחה ובחברה בשנות חייה של מדינת ישראל, על משפחות החיות בעוני.

<רותי יהושע: הסיבה לכך היא שחברי הכנסת לא יורדים לעם, לשטח.

<רותי יהושע: עובד סוציאלי ושר הרווחה לומדים באוניברסיטה על חוקים ומדיניות, מה זה רווחה וכו', אך הם לא נמצאים בביתי ולא בתוך ליבי, להרגיש מה מתחולל בתוכי.

<רותי יהושע: לפעמים נדמה לי שאולי נהנים שיש יותר עניים או יותר בעיות וסיפורים מזעזעים.

<רותי יהושע: הרעיון להכליל אנשים שחיים בעוני כאנשים לא עובדים, כאנשים שלא לוקחים אחריות על עצמם, בוועדה למאבק בעוני מתברר אחת.

<רותי יהושע: מדינת ישראל לא מבינה מה הן הזכויות, החובות והצרכים של האזרחים.

<רותי יהושע: אז תתפלאו.

<רותי יהושע: אני עובדת מגיל 14.

<רותי יהושע: אני הייתי מזכירה 13 שנים.

<רותי יהושע: עבדתי בניקיונות.

<רותי יהושע: עובדת בגנים ועוד ועוד.

<רותי יהושע: איך?

<רותי יהושע: איך לא יהיה יחס מזלזל של חוסר כל?

<רותי יהושע: כל כך הרבה האשמות, סטיגמות ובושות ללשכת הרווחה על ידי הפונים.

<רותי יהושע: איך, כשאין תקנים ולא כוח אדם?

<רותי יהושע: לא מקום ישיבה ולא פרטיות לי, כשהמדינה מתנערת מאחריות.

<רותי יהושע: פעם אמרתי לשכנה שאני יודעת שהיא במצוקה קשה, ככה הודיעו בתקשורת – לא להשאיר אנשים שכנים במכות – וניסיתי לתת לה עצה: תיגשו לרווחה, יעזרו לכם, אל תוציאו תסכולים אחד על השני בבית.

<רותי יהושע: זה לא שווה.

<רותי יהושע: התשובה שלהם הייתה – מה נראה לך שהם יעשו?

<רותי יהושע: מה הם עושים בכלל?

<רותי יהושע: נראה לך שאני אעבור את ההשפלות האלה?

<רותי יהושע: חוסר יחס, חוסר זמן.

<רותי יהושע: המקרר שלי אולי לא יהיה מספיק חמור בשבילם.

<רותי יהושע: המקרה שלהם לא יהיה חמור בשבילם.

<רותי יהושע: ואני שוכחת שאני עוברת את מה שאותה אחת אמרה.

<רותי יהושע: העומס על העובדים הסוציאליים הוא בלתי נסבל, לא רק לעובדים הסוציאליים, הוא בלתי נסבל גם לפונים עצמם.

<רותי יהושע: בעת ובעונה אחת היא מטפלת במשפחות אחרות תוך כדי שאני מספרת לה על כאבי ועל הצרכים שלי.

<רותי יהושע: היא צריכה לבחור איזה מקרה קשה יותר היום.

<רותי יהושע: מי בטיפול נמרץ.

<רותי יהושע: הייתכן שהיא תוכל להתפנות?

<רותי יהושע: הייתכן שבשנת 2014 עוד מעט שנת 2015 – אין הכרה בעוני?

<רותי יהושע: כפעילה חברתית בוועדה למלחמה בעוני, הייתי שותפה וחברה פעילה בכל מפגשי ועדת המשנה.

<רותי יהושע: אפרט כמה מהמלצותיי: התערבות בזמן הנכון תסייע במניעת הגעתם של אנשים לחיים בעוני ותעודד אותם לצאת מן מהשברים הרגשיים והכלכליים.

<רותי יהושע: יש לעבוד ביחד עם האנשים החיים בעוני, הרוצים לשנות את מצבם, על מנת לסייע להם ולצמוח ולא לצבור כישלונות אשר משפיעים על האישיות, על האדם ועל המוטיבציה שלו.

<רותי יהושע: יש לזכור שלמצבו האישי של האדם אין השפעה רק עליו אלא על כל משפחתו.

<רותי יהושע: הצלחתו תאפשר לו לקדם גם את ילדיו ולהוות עבורם דוגמא חיובית.

<רותי יהושע: במבט לאחור אם היו נותנים לי כלים והכוונה נכונה, אני חותמת כאן שמצבי הכלכלי והאישי היה יותר קל.

<רותי יהושע: אם הזכויות שלי כילדה בסיכון גבוה היו רבות יותר והייתי מקבלת יותר ידע וכלים, אז הפערים בחיי היו מצטמצמים ולא הייתי מושכת 27 שנים של סבל וייסורים, תוך שאני בוחרת בכוחות ולא בחולשות.

<רותי יהושע: ככל שאדם קם, גם אנשים שחיים בעוני זכאים לקבל החלטות על חייהם, על כל היבטיהם האישיים, המשפחתיים והמדיניים.

<רותי יהושע: אף אדם אינו יכול להיכנס לנעליו של אחר ויהיה זה מסוכן שננסה לעשות זאת.

<רותי יהושע: כך גם המדינה אינה צריכה לקבל החלטות עבור אנשים החיים מבלי שיהיו שותפים מלאים לקבלת ההחלטות.

<רותי יהושע: יש במדינת ישראל חוקי רווחה עוד מתקופת לשכת הסעד, שמגבילים את לשכות הרווחה שקיימות היום.

<רותי יהושע: חוקים אלה מיושנים ואינם מתאימים עוד היום.

<רותי יהושע: יש לבחון את החוקים ואת התנאים ולהתאים אותם למציאות של היום.

<רותי יהושע: מוסיפים עוד זכויות ועוד משימות לעובדים הסוציאליים, אך הם לא יכולים לבצע אותן.

<רותי יהושע: אז מה כל זה שווה?

<רותי יהושע: מחלקות חדשות לשיתוף פעולה בין גורמי הממשלה לרווחה.

<רותי יהושע: דיור, ביטוח לאומי, בריאות, חינוך וארגונים ועמותות חייבים להיות שותפים ביחד.

<רותי יהושע: הייתי שותפה מלאה כפעילה חברתית בוועדת אלאלוף והבעתי את דעתי, גם כתבתי מסמך משל עצמי כפעילה חברתית, שמשמיע את הקול של האנשים שחיים בעוני.

<רותי יהושע: סיפרתי את כאבי, פתחתי את ליבי והנה אני שומעת שהדו"ח נמצא במגירה.

<רותי יהושע: מה הבעיה, אני שואלת?

<רותי יהושע: לא די בכך שעל חשבון זמני, בלי שכר, הכל בהתנדבות, כי אני יודעת את הכאב.

<רותי יהושע: די למשוך.

<רותי יהושע: אני רוצה פתרונות.

<רותי יהושע: אם קשה לכם – אז אני אוציא את הדו"ח מהמגירה.

<רותי יהושע: אני אעזור לכם ואתם תוסיפו עובדים סוציאליים שיעזרו לנו לצאת ממעגל העוני.

<רותי יהושע: עוד סומכים.

<רותי יהושע: עוד סומכות.

<רותי יהושע: החלום שלי הוא ללמוד עבודה סוציאלית ולעזור גם לאחרים.

חיים כץ: תודה רבה לך.

<דורון יהודה: שמי דורון יהודי מארגון נכי הפוליו.

<דורון יהודה: לא שמעתי את הנושא של הנכים פה, גם לא ב - - -

חיים כץ: בסדר, בשביל זה קיבלת רשות דיבור.

<דורון יהודה: אני רוצה להגיד דבר כזה: יש היום 230,000 נכים שחיים מקצבה של 2,600 שקלים וגם פחות.

<דורון יהודה: אני שואל – כאשר היום אנחנו מדברים על 2,600 שקלים – מי יכול להתקיים בכלל מסכום כזה?

<דורון יהודה: אני מדבר על נכים שיש להם הוצאות, אני מדבר על דברים שהממשלה, הכנסת דאגה שיעלו את המע"מ על המים, המים עלו, החשמל עולה, הכל עולה ואותם נכים נשארים עם אותה קצבה.

<דורון יהודה: אני שואל אתכם איפה קו העוני?

<דורון יהודה: קו העוני נמצא בקרב אותן קבוצות שמתביישות לומר לכם שהם בקו העוני.

<דורון יהודה: הם לא יגידו את זה.

<דורון יהודה: גם רבים מהם לא הולכים למחלקת הרווחה ולא לעובדים הסוציאליים ואוכלים את עצמם במסגרת האישית שלהם, משום שכבר יש להם בושה מפני הנכות והנכות היא חלק מהדבר שמונע מהם להיות עוד מסכנים ולבוא ולהגיד אנחנו גם מסכנים שאין לנו מה לאכול.

<דורון יהודה: אז אני שואל אתכם – מה אתם עושים?

<דורון יהודה: באים אלי נכים ברחוב ושואלים אותי – מתי מתחילים את הקצבה?

חיים כץ: מאה אחוז.

<דורון יהודה: אני מבקש שתהיה התייחסות לא רק לעניין של השכר, אלא גם למרכיבים שיש מסביב, שכל הזמן מגדילים אותם.

חיים כץ: בשעה 14:00 יש דיון באולם נגב על העוני בכללותו.

חיים כץ: שמעת פה במעט ובייחוד שמעת את דבריה ואת מצוקתה ואת קריאתה שבאה מהלב.

חיים כץ: ואתה אדוני, מנכ"ל משרד הרווחה, לפני שאני אגיד את מה שיש לי להגיד - - -

<קריאה: אני יכולה לדבר שתי דקות?

חיים כץ: את לא יכולה דקה.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: יש פה כללים בכנסת.

<קריאה: גועל נפש למדינת ישראל.

<מיה חסקל: אדוני, היא הגיעה מחיפה.

<מיה חסקל: זו פעם ראשונה שהיא מעיזה בכלל להגיע לכנסת כדי לספר את הסיפור שלה, אז לפחות אל תוציא אותה.

חיים כץ: שתשב ושלא תצעק.

<מיה חסקל: אני לא מבקשת התנצלות בשמה.

<מיה חסקל: אתם צריכים לדעת להגיד סליחה על הדבר הזה.

חיים כץ: בבקשה אדוני.

<יוסי סילמן: אלף כולי עוד צמרמורת ואני חייב להגיד לך שאני מסיר את הכובע, כי אני רואה את הפעילות החברתית שלך גם במרכז לנפגעות תקיפה מינית, נפגשנו בירושלים.

<יוסי סילמן: אין ספק שיש לך עוצמה וקבענו גם להיפגש ויש פה עוצמה אמיתית ובהחלט אני מאד מעריך את זה.

<יוסי סילמן: אני בוחר לא לדבר על הבעיה הכללית של העוני, כי תזכרו שיש לנו דיון על זה בשעה 14:00 ודווקא המטרה העיקרית של הדיון היה התקנים.

<יוסי סילמן: אז אני רק אגיד לגבי התופעה של העוני, המלצת אלי אלאלוף זה הסמן הימני, זה המצפן, ואני מקווה מאד, גם בסיוע שלך, חיים, שזה יהיה רק המנה הראשונה השנה וזה לא ייגנז בתיקים ואנחנו נראה פה תכנית חומש אמיתית, שבאמת תעלה את התקציבים בהדרגה ונוכל לטפל בהיבט הכולל.

<יוסי סילמן: אני רק רוצה להגיד משהו לגבי התקנים.

<יוסי סילמן: אלף, באמת אני מביע את מלוא הערכתי לעבודת הקודש של העובדות והעובדים הסוציאליים והגדרת את זה נכון:

<יוסי סילמן: הם כיפת הברזל החברתית של מדינת ישראל ואני אומר את זה בכל מקום בהרבה הערכה לעובדים ולעובדות הסוציאליות.

<יוסי סילמן: אבל השאלה היא האם נושא התקנים זה מחולל השינוי.

<יוסי סילמן: יש לנו רפלקס מותנה להבין – יש בעיה – עוד תקנים.

<יוסי סילמן: יש בעיה – עוד תקנים.

<יוסי סילמן: אמר רן דבר נכון מאד, וזה הקונפליקט שלנו.

<יוסי סילמן: אוקיי, תקנים.

<יוסי סילמן: אבל אם אין להם סל שירותים אז מה יעשו בתקנים?

<יוסי סילמן: וזה בעצם הקונפליקט האמיתי.

חיים כץ: דברו עם אנשים.

<יוסי סילמן: ברור.

חיים כץ: ידברו, ידברו, תתנו למישהו לצעוק את מה שכואב לו.

מיכל בירן: אבל יוסי, זה מצב במערכת כבר 10 שנים, זה לא ש - - -

<יוסי סילמן: לא, לא, אז מיכל, את טועה פה כבר פעם שנייה.

<יוסי סילמן: רבותי, הקונפליקט שלנו – כמה לתת סל שירותים שיהיה לתת פתרון וכמה לתת תקנים.

<יוסי סילמן: צריך למצוא פה את האיזון.

<יוסי סילמן: אני יכול לתת עוד 1,000 תקנים, אבל מה יהיה?

<יוסי סילמן: הם ידברו, ידברו ולא יצא כלום.

<יוסי סילמן: אני צריך שידברו ויפנו.

<יוסי סילמן: שיהיו מנחים.

<יוסי סילמן: שיהיו שירותים.

<יוסי סילמן: שיהיה אפשר לסייע בכסף והקונפליקט הזה הוא הקונפליקט האמיתי ולא כל דבר תקנים.

<יוסי סילמן: אני יכול להגיד לכם עוד דבר, ולמה את טועה פעמיים, מיכל?

מיכל בירן: אני אשמח לשמוע.

<יוסי סילמן: כי בשנים האחרונות הוספנו 800 תקנים לשירותי הרווחה, בחמש השנים האחרונות וכבר בשנה הבאה יש עוד 200 תקנים.

<יוסי סילמן: אז אנחנו נותנים 107 תקנים של עובדות סוציאליות - - -

מיכל בירן: מה המצב במערכת היום לעומת שנת 2003?

מיכל בירן: כמה כל המערכת הורחבה?

מיכל בירן: כמה אוכלוסייה וכמה - - -

<יוסי סילמן: תוספת של קרוב ל-1,070 - - -

מיכל בירן: כמה האוכלוסייה וכמה הנזקקים גדלו?

מיכל בירן: תעשה לי טובה, אל תבלף אותנו פה.

חיים כץ: היא שאלה בשקט וזה נכון שהוספתם - - -

<יוסי סילמן: תן לי רק לסיים.

חיים כץ: אני אתן לך.

חיים כץ: היא שאלה בשקט ואמרה תראה, נכון שהוספת 160 תקנים לשנה - - -

<יוסי סילמן: לא.

חיים כץ: 800.

חיים כץ: בחמש שנים 160 לשנה.

חיים כץ: הוספת 160 תקנים לשנה, בכמה הורדת את מספר המטופלים לכל תקן?

חיים כץ: זאת אומרת, לצערנו מספר הנזקקים עלה.

חיים כץ: זאת אומרת היית צריך להוסיף 200 תקנים - - -

<יוסי סילמן: אני אגיע לזה.

מיכל בירן: ובמצב כזה להגיד שהתקנים זה עניין קטן זה פשוט להתעלם מהמציאות.

<יוסי סילמן: מיכל, דקה, אז לכן אמרתי בואו לא ניתפס לרפלקס המותנה.

<יוסי סילמן: חיים, אני אומר לך פה, יש לנו גם חוסר יעילות בחלק מהעבודה של העבודה הסוציאלית.

<יוסי סילמן: אם עו"סית לסדרי דין צריכה ללוות כבייבי סיטר משפחות חמש שנים, ואנחנו עומדים לשנות את סעיף 19 ואנחנו יודעים שיש פה גם חוסר יעילות ואני רוצה להגיד לך עוד דבר.

<יוסי סילמן: אנחנו צריכים גם לבדוק את עצמנו, לפני שרצים לעוד תקנים.

<יוסי סילמן: בואו נבדוק איך אצלנו עובדות המערכות ואני אומר לך שאנחנו עושים על זה רפורמה אמיתית – לבדוק את הצרכים האמיתיים.

<יוסי סילמן: אני אגיד עוד דבר לרשויות הערביות.

<יוסי סילמן: למה אתם מאיישים רק 90% ממה שנתנו לכם עד היום?

<יוסי סילמן: בואו, תראו לי רצינות.

<יוסי סילמן: כשאני מדבר על ראש רשות שאומר לי מה?

<יוסי סילמן: אתה רוצה שאני אשלם 25% על התקן?

<יוסי סילמן: אתם יודעים שעוד לא איישתם?

<יוסי סילמן: יש 10% מהתקנים - - -

מיכל בירן: כי מה?

מיכל בירן: כי הם עושים פדיקור-מניקור?

מיכל בירן: כי יש שם בעיה מבנית של חולשה של הרשויות האלה ועכשיו אתה מגלגל את כל האחריות על כל האנשים האחרים חוץ מעצמך.

<יוסי סילמן: סליחה רגע, יש לנו חלק מהרשויות שמעדיפות לא להשקיע ברווחה ולכן יש לנו עוד 10% תקנים.

<ברהן מלדה: כל המחקרים מראים שזה לא נכון.

חיים כץ: סליחה, גברתי.

<ברהן מלדה: סליחה.

<ברהן מלדה: גם אם הוא אומר לא נכון וגם זה שהוא אומר שצריך להתייעל זו בדיחה, אבל אני לא מגיב.

<ברהן מלדה: גם אני לא כל כך מסכים איתו, אבל לא מגיב.

<ברהן מלדה: תנו לו להביע את דעתו.

<יוסי סילמן: אוקיי, אני רוצה להגיד עוד דבר.

<יוסי סילמן: זה שיש לעובדת סוציאלית אחת 200 תיקים, השאלה היא כמה אינטנסיביים יש ואנחנו יודעים ש - - -

<קריאה: זו לא השאלה.

חיים כץ: אתם רוצים שהוא לא ידבר?

חיים כץ: או שתתנו לו פתק והוא יקריא את מה שאתם רוצים.

חיים כץ: לא חשוב לשמוע מה הוא חושב?

<יוסי סילמן: הלאה, אני רוצה רגע להגיד שאלף באמת המשרד מכיר בצורך באוכלוסייה הערבית, בדואית ואנחנו כן לאט לאט משנים את המפתחות ואנחנו רוצים לתת.

<יוסי סילמן: אתם יודעים מה?

<יוסי סילמן: איפה שיש לי ראש רשות שמראה לי 100% - יש לי מוטיבציה.

<יוסי סילמן: אני יודע שיש לי שיתוף פעולה בלקיחת אחריות.

מיכל בירן: ואם ראש הרשות לא - - -

חיים כץ: מיכל, מיכל.

<יוסי סילמן: הלאה.

<יוסי סילמן: אני חייב להגיד שאנחנו עושים באמת כחלק מהרפורמה בדיקה.

<יוסי סילמן: יש מקומות שחייבים להקציב תקן לעובדת לנפגעות תקיפה מינית, התמכרויות שאנחנו יודעים לכמת את זה ולהגיד – לא יעבור את ה-10 מטופלים, לא יעבור את ה-20 מטופלים.

<יוסי סילמן: אני רק רוצה להגיד משהו – באף מדינה בעולם לא הגדירו תקן לעובדת סוציאלית - - -

<אודט אבנת: זה לא נכון.

חיים כץ: סליחה גברת.

<אודט אבנת: אבל זה לא נכון.

חיים כץ: סליחה.

<יוסי סילמן: אין אף מדינה.

<יוסי סילמן: ידוע שמקובל באירופה שזה בין 40 ל-60 תיקים אינטנסיביים לעובדת סוציאלית.

<יוסי סילמן: זו הנורמה.

<קריאה: לא תיקים ...

חיים כץ: סליחה גברת, זו פעם שנייה שאני מעיר לך.

חיים כץ: תני לו לדבר.

<יוסי סילמן: חברה, אין אף תקן.

<יוסי סילמן: יש שם נורמה, כי חלק מהבעיה היא לא להגיע למצב של צבירת תיקים ולקבל תקנים.

<יוסי סילמן: אבל אני רוצה להגיד לך בשורה התחתונה – בכל האיזונים האלה שאנחנו מדברים - בין כמה תקנים לכמה שירותים - אני מרגיש נוח שאנחנו נותנים פה 200 תקנים בשנה הבאה.

<יוסי סילמן: דרך אגב, רובם ממוקדי עוני – 107 תקנים, עוד 40 תקנים שאנחנו הולכים לחזק את הרשויות הקטנות, ששם תקן-תקן וחצי זה לא מספיק לכלום.

<יוסי סילמן: תהיה פה גם אפליה מתקנת למגזר הערבי ואנחנו נותנים עוד 60 תקנים לאחת הבעיות האקוטיות של האוטיזם שזו מגפה ואנחנו רוצים לחזק חלק מהרשויות.

<יוסי סילמן: האם זה סוף הדרך?

<יוסי סילמן: לא.

<יוסי סילמן: אבל זה אני חושב שהבלנס האמיתי היום, ולבוא ולהגיד – תנו עוד 1,500 תקנים, אבל אל תיתן לי אף סל שירותים – זה לא בנמצא וזה לא ההיגיון של המשרד.

חיים כץ: מאה אחוז, תודה.

חיים כץ: לפני שאני אסכם את הדיון, בואי, הגעת מחיפה, בואי תדברי בבקשה.

<רחלי: שמי רחלי, אני בת 28, אני גרושה, אם לילדה בת 7 עם קשיים רגשיים וקשיים התפתחותיים.

<רחלי: אני פעילה בפרויקט שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני מזה שש שנים.

<רחלי: כבר בהיותי ילדה בת 10 הייתי מוכרת לשירותי הרווחה בעקבות אלימות בין הוריי, גירושים ומצוקה כלכלית שחווינו.

<רחלי: בעקבות ביקורי בית של עובדים סוציאליים ותסקיר של פקידת סעד, חוויתי פחד מעובדים סוציאליים שיוציאו אותי מהבית.

<רחלי: הרווחה ניסתה לסייע לנו אך לא יכלה בעקבות מחסור בתקציב.

<רחלי: פחד זה ליווה אותי לאורך שנים ובעיקר כשהייתי בהיריון ובמקביל בהליכי גירושין.

<רחלי: הופניתי לרווחה לקבלת סיוע בעקבות כך.

<רחלי: שנה לאחר הלידה הצטרפתי לפרויקט שותפות חיפה להתרת שרשרת העוני, על ידי סטודנטית שליוותה אותי מטעם הרווחה באופן פרטני.

<רחלי: בפרויקט ישנן שלוש קבוצות: עובדים סוציאליים, סטודנטים לעבודה סוציאלית ואנשים המתמודדים עם עוני ומוכרים לרווחה, מתוך מטרה להעלות את המודעות לעוני ולהשפיע על המדיניות.

<רחלי: במהלך המפגשים בפרויקט ישבנו שלוש הקבוצות יחד כשווים.

<רחלי: כל אחד תרם את חלקו מהמקום שלו.

<רחלי: הרגשנו שיווין.

<רחלי: מתוך כך לאט לאט ראיתי את תפקיד העובדים הסוציאליים ממקום אחר.

<רחלי: ממקום של דאגה ואכפתיות.

<רחלי: לדוגמא, לאחר המפגשים החזירה אותי העובדת הסוציאלית לביתי על מנת שאוכל לחזור בבטחה הביתה והיא התעניינה בשלומי.

<רחלי: ברור לי שהפרויקט חשף אותי לראות את העובדים הסוציאליים כבני אדם ולהכיר בקשיים שלהם ולא רק בקשיים שלי.

<רחלי: בעקבות כך היה לי חשוב מאד להגיע היום ולדבר על השינוי הרצוי בעיני.

<רחלי: כיום, כשאני חשופה יותר לתפקיד העובד הסוציאלי, אני יכולה לראות את הקשיים איתם הוא מתמודד בעקבות העומס הרב שיש להם וכן מחסור במשאבים תקציביים ובזמן.

<רחלי: בעקבות כך נוצר מצב שנאלצתי לחכות זמן רב בתור לעובד סוציאלי, למרות שלפעמים המקרים דחופים, אך העובד הסוציאלי נאלץ לסנן לפי רמות סיכון.

<רחלי: כך הסבירו לי.

<רחלי: לדוגמא, כשהייתי צריכה סיוע בסידור מעון יום לביתי כשהייתי במצב נפשי לא טוב בעקבות הגירושין שחוויתי ורציתי לצאת לעבוד אך לא יכולתי, העובדת סוציאלית, על אף רצונה לסייע – לא יכלה.

<רחלי: דוגמא נוספת – כאשר העובדת הסוציאלית רצתה לעזור לי בסידור לשעות אחר הצהריים בתגבור בשיעורים פרטיים, היא לא יכלה מבחינה תקציבית לסייע.

<רחלי: כך נוצר מצב שנאלצתי לחלק את המשמרת ולחזור לעבוד משמרת ערב ביחד עם בתי בת ה-7, עד השעות המאוחרות.

<רחלי: כל זה פגע בה עוד יותר.

<רחלי: היא התקשתה לקום בבוקר לגן ואיחרה באופן שגרתי.

<רחלי: אני הגעתי למצב של חוסר כוחות נפשיים ופיזיים, עד שהגעתי כמעט למצב של פיטורין, ופניתי שוב לקבלת סיוע.

<רחלי: פעמים רבות הרגשתי שכל מה שאני צריכה היא אוזן קשבת וסיוע בעצות, אך הרגשתי שעל אף הרצון של העובדת הסוציאלית שלי, בגלל העומס הרב היא לא יכולה להתפנות באופן מלא, מכיוון שבנוסף להיותה עובדת סוציאלית שלי, היא צריכה לתת מענה לעוד מספר רב של אנשים ולעוד תפקידים בלשכה.

<רחלי: לדוגמא פונה, פקידת סעד, ראש צוות, הדרכת סטודנטים ועוד והיא אינה יכולה לטפל בכולם.

<רחלי: אני חושבת שנוצר מצב שהיא יכולה להתפנות רק למקרים דחופים.

<רחלי: לדוגמא, באחת הפעמים שבה השתתפתי בוועדה בעניין אפוטרופסות בלעדית על הילדה שלי, העובדת הסוציאלית פינתה את עצמה ממקרים אחרים והקדישה את עצמה אלי.

<רחלי: תמכה בי, שמרה על האינטרסים שלי, ייצגה אותי וממה הייתה שותפה שלי למעמד הקשה.

<רחלי: זו הייתה דוגמא מרגשת לטיפול שהייתי רוצה לקבל באופן שוטף.

<רחלי: בשנה האחרונה זכיתי לקבל עובדת סוציאלית שהיא גם ראש צוות.

<רחלי: גם עליה העומס רב.

<רחלי: היא משתדלת לתת לי את המענה הטוב ביותר.

<רחלי: היא מתקשרת ומתעניינת בשלומי גם לאחר שעות עבודתה.

<רחלי: היא סייעה לי למצוא פתרון לבתי לשעות אחר הצהריים, על מנת שאוכל לעבוד באופן מרבי.

<רחלי: אני מרגישה שהיא נותנת לי תמיכה נפשית וייעוץ מעבר לנדרש ממנה בתפקיד, בעיקר סביב נושא האפוטרופסות הבלעדית, המעסיק אותי רבות.

<רחלי: היא נמצאת שם בשבילי, אבל ברור לי שהיא חורגת מגבולות המשאבים שעומדים לרשותה.

<רחלי: ההצעות שלי לשינוי המצב הן: להגדיל את מספר העובדים הסוציאליים בלשכות הרווחה, כך שלכל עובד יהיה מספר נמוך יותר של משפחות לטפל בהן והם יוכלו להתפנות למתן מענה באופן מיידי יותר.

<רחלי: להגדיל את תקציב הסיוע של העובדים הסוציאליים ברווחה על מנת שיוכלו לעזור יותר.

<רחלי: לתגמל את העובדים הסוציאלית בצורה מרבית יותר, על מנת למנוע שחיקה.

<רחלי: גם לעובד הסוציאלי מגיע לחיות בשלווה וגם לא לקחת את העבודה הביתה.

<רחלי: לסיכום, על אף רצונה ויכולתה של העובדת הסוציאלית לסייע ככל יכולתה, הדברים לא תלויים רק בה מפאת חוסר זמן, חוסר משאבים, חוסר תקציב ועומס רק שמלווה אותה 24 שעות ביממה, כולל שבתות וחגים.

<רחלי: היא אינה יכולה לתת לי ולאנשים רבים במצבי את הסיוע הנדרש על מנת שנוכל לצאת ממעגל העוני ולהתקיים בכבוד.

<רחלי: חשוב לי להגיד כאישה צעירה, שאני לא רוצה להמשיך לחיות דרך הרווחה אלא אני רוצה להתקיים בכוחות עצמי בכבוד.

<רחלי: רוצה ללמוד, להתקדם בחיים, אך זקוקה לסיוע בהווה על מנת לחיות טוב יותר בעתיד הקרוב.

<רחלי: לפעמים סיוע בדבר קטן בזמן הנכון, יכול לעזור יותר.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: יש כללים במשחק הזה.

חיים כץ: אלי, אני אתן לך לומר משפט אחד לסיכום בסוף, אבל שמעתי את דברי מנכ"ל משרד הרווחה, שמעתי פה את המצוקות, שמעתי את הדרישות.

חיים כץ: לא אהבתי את מה שאמרת שהם צריכים להתייעל.

חיים כץ: אני לא מבין מה זה להתייעל - - -

<יוסי סילמן: לא, דרך אגב, אני רוצה להסביר.

<יוסי סילמן: חלק מזה זה לא בעיה שלהם.

<יוסי סילמן: יש בעיות מובנות, למשל, כאשר משרד הבריאות לא לוקח אחריות – אנחנו לוקחים.

חיים כץ: בוא, תקשיב שנייה - - -

<יוסי סילמן: אני רוצה לעשות סדר - - -

חיים כץ: רגע, גם אתה לא יכול להתפרץ פה בוועדה, כמו שלא נתתי למיכל להתעמת איתך והיא לא כל כך מסכימה איתך.

חיים כץ: גם אני, כשאמרת את זה, לא כל כך אהבתי ולא הערתי לך.

חיים כץ: כיבדתי אותך ונתתי לך להגיד את מה ש - - -

<יוסי סילמן: אלף, כל מערכת צריכה להתייעל.

חיים כץ: שנייה, סליחה, לא.

חיים כץ: לא כל מערכת צריכה להתייעל.

חיים כץ: את העבודה של עובד סוציאלי כשהוא בא למשפחה, לא מודדים בשעון.

חיים כץ: זה דבר אחד.

חיים כץ: דבר שני, שמחתי לשמוע את מה שאתה אומר על הגדלת התקנים.

חיים כץ: איך זה מסתדר – ואל תענה לי – איך זה מסתדר עם הצעת החוק לא להגדיל תקנים במגזר הציבורי?

מיכל בירן: הקפאה מוחלטת.

<יוסי סילמן: עם הרשויות.

חיים כץ: אני לא יודע, זה יגיע לפה, סליחה.

<יוסי סילמן: בגלל שזה רשויות.

חיים כץ: אמרתי לך אל תענה לי.

חיים כץ: זה יגיע לפה.

חיים כץ: אני יודע איפה זה מתחיל ואני יודע איפה זה נגמר.

חיים כץ: גם שם כואב לי, כאילו כל אלה שצריכים לפרוש לפנסיה הם מיותרים, לא צריך במקומם אף אחד.

חיים כץ: זו ההתייעלות.

חיים כץ: לא יגדילו.

חיים כץ: מי שהולך, לא יבוא אחר.

<יוסי סילמן: לא, לא.

חיים כץ: טוב, זה יבוא לפה, נראה, נקרא לך.

חיים כץ: אם זה נוגע לקטע שלך - -

<יוסי סילמן: הם לא עובדי ממשלה.

חיים כץ: עוד פעם אתה עונה?

<יוסי סילמן: סליחה.

חיים כץ: שמענו פה את המצוקות.

חיים כץ: אני יכול להגיד שנעשה כמיטב יכולתנו בוועדה הזאת לנסות ולמגר את תופעת העוני.

חיים כץ: אני לא נכנס לקטע של עובדים סוציאליים ומקצועות פרטניים.

חיים כץ: בכלל, למגר את התופעה הזאת.

חיים כץ: אני חושב שמדינת ישראל לא צריכה להתפאר ולהיות במקום שהיא נמצא ברשימת המדינות המפותחות ב-OECD במקום מספר 4.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: אני חושב שזו בושה לנו.

חיים כץ: יש לנו את היכולות, יש לנו את הפוטנציאל.

חיים כץ: צריך להשקיע יותר באלה שצריך להשקיע וצריך לפנק אולי קצת פחות את אלה שיש להם ולהגיע לסטנדרטים אחרים.

חיים כץ: אדוני יושב ראש הוועדה, מר אלי אלאלוף, בוא תגיד את מילתך ואחר כך אני אקבל את הנזיפות על הישיבה.

אלי אלאלוף: אני מתנצל.

חיים כץ: לא, אל תתנצל, זה בסדר.

אלי אלאלוף: קודם כל אני חושב שחייבים להודות לך על הדיון ועל העומק שלו ועל הרצינות שלו.

אלי אלאלוף: זה לא רק מתוקף תפקידך כיושב ראש הוועדה, אני חושב שזה גם מבטא את הרגישות האישית שלך וכל הכבוד.

אלי אלאלוף: דבר שני, זו רק התחלה.

אלי אלאלוף: זה אפילו לא התחלה של מאבק, זה התחלה של חשיבה ושל - - -

חיים כץ: זה הסדק בקיר.

אלי אלאלוף: כן, בדיוק.

אלי אלאלוף: ולכן אני מאד מבקש שלפחות אחת לשלושה חודשים הוועדה שלך, אם מותר לי גם - - -

חיים כץ: ואתה תבוא?

אלי אלאלוף: אני אבוא.

חיים כץ: אתה יודע, אני לא שואל אם אתה תבוא סתם.

אלי אלאלוף: אני בא ואני אכין איתך ברשותך, אם תרצה, את ישיבת המעקב.

חיים כץ: אני לא שואל סתם.

אלי אלאלוף: אני אבוא ואבוא עם החברים.

חיים כץ: הבנתם שאמרתי שאני לא שואל סתם אם הוא יבוא.

אלי אלאלוף: כן, אני אבוא.

חיים כץ: לפעמים לא מרשים לו.

אלי אלאלוף: טוב, אז אני אבוא.

אלי אלאלוף: עכשיו אין מי שירשה או לא ירשה, כי הנושא הזה הוא כל כך חשוב, הוא כל כך בחיינו.

אלי אלאלוף: כל מהלך שמתרחש בחברה, בכלכלה ובביטחון ואני חייב להגיד את זה – עוד מעד לביטחון לא יהיו הכוחות הנדרשים כדי להתמודד איתם, אם הוא לא יטפל בחברה.

אלי אלאלוף: יחד איתך ויחד עם כל אחד מאיתנו, אנחנו נשמח מאד לבוא ולדון ולהעיר לך על הדברים שאנחנו יודעים.

חיים כץ: אני מרים את הכפפה ואם הכנסת לא תתפזר ואם אני אמשיך להיות יושב ראש ועדת העבודה והרווחה - - -

<יוסי סילמן: יכול להיות שאתה תהיה בנבחרת בפעם הבאה.

<יוסי סילמן: תוכל להבקיע גול.

חיים כץ: גם עכשיו אם הייתי רוצה – הייתי בנבחרת.

חיים כץ: תרשום לך את זה.

חיים כץ: רק לא רציתי.

חיים כץ: אני העדפתי את תפקיד יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות כתנאי, על תפקיד שר.

חיים כץ: הוצע לי.

חיים כץ: הנה, זה בפרוטוקול.

חיים כץ: הוצע לי, לא רציתי, העדפתי להיות יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ושיעבירו את הקטע של שוק הון והפנסיה, כי חשבתי שפה אני יכול לעזור יותר.

חיים כץ: זה המצב.

חיים כץ: אוקיי.

מיכל בירן: רק חצי משפט ליוסי.

חיים כץ: עזבי, מיותר.

מיכל בירן: עצה אחת.

מיכל בירן: אתה לא יצרת את הבעיות האלה, התחילו אותן הרבה לפניך, אבל ראיתי כבר מנכ"לים מתמודדים עם זה אחרת.

מיכל בירן: עצה שלי: יכולת לבוא ולהגיד פה אני מצטער, יש פה בעיות שקורות כבר 10 שנים, אני כמיטב יכולתי מנסה לשפר אותן.

מיכל בירן: אני חושבת שלגלגל את האחריות על ראשי הרשויות הערבים, על זה שהתקנים זה לא העניין, חבל, זה לא מקדם אותנו לשום מקום.

חיים כץ: המשפט היה ארוך.

חיים כץ: אוקיי, צר לי שבישיבה הזאת לא הצלחנו למגר את העוני במדינת ישראל.

חיים כץ: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו ונמשיך.

<קריאה: אני רק רוצה להגיד שגם בבתי חולים - - -

חיים כץ: גברת, זה בריונות מה שאת עושה עכשיו.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.