ועדת הכלכלה, כנסת 19, פרוטוקול מספר 407, 2014-12-04 11:00

מאיר שטרית: אני פותח את הישיבה, ומציע ישר לגשת לנושא.

מאיר שטרית: דנים בעצם בשני תיקונים בתקנות – לא, זה חוק.

<לאה ורון: זה חוק.

<לאה ורון: הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12).

מאיר שטרית: זה הצעת חוק הדואר (תיקון מס' 12) (רישום פרטי שולח על גבי דבר דואר רשום וציונם בהודעה), התשע"ד-2014 (מ/881), הצעות חוק ממוזגות.

מאיר שטרית: עכשיו, מה שעלה במשך הדיון, אנחנו בעצם בגלל זה מעמידים בקשה לדיון מחדש בשתי נקודות.

מאיר שטרית: נקודה אחת זה הדיון מחדש בהגדרה מה זה "המדינה ומוסדותיה" – מי המוסדות שאמורים להיות פטורים מציון שם השולח, כי זה בעצם הרעיון של החוק, שאמרו: מוסדות מסוימים יהיו פטורים, כמו מוסדות המדינה, ומה שקבעו בחוק, קבעו בעצם – איפה הניסוח של החוק?

מאיר שטרית: יש את זה בפנינו?

מאיר שטרית: תראי לי רגע את הניסוח של החוק, מה זה "המדינה ומוסדותיה" שמוסכם?

מאיר שטרית: אוקיי.

מאיר שטרית: אז כתוב: המדינה ומוסדותיה - - -

<אתי בנדלר: לא לא, אני צריכה את הנוסח שאושר בוועדה.

<אתי בנדלר: זה מה שאושר בוועדה, אדוני.

מאיר שטרית: "המדינה ומוסדותיה", כתוב: הממשלה ומשרדי הממשלה, לרבות יחידותיהן ויחידות הסמך שלהם ותאגיד שהוקם לפי דין.

מאיר שטרית: אני רוצה כאן לדעת מה עמדת הדואר בעניין.

<הרצל בר-מג: אני אומר.

<לאה ורון: רגע, אדוני קודם כול מצביע על הפתיחה של הבקשה לדיון מחדש.

מאיר שטרית: בוודאי.

<לאה ורון: אדוני מאשר את הדיון מחדש.

מאיר שטרית: אני מאשר את הדיון מחדש, איזו שאלה.

מאיר שטרית: פה אחד.

מאיר שטרית: בעד הבקשה של פתיחת הדיון מחדש – פה אחד

<לאה ורון: הבקשה אושרה.

מאיר שטרית: רק תציג את עצמך לפרוטוקול, שנדע מי מדבר.

<הרצל בר-מג: שמי הרצל בר-מג, אני ממלא מקומו של מנכ"ל דואר ישראל.

מאיר שטרית: נעים מאוד, ובהצלחה.

מאיר שטרית: אתה נכנס לעונה חדשה בדואר.

<הרצל בר-מג: כך: הסיבה שבעטיה המדינה רוצה שלא יצוין שם השולח מטעמה, זה החשש שכאשר יצוין שם השולח הנמענים יימנעו מלבוא לקחת את דברי הדואר.

<הרצל בר-מג: כאשר מוציאים מכלל זה את הרשויות המקומיות, בעצם אומרים: לא כל כך אכפת לנו שכאשר הרשויות המקומיות שולחות דואר, לא יבואו לקחת את הדואר.

<הרצל בר-מג: וזה כדאי שנבין.

<הרצל בר-מג: ולכן אני חושב שזה לא דבר נכון לעשות.

<הרצל בר-מג: אני חושב שמילוי תפקידן של הרשויות המקומיות חשוב כמו מילוי תפקידה של המדינה.

<הרצל בר-מג: הרשויות המקומיות זה השלטון המקומי, אין שום הבדל בין השלטון המקומי לשלטון המרכזי.

מאיר שטרית: רשויות מקומיות בכלל לא מופיעות פה.

<ברוריה מנדלסון: נכון, הוא מבקש להוסיף אותן.

מאיר שטרית: אה, אתם רוצים להוסיף?

<אתי בנדלר: הוא רוצה לפטור גם אותן מהצורך לציין שהם השולחים.

<הרצל בר-מג: או כולם או אף אחד.

<אתי בנדלר: שאם עיריית ירושלים שולחת לי דואר רשום, יהיה כתוב מדינת ישראל.

מאיר שטרית: אבל היום מציינים את שמות העיריות.

מאיר שטרית: היום כולם מציינים.

<הרצל בר-מג: היום כולם פטורים מלציין.

מאיר שטרית: אבל הם מציינים, העיריות.

<הרצל בר-מג: מציינים עירייה - - -

מאיר שטרית: הלא העירייה מציינת את שמה.

מאיר שטרית: נגיד הוא מקבל דואר רשום מעיריית תל-אביב, קנס חניה, כתוב: עיריית תל-אביב.

<ברוריה מנדלסון: לא על הפתק, רק על המכתב של העירייה.

<אתי בנדלר: לא על ההודעה שאתה מקבל.

<הרצל בר-מג: הרי כל הצעת החוק הזאת מחדשת בכך שכאשר משאירים לנמען הודעה כותבים לו ממי הוא קיבל את המכתב הרשום.

<הרצל בר-מג: היום לא מציינים את זה בשום הודעה, ממחר יתחילו לציין.

<הרצל בר-מג: פטרו מכלל זה את המדינה, אמרו: במקום לציין שזה רשות האכיפה והגבייה ירשמו: מדינת ישראל.

<הרצל בר-מג: לא פוטרים את הרשויות המקומיות.

מאיר שטרית: למה צריך לפטור את הרשויות המקומיות?

<הרצל בר-מג: אני טוען שאו פוטרים את כולם או אף אחד.

מאיר שטרית: לא, אבל זה לא המדינה, רשויות מקומיות.

<הרצל בר-מג: מה ההבדל?

<הרצל בר-מג: הרי החשש הוא אותו חשש.

<אתי בנדלר: אני חייבת לומר כאן משהו.

מאיר שטרית: עובדי רשויות מקומיות הם לא עובדי מדינה.

מאיר שטרית: הם עובדי רשויות מקומיות, זה סקטור נפרד לחלוטין.

<הרצל בר-מג: אבל המניע, התוכנית של העניין, כדי שהאזרח לא יימנע מלקחת את דבר הדואר.

מאיר שטרית: הרי מה יקרה אם הוא יימנע מלקחת את דבר הדואר?

מאיר שטרית: הוא לא ייקח, הרשות המקומית מחר תשלח לו עורך-דין עם התראה ועם תוספת ריבית וגבייה ועיקולים.

<הרצל בר-מג: זה נכון אותו דבר לרשות האכיפה והגבייה.

<הרצל בר-מג: אז מה ההבדל?

מאיר שטרית: אגב, מבחינתי, אני מוכן לבטל את הכול, שכולם יהיו חייבים לדווח.

<הרצל בר-מג: אז שכולם.

<הרצל בר-מג: אבל שיהיה דין אחד לכולם.

<אתי בנדלר: אני רוצה לומר משהו, אדוני.

<אתי בנדלר: חברת דואר ישראל, האינטרס שלה הוא שלא יהיה צורך בכלל לרשום את שם השולח, כי זה מטיל עליה מעמסה.

<אתי בנדלר: חברת דואר ישראל התנגדה בכלל להצעת החוק הזאת, וראוי שהדברים ייאמרו.

<הרצל בר-מג: אבל לא בגלל הטלת המעמסה.

<אתי בנדלר: מסיבות שונות.

<אתי בנדלר: חברת דואר ישראל התנגדה להצעת החוק, אני מזכירה שיש כאן שלוש הצעות חוק: הצעת חוק ממשלתית ושתי הצעות חוק פרטיות.

מאיר שטרית: למה הדואר התנגדו?

<אתי בנדלר: הם אומרים שלא בגלל שזה מטיל עליהם מעמסה, אז שהם יפרטו למה.

<אתי בנדלר: לכן, כשהם מציעים כרגע להוסיף עוד גופים שיהיו פטורים מציון שם השולח על גבי ההודעה, זה בא מהמקום של התנגדות בכלל להצעת החוק.

<אתי בנדלר: אין לנו נתונים בפנינו, איזה חלק מתוך דברי דואר רשום של רשויות מקומיות בכלל מתייחס דווקא לקנסות ולא לנושאים אחרים, למשל למעונות ילדים שמופעלים על-ידי רשויות מקומיות או כל מיני נושאים אחרים.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, ההנחה שמה שנשלח על-ידי הרשות המקומית זה דווקא חובות שאנשים לא יבואו לקחת בשל כך את דבר הדואר, אני חושבת שהיא הנחה שלא מבוססת כרגע על נתונים.

<אתי בנדלר: ולכן אני לא הייתי מציעה להרחיב את זה.

מאיר שטרית: למה הדואר התנגד לחוק?

<הרצל בר-מג: אומר למה הדואר התנגד.

<הרצל בר-מג: חתמנו לאחרונה הסכם עם העובדים במסגרת הסכם ההבראה, שהם מתחייבים מהשנה הבאה, מהפעלת התוכנית, לחלק 90% מהרשומים בבית הנמען.

מאיר שטרית: אגב, מה ההיגיון בזה?

<הרצל בר-מג: בחלוקה לבית הנמען?

מאיר שטרית: למה לטרטר את אנשי הדואר?

מאיר שטרית: למה אי-אפשר לשים בתיבות הדואר של אנשים?

מאיר שטרית: היום ברוב המקומות הקימו תיבות דואר, כל אחד ניגש לדואר, חינם מקבל תיבת דואר.

<הרצל בר-מג: אני מדבר רק על מכתב רשום.

מאיר שטרית: גם מכתב רשום.

<הרצל בר-מג: מכתב רשום צריך להחתים את הנמען.

<הרצל בר-מג: ולכן אנחנו רוצים למסור את זה בבית ולא לטרטר את הנמען לסניף, משום שזאת הסיבה העיקרית שהסניפים שלנו עמוסים.

מאיר שטרית: אבל זה יהיה טרטור יותר גדול.

מאיר שטרית: אסביר לך למה.

מאיר שטרית: נגיד, אני הנמען – אגב, שעבר את התהליך הזה בדואר, לאחרונה זה באמת נורא ואיום שבשביל לקבל דואר רשום אתה צריך לחכות שעה.

<הרצל בר-מג: לכן אני רוצה למסור לך את זה בבית, בשעות שאתה נמצא בבית.

מאיר שטרית: חכה.

מאיר שטרית: רגע, אני מספר לך כקליינט שלך.

מאיר שטרית: אני עכשיו בדואר, אני מקבל מכתב רשום.

מאיר שטרית: הדוור צריך להביא לי את זה הביתה.

מאיר שטרית: אני לא בבית.

מאיר שטרית: איך הוא יביא לי את זה הביתה?

מאיר שטרית: אני לא בבית, אף אחד לא בבית.

מאיר שטרית: הוא יבוא חמש פעמים עד שימצא אותי בבית?

<הרצל בר-מג: אתה יודע למה אתה לא בבית?

<הרצל בר-מג: כי הדוור מגיע בשעות שאתה עובד.

<הרצל בר-מג: אנחנו רוצים משנה הבאה שהדוור יגיע בשעות הערב ויתפוס אותך בבית וימסור לך את זה, לא יטרטר אותך לסניף.

<הרצל בר-מג: ויוריד ככה את העומס הגדול מאוד שיש לנו בסניפים ויוריד את זמן ההמתנה בתור.

<הרצל בר-מג: זאת גם התוכנית שמשרד התקשורת התווה לנו, וכולנו מסכימים עליה.

מאיר שטרית: איך זה עובד?

מאיר שטרית: אני יודע, בדואר אצלי ביבנה, כולם מתלוננים על זה שכוח האדם שלהם על הפנים, קיצצו אותם בחצי, הם לא יכולים לעשות אפילו מה שהם עושים בדואר.

מאיר שטרית: איך הם ילכו הביתה?

<הרצל בר-מג: יבנה היא גם לא כל כך מייצגת משום ששם יש מרכזי חלוקה.

מאיר שטרית: זה אני הקמתי.

מאיר שטרית: אגב, רעיון מרכזי החלוקה זה רעיון שלי פרטי כשהייתי ראש עיריית יבנה.

<הרצל בר-מג: כשהיית ראש עיר.

מאיר שטרית: אני יזמתי את הרעיון של הקמת מרכזי חלוקה במקום לטרטר את האנשים לדואר.

מאיר שטרית: הניסוי נעשה ביבנה, עם ציפורי, זכרונו לברכה – למה זכרונו לברכה, הוא חי, נכון?

מאיר שטרית: מרדכי ציפורי.

<אתי בנדלר: אני לא יודעת.

<אתי בנדלר: הוא היה מנכ"ל הביטוח הלאומי.

מאיר שטרית: הוא היה שר התקשורת.

מאיר שטרית: הוא לא היה מנכ"ל ביטוח לאומי.

<הרצל בר-מג: אחרי שהוא היה שר התקשורת הוא היה מנכ"ל הביטוח הלאומי.

מאיר שטרית: באמת?

מאיר שטרית: ציפורי?

מאיר שטרית: זה חדש לי, אני לא זוכר.

מאיר שטרית: אבל ציפורי היה סגן שר הביטחון, אחר כך היה שר התקשורת, ואתו עשיתי את הרעיון הזה של מרכזי חלוקה, אני יזמתי את זה ביבנה.

<הרצל בר-מג: נכון.

<הרצל בר-מג: אני יכול להעיד.

<הרצל בר-מג: הייתי אז בדואר, ואני יכול להעיד.

<אתי בנדלר: הוא בחיים.

מאיר שטרית: אני שמח.

מאיר שטרית: הוא איש טוב.

<ברוריה מנדלסון: זה סגולה לחיים ארוכים, זה בסדר.

<הרצל בר-מג: אז אנחנו לאחרונה אחרי משא ומתן ארוך ומתיש, הגענו להסכמה עם העובדים ועם ההסתדרות, שהם יחלקו 90% מהרשומים בבית הנמען כדי לא לטרטר את - - -

מאיר שטרית: מה יוצא מזה לעובדים?

מאיר שטרית: הם יקבלו תוספת שעות או מה?

מאיר שטרית: זה הרעיון?

<הרצל בר-מג: הם יישארו בעבודה.

<הרצל בר-מג: אחרת החברה שלנו הייתה מתמוטטת ומגיעה לחדלות פירעון.

<הרצל בר-מג: אגב, הסכנה עדיין קיימת.

מאיר שטרית: אז למה אתם לא מעלים את מחיר הבול?

<הרצל בר-מג: אני מקווה שהולכים לעשות את זה בקרוב.

מאיר שטרית: תכפילו את מחיר הבול, אז יהיה לכם יותר כסף.

<אתי בנדלר: הם לא רשאים לעשות את זה.

<הרצל בר-מג: אנחנו לא רשאים לקבוע את מחיר הבול.

מאיר שטרית: אז מי שרשאי.

<הרצל בר-מג: אז הוא הולך לעשות את זה.

<הרצל בר-מג: לפחות כך הובטח לנו.

<הרצל בר-מג: עכשיו, מה שאנחנו עושים עכשיו ישיג בדיוק את הפעולה ההפוכה.

<הרצל בר-מג: אנחנו לא נצליח למסור 90% מהרשומים בבית, משום שעכשיו כאשר הנמען יודע שהוא יכול לדעת על-ידי זה שהוא נמנע מלקבל את דבר הדואר - - -

מאיר שטרית: אז הוא יגיד לדוור: אני לא רוצה לקחת.

<ברוריה מנדלסון: בדיוק.

<ברוריה מנדלסון: זה יהיה "לא נדרש", או "סרב לקבל".

מאיר שטרית: "סרב לקבל" זה טוב.

<הרצל בר-מג: לא, זה לא "סרב לקבל", "סרב לקבל" זה פשוט.

<הרצל בר-מג: הוא פשוט לא יפתח את הדלת, ובאמצעות הפעולה הזאת הוא יוכל לקבל הודעה ממי זה, עד היום הוא לא קיבל הודעה ממי זה, ורק אז הוא יוכל להחליט אם הוא לוקח.

<הרצל בר-מג: ואז זה יוריד לנו את אחוז המסירה.

מאיר שטרית: אני רוצה להבין.

מאיר שטרית: אם הוא מסרב לפתוח את הדלת, מה אז הדואר עושה?

<הרצל בר-מג: הוא לא מסרב, הוא לא פותח את הדלת.

מאיר שטרית: הוא לא פותח את הדלת.

מאיר שטרית: ואז מה עושה הדוור?

<הרצל בר-מג: הדוור משאיר לו הודעה: קיבלת דבר דואר רשום, היום הוא לא כותב לו ממי, מחר הוא יכתוב לו שזה מעורך-דין כך וכך שמזמין אותו למשפט.

מאיר שטרית: על ההודעה שהדואר משאיר לו כשהוא לא פותח לו את הדלת - - -

<הרצל בר-מג: היום או אחרי החוק?

<לאה ורון: זה מה שעשתה הוועדה בחוק.

מאיר שטרית: לא, רגע.

מאיר שטרית: בהודעה עצמה כתוב מי שלח, נכון?

<הרצל בר-מג: היום לא.

<לאה ורון: עד היום זה לא היה רשום.

<לאה ורון: משייכנס החוק לתוקף זה רישום פרטי השולח על פרטי דואר רשום.

מאיר שטרית: זאת אומרת, בהודעה עצמה יהיה כתוב, לפי החוק החדש, מי שולח.

<הרצל בר-מג: נכון.

<אתי בנדלר: אלא אם כן זה מדינת ישראל.

מאיר שטרית: ברור לי.

<אתי בנדלר: אבל גם יהיה כתוב שם שאם לגבי דבר הדואר יש חזקת מסירה, זה גם יופיע בהודעה.

<אלידור בליטנר: יהיה כתוב: מדינת ישראל, בהנחה שזה אחד מהמוסדות.

מאיר שטרית: ברור לי.

מאיר שטרית: אני מדבר על-פי החוק.

מאיר שטרית: מחר מתחיל החוק לעבוד, וכל אלה שפטורים – פטורים, מי שלא פטור, על הדואר תהיה הודעה ממי נשלח.

מאיר שטרית: הדוור הולך הביתה, ההוא לא פותח את הדלת.

מאיר שטרית: מה הדוור עושה עכשיו?

<הרצל בר-מג: משאיר לו הודעה, שיש לו דבר דואר רשום, שיבוא לסניף, וכותב לו ממי ההודעה הזאת.

מאיר שטרית: זה מה שאני שואל.

מאיר שטרית: החוק מחייב אותו לכתוב ממי ההודעה הזאת?

<הרצל בר-מג: לא רק ממי – ממי, אם יש לו מיופה כוח, מי המיופה כוח, את הכתובת המלאה שלו, ואם יש חזקת מסירה.

<הרצל בר-מג: את כל זה הוא צריך לכתוב לו.

<לאה ורון: שם השולח, ואם דבר הדואר נשלח בידי השולח כמיופה כוח של אדם אחר – גם שמו של האדם שייפה את כוחו, ואולם אם דבר הדואר נשלח בידי המדינה ומסודותיה, יירשם בשם השולח "מדינת ישראל".

<לאה ורון: זה סעיף שהתקבל.

<הרצל בר-מג: אז נכון, נאמר פה בצדק שזה יעמיס הרבה עבודה על הדוור.

<הרצל בר-מג: ועכשיו, העבודה הזאת תוכפל.

<הרצל בר-מג: מדוע?

<הרצל בר-מג: משום שבשנה הבאה אנחנו הולכים לחלק יום כן, יום לא.

<הרצל בר-מג: זאת אומרת, שהדוור, בכל יום נתון, יהיה לו לחלק פי שניים דברי דואר רשומים, והוא יצטרך למלא פי שניים טפסים כאלה.

<הרצל בר-מג: עכשיו, ונוסף על כך, במקום שעכשיו נחלק יותר דברי דואר רשומים בבתים, נצטרך לקרוא הרבה יותר לאנשים לסניפים.

<אתי בנדלר: למה?

<הרצל בר-מג: כי רק כך הנמען יוכל לדעת מי שלח לו את הדואר.

<אתי בנדלר: אבל ברגע שהוא יראה בהודעה שזה ממדינת ישראל ושיש חזקת מסירה, הוא כך וכך לא יבוא.

<אתי בנדלר: אם אתה אומר שהמניע שלו לא לפתוח את הדלת זה הסכנה שיש שם קנס לצורך העניין הזה או הזמנה למשפט, אז ברגע שהוא יראה את ההודעה ויראה שזה העניין אז הוא גם לא יבוא, אז הוא לא יגיע לסניף הדואר.

מאיר שטרית: הרצל, אני רוצה לתקן אותך.

מאיר שטרית: קודם כול, אני רוצה לומר לך שאני לא יכול היום להכניס בכלל רשויות מקומיות.

מאיר שטרית: זה לא בא בחשבון, כי זה לא נושא הדיון.

מאיר שטרית: ההשגה שהוגשה, שעליה פתחנו את החוק לדיון, היא רק על נושא אחד: מה זה "המדינה ומוסדותיה"?

מאיר שטרית: רשות מקומית היא לא מדינה.

מאיר שטרית: לכן אני יכול לדון רק במוסדות המדינה.

<הרצל בר-מג: היום בהגדרה יש גם את הרשויות המקומיות.

<הרצל בר-מג: בהגדרה של המדינה.

מאיר שטרית: לא, בחוק לא קיים.

מאיר שטרית: ההערה על החוק לדיון, הרצל, מבחינה משפטית, אני יכול לדון רק בנושא "המדינה ומוסדותיה".

מאיר שטרית: לכן רָשות לא בא בחשבון, אני לא יכול לדון ברשות כי היא לא קיימת בכלל בהשגה, ההשגה שהוגשה היא לגבי "המדינה ומוסדותיה".

מאיר שטרית: והשאלה, כשמדברים על "המדינה ומוסדותיה", אני מבין שאתם רוצים להכניס בתי-המשפט ובתי-דין שהיום לא קיימים.

<הרצל בר-מג: לא אנחנו רוצים.

מאיר שטרית: המדינה רוצה להכניס.

מאיר שטרית: לפי דבריך, אתה בעד.

<הרצל בר-מג: אני בעד, כן.

מאיר שטרית: אם אתה רוצה, לא אכניס אותם.

מאיר שטרית: בבקשה.

מאיר שטרית: אני, אגב, בעד זה שלא יכניסו אותם.

<הרצל בר-מג: אני לא ביקשתי.

מאיר שטרית: שלא יהיו פטורים, כי אנשים הכי מפחדים מבתי-משפט והוצאה לפועל.

<הרצל בר-מג: אבל שיהיה ברור, אלה שלא יהיו בפנים, יהיה להם שיעור החזרה גבוה מאוד של דברי דואר רשומים, ויבואו אלינו בטענות, כמו שקורה היום.

מאיר שטרית: למה אליכם?

מאיר שטרית: מה אתם אשמים?

<הרצל בר-מג: לא, כי אנחנו ספק הדואר שלהם.

<הרצל בר-מג: הם פשוט יגידו לנו: אנחנו עוזבים אתכם.

מאיר שטרית: ומה הם יעשו?

<הרצל בר-מג: הם יעברו לשליחים פרטיים.

מאיר שטרית: ומה השליחים הפרטיים ימסרו?

מאיר שטרית: גם הם יצטרכו לשים את ההודעה, לא? או שזה לא חל עליהם?

<הרצל בר-מג: הם גם צריכים, אבל אני לא רואה את משרד התקשורת אוכף את זה עליהם כמו שהוא יכול לאכוף את זה עלינו.

<הרצל בר-מג: ואני חושב שבסופו של דבר המדינה, שכרה יצא בהפסדה, משום שאם באמת מספר דברי הדואר הרשומים אצלנו יקטן, אז העלויות נשארות אותו דבר ואנחנו נצטרך להעלות את המחיר.

<הרצל בר-מג: שלא לדבר על כך שהשולחים הגדולים, התפקוד שלהם ייפגע.

<הרצל בר-מג: מה אתה חושב, שאזרח לא יידע אחרי חודשיים שכשכתוב מדינת ישראל זה כנראה רשות האכיפה והגבייה?

מאיר שטרית: בטח שהוא יידע.

<אלידור בליטנר: הוא יידע, וטוב שהוא יידע.

<הרצל בר-מג: אז אתה תראה ששיעור המסירה ירד בצורה משמעותית, והתפקוד של הגופים האלה ייפגע.

<הרצל בר-מג: אנחנו מכירים את זה מניסיון.

מאיר שטרית: זה לא מספיק שדוור בא הביתה ומשאיר את המכתב והולך, ואומר מסרתי?

מאיר שטרית: רק חזקת מסירה אדם צריך להחתים פה?

<אלידור בליטנר: בדין הפלילי יש חזקת מסירה - - -

<הרצל בר-מג: לא, היום אם אתה או אפילו העוזרת בבית, אז הוא יכול לתת לעוזרת, לבן.

מאיר שטרית: הוא לא יכול להשאיר את זה בתיבת הדואר?

<הרצל בר-מג: לא, זה אסור, כי צריך לתת.

<הרצל בר-מג: אבל אני אומר: הרי אם משנה הבאה אנחנו הולכים לחלק 90% רשומים הביתה, אז אי-אפשר לחכות עם זה?

<הרצל בר-מג: לראות, אם אנחנו מחלקים 90% הביתה, אז לא צריך את זה יותר, כי הרי המטרה היא למסור את דבר הדואר הרשום.

<הרצל בר-מג: זאת המטרה, זאת התכלית גם של הצעת החוק.

<הרצל בר-מג: ועכשיו היא פועלת בדיוק ההפך, בדיוק בניגוד לעניין הזה.

מאיר שטרית: כן, אבל הממשלה תמכה בחוק הזה.

<אתי בנדלר: זה הצעת חוק ממשלתית, אדוני, מה זה היא תמכה?

<הרצל בר-מג: אני יכול להתווכח עם הממשלה?

מאיר שטרית: גם אני לא, אז יש לנו בעיה.

<אתי בנדלר: והצעת החוק אושרה.

<הרצל בר-מג: אני יכול לתת לה את ההצעה המקצועית הכי טובה.

מאיר שטרית: את הוויכוח הזה, הרצל, היה צריך לעשות בחוק המקורי.

<אתי בנדלר: עשינו.

<אתי בנדלר: ועמדתם לא התקבלה.

מאיר שטרית: שר הדואר בוועדת שרים לא היה יכול להגיד: אני לא מסכים לזה?

<ברוריה מנדלסון: אבל שר התקשורת - - -

<לאה ורון: הגיש את הצעת החוק.

מאיר שטרית: תודה רבה.

<ברוריה מנדלסון: נשקלו הדברים, אוזנו הדברים.

<ברוריה מנדלסון: ואנחנו חושבים שהצעת החוק הזאת מאזנת מול כל האינטרסים.

מאיר שטרית: את מי את מייצגת?

<ברוריה מנדלסון: את משרד התקשורת, את השר שהגיש את הצעת החוק.

מאיר שטרית: זאת אומרת, משרד התקשורת בעד זה?

<ברוריה מנדלסון: כן, בהחלט, זו הצעת חוק שלנו.

מאיר שטרית: אז אני שואל: לא היה אכפת לכם מהצרות של הדואר?

<ברוריה מנדלסון: בהחלט אכפת לנו.

<ברוריה מנדלסון: המשרד שוקל, הרצל מודע לזה, בכובד ראש.

<ברוריה מנדלסון: המשרד שומע את כל הטענות של חברת הדואר, הגענו להסדרים עם החברה, ואנחנו מאמינים שלא כצעקתה, ותבוא ברכה לתושבי ולאזרחי המדינה, שהם יידעו מי שולח להם את הדואר, ויקל עליהם מאוד לכלכל את צעדיהם מתי ואיך להגיע לסניף.

<הרצל בר-מג: אדוני היושב-ראש ייכבד ויפתח את הפרוטוקולים של הוועדה הזאת משנת 2004.

<הרצל בר-מג: ישבתי אני עצמי אז, רבתי עם כולם, והסברתי שבצורה הזאת החברה הזאת תגיע לעברי פי פחת, והיא תתמוטט, היא תקרוס.

<הרצל בר-מג: אז לא קיבלו.

מאיר שטרית: גם ככה הגיעה לעברי פי פחת.

<הרצל בר-מג: לא, בגלל שלא קיבלו את מה שאמרתי וחוקקו חוקים שהם בלתי אפשריים.

<לאה ורון: זה לא מה שאומר דוח ועדת רייך, אבל לא חשוב.

<הרצל בר-מג: עכשיו זה קורה שוב.

<הרצל בר-מג: אני מבטיח שבפעם הבאה לא אהיה, אני כנראה מבוגר מדי, וזה מה שיקרה.

מאיר שטרית: הרצל, בוא אדווח לך מה אומרים העובדים של הדואר ביבנה.

מאיר שטרית: אני מדבר מהשטח, מביא לך אנשים מהשטח.

<הרצל בר-מג: כן, אני יודע, אני מקבל את התלונות.

מאיר שטרית: העובדים שם מיואשים לגמרי, ממנהל הדואר ומטה כולם מיואשים.

<הרצל בר-מג: בצדק.

מאיר שטרית: הם אומרים שבדואר בכלל לא מתחשבים בעובדים למטה.

מאיר שטרית: אני עכשיו לא פותח את הדיון מחדש, אני מספר לך מה אומרים העובדים.

מאיר שטרית: לוקחים מנהלים בכירים שמקבלים הון עתק במשכורת, ובמקום לקצץ במנהלים הבכירים חותכים את המסכנים מלמטה.

<לאה ורון: זה מה שאמר דוח רייך.

מאיר שטרית: מכל מנהל אחד אפשר היה להחזיק עוד עשרה עובדים, אם היה פחות ניהול.

מאיר שטרית: יש יותר מדי ניהול בדואר.

מאיר שטרית: צריך מנהל אחד שיעשה סדר, לא מיליון מנהלים.

מאיר שטרית: אני אומר לך מה שאומרים העובדים.

מאיר שטרית: והאמת היא, כשאני בא לדואר, ואני הולך לדואר לפעמים בשביל לקחת דואר שלי, עוד לפעמים מתייחסים אלי קצת בפרוטקציה.

מאיר שטרית: אני עומד איפה שמוסרים את המכתבים הרשומים, כשאני מגיע, אני הולך ישר, לא מחכה בתור, לא לוקח מספרים, והם רואים אותי, ניגשים ונותנים לי את הדואר.

מאיר שטרית: מכבדים אותי ביבנה, יש לי קשרים ביבנה.

<הרצל בר-מג: השאלה אם אפשר גם להציג את העובדות.

<הרצל בר-מג: חברת דואר ישראל מחזיקה הכי פחות בכירים מכל החברות הממשלתיות האחרות.

מאיר שטרית: זה לא אומר טוב על הדברים האחרים בממשלה.

<הרצל בר-מג: רגע, שנייה.

<הרצל בר-מג: הכי פחות.

<הרצל בר-מג: היא גם פיטרה הכי הרבה במהלך השנתיים האחרונות, ולא גייסה אחרים במקומם.

<הרצל בר-מג: ואני יכול להבין את העובדים, כי על העובדים יש היום עומס שהוא בלתי סביר, בגלל מה שאמרתי כרגע.

מאיר שטרית: אני מסכים.

<הרצל בר-מג: בגלל שאנשים שלא צריכים להגיע לסניפים, קוראים להם לסניפים.

<הרצל בר-מג: הצעת החוק הזאת רק תגביר את הבעיה הזאת, לא תסדיר אותה.

מאיר שטרית: הגשתי הצעה לסדר בעקבות השיחה שלי עם עובדי הדואר, לדון במצב הדואר.

מאיר שטרית: אבל אלמוזנינו ביקש ממני לדחות אותה, כי היה משא ומתן מאוד רגיש, אז דחיתי אותה באמת.

מאיר שטרית: אבל המצב הוא באמת רע בסניפים, אני אומר לך.

מאיר שטרית: אבל תראו, חברים, אני לא יכול לפתוח היום רשויות מקומיות, אני לא יכול להיכנס לזה.

מאיר שטרית: הדבר היחידי, אני מבין שאתם בעד הכנסת בתי-משפט ובתי-דין לפטור.

מאיר שטרית: זה מה שאתם אומרים בעצם.

<הרצל בר-מג: כן.

מאיר שטרית: אבל אני שואל: למה תאגיד בפנים?

<אתי בנדלר: תאגיד לפי דין.

מאיר שטרית: למה תאגיד לפי דין?

<הרצל בר-מג: לא אותי אתה צריך לשאול.

<הרצל בר-מג: זה לא אנחנו, אתה צריך לשאול את המדינה.

<אלידור בליטנר: שלום, אני עורכת-דין אלידור בליטנר ממשרד המשפטים.

<אלידור בליטנר: בהקשר של מדינת ישראל, הרעיון היה ליצור cover מספיק גדול של גופים של המדינה, כך שלגבי גופים כגון: רשות האכיפה והגבייה ובתי-המשפט, שלגביהם אין חזקת מסירה - - -

מאיר שטרית: רשות האכיפה והגבייה היא יחידת סמך, היא לא תאגיד.

<אלידור בליטנר: נכון.

מאיר שטרית: למה ביטוח לאומי פטור מרישום שהוא שולח?

<אלידור בליטנר: כי אנחנו רוצים ליצור כאן cover מספיק גדול, כדי שלא יהיה ברור שכתוב לך "מדינת ישראל" זה מההוצאה לפועל.

<אלידור בליטנר: ואז באמת לא תגיע לאסוף את דבר הדואר שלך.

מאיר שטרית: אם מכניסים בתי-משפט, אז אין לך בעיה.

<אתי בנדלר: אין מחלוקת לגבי בתי-משפט, בתי-דין.

מאיר שטרית: זה אני מקבל.

מאיר שטרית: למה תאגיד?

<אתי בנדלר: חבר הכנסת שטרית שואל עכשיו מדוע להגדרה מדינה - - -

מאיר שטרית: מגן דוד אדום, יד ושם, מכון התקנים, אקדמיה ללשון עברית, המוסד לביטוח לאומי.

<ברוריה מנדלסון: אני חושבת שהחשש הוא לא כזה.

<ברוריה מנדלסון: הגופים האלה, מכון התקנים, בדרך כלל לא שולחים דואר רשום לאנשים, אז החשש הוא לא באמת – רוב הגופים האלה הם לא גופים ששולחים ביום-יום דואר רשום.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: אז למה להכניס את זה?

<אלידור בליטנר: כדי להגדיל את ה-cover.

<אלידור בליטנר: זו התשובה.

<אלידור בליטנר: כדי שבעצם בסופו של דבר תחת "מדינת ישראל" לא יהיה רק רשות האכיפה והגבייה או רק בתי-המשפט, אלא כדי שיהיה cover יותר גדול של גופים.

<הרצל בר-מג: כדי לבלבל את הנמען.

<הרצל בר-מג: זה נראה רע מכל כיוון שמסתכלים על זה.

<אתי בנדלר: אני רוצה לומר משהו, אדוני.

<אתי בנדלר: בהצעת החוק הממשלתית דובר רק על "המדינה ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: העליתי את השאלה למה הכוונה במילים "המדינה ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: צמד המילים האלה "המדינה ומוסדותיה" מופיעים במספר חיקוקים, לרבות בחוק הדואר עצמו – איפה בחוק הדואר עצמו?

<אתי בנדלר: מיד אגיד.

<פרלי שר: בהגדרה של גוף ציבורי.

<אתי בנדלר: רגע, מיד אתייחס לזה.

<אתי בנדלר: אבל בחקיקה חדשה, ודאי בחקיקה כזאת שמוטלת חובה, חשבתי שראוי היום, והדבר נעשה במשך השנים האחרונות, להגדיר למה הכוונה כשמדברים "המדינה ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: ואז זה היה די באופן ספונטני.

<אתי בנדלר: אני שאלתי למשל מה עם תאגיד שהוא גם בדין, אז אמרו: תכניסי גם אותם לעניין הזה.

<אתי בנדלר: אני מוכרחה לומר שבהגדרה "גוף ציבורי" בחוק הדואר יש שלוש קטגוריות.

<אתי בנדלר: קטגוריה אחת זה "המדינה ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: קטגוריה אחרת היא רשות מקומית או תאגיד עירוני, והקטגוריה השלישית היא תאגיד שהוקם בחוק.

<אתי בנדלר: זאת אומרת, לפי חוק הדואר לא מתייחסים לתאגיד שהוקם בחוק כאל "המדינה ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: וכאן, יחליט אדוני את אשר יחליט כמובן, לאחר שהוא ישמע את טענות הצדדים, אבל ההכללה של תאגיד שהוקם בחוק כחלק מ"המדינה ומוסדותיה" נעשה, אני חושבת, בלי מחשבה תחילה במהלך הדיון.

<אתי בנדלר: אני צודקת או לא?

<ברוריה מנדלסון: אני לא מסכימה.

<אתי בנדלר: אתם לא חשבתם.

<אתי בנדלר: אתם באתם עם "המדינה ומוסדותיה".

<אתי בנדלר: לא הצעתם מלכתחילה לכלול תאגיד שהוקם בדין כגוף שיהיה פטור מציון שם השולח.

<ברוריה מנדלסון: את צודקת, אבל הכוונה שלנו הייתה לכלול בפנים גם לדוגמה את המוסד לביטוח לאומי.

<ברוריה מנדלסון: זו הייתה הכוונה.

<ברוריה מנדלסון: את צודקת שלא הגדרנו נכון ומדויק, והערת הערה לגמרי נכונה: למה התכוונתם.

<ברוריה מנדלסון: ולכן כשגיבשנו יחד את הנוסח הכללנו את זה בפנים, והמדינה, או אם אני מייצגת את הממשלה, אנחנו סבורים שנכון כן להכניס אותם לתוך ההגדרה, וזאת הייתה הכוונה שלנו.

מאיר שטרית: למה?

<ברוריה מנדלסון: כי באיזון שעשינו, ושישבנו עם הגופים השונים, חשבנו שנכון גם לגופים האלה לתת, במירכאות, את הפטור ולרשום רק "מדינת ישראל".

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: אני שואל, מתוך, אני קורא פה, יש פה איזה 60-50.

<ברוריה מנדלסון: מתוך שיקול של כמות הדואר שתתקבל, באיזונים השונים, כמו שהעלו פה.

מאיר שטרית: יש פה 60 רשויות שונות, 60 תאגידים.

<ברוריה מנדלסון: נכון.

<ברוריה מנדלסון: כמה מהם שולחים דואר רשום באופן שוטף לאזרחים?

מאיר שטרית: רגע, הם לא שולחים.

מאיר שטרית: מתוך ה-60 האלה אני רואה רק שני מוסדות שבכלל יש סיכוי שאנשים אולי יסרבו לקבל, שזה בנק ישראל והמוסד לביטוח לאומי, למרות שבנק ישראל הוא מאוד שולי.

<קריאה: הוא לא שולח דואר רשום.

מאיר שטרית: יפה, אז זה רק המוסד לביטוח לאומי.

מאיר שטרית: כל ה-60 האחרים – מגן דוד אדום, המוסד לבטיחות ולגהות, המוסד להשכלה גבוהה, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, רשות הטבע והגנים, המועצה לענף הלול, רשות השידור – כבר לא רלוונטי, אין אגרה יותר – המועצה להסדר ההימורים בספורט, רשות ניירות ערך, יד בן צבי, המועצה לייצור צמחים ושיווקם, קרנית, בית דוד בן גוריון, המכון למורשת דוד בן גוריון, רשות שדה התעופה, רשות לשיקום האסיר, פיתוח ירושלים, מלחמה בסמים, רשם העתיקות – את מי זה מעניין?

<ברוריה מנדלסון: אז מה החשש הגדול?

מאיר שטרית: למה לפטור אותם?

מאיר שטרית: רק בשביל הביטוח הלאומי.

<אתי בנדלר: אני גם רוצה לשאול, אם אין בזה משהו קצת מטעה, שכל אחד מהגופים האלה, למשל כשם השולח, הרי צריכים במקרה הזה לציין את שם השולח – מדינת ישראל.

<אתי בנדלר: האם נכון לצורך העניין הזה, שרשות ניקוז כרמל, אני סתם, תכתוב כשם השולח "מדינת ישראל"?

מאיר שטרית: רשות ניקוז ירקון, קישון?

<אתי בנדלר: האם באמת מדינת ישראל היא השולחת במקרה הזה?

<אלידור בליטנר: אם יורשה לי, קודם כול, ההגדרה של "מדינת ישראל" כאן זה לעניין סעיף זה.

<אלידור בליטנר: והרעיון זה לא רק מתן פטורים למוסדות האלה, אלא הרעיון הוא ליצור כאן רשימה מספיק ארוכה של מוסדות, כך שזה לא יהיה, כשאתה מקבל "מדינת ישראל", יהיה לך ברור שזה רשות האכיפה והגבייה או בית-המשפט, ואז באמת לא תגיע לקחת את זה.

מאיר שטרית: אנשים יחכו לקבל דואר מרשות הניקוז איילון?

<אלידור בליטנר: חשוב שבמקרים האלה אין חזקת מסירה.

<אלידור בליטנר: בהבדל מהדין הפלילי, אין במקרים האלה חזקת מסירה.

<אלידור בליטנר: אנחנו רוצים שאנשים יגיעו לאסוף את דברי הדואר שמגיעים מההוצאה לפועל או מבית-המשפט.

<הרצל בר-מג: יש לנו פה הודאה רשמית של המדינה, שכאשר רושמים את שם השולח, הוא לא יבוא לקחת.

<הרצל בר-מג: וזה נכון לגבי כולם.

<אלידור בליטנר: זה לא הודאה רשמית.

<אלידור בליטנר: אנחנו לא רוצים כאן ליצור עיוות בתמריצים של אנשים להגיע לדואר.

מאיר שטרית: הרצל, אני רוצה לומר לך, אתה צודק שאנשים אולי לא רוצים לקחת, הם חושבים שזה קנס אז הם לא לוקחים.

מאיר שטרית: הבעיה היא שאם אתה לא לוקח קנס, מה שקורה לקנס בהמשך, גם אם קיבלת או לא קיבלת, אחרי שלושה חודשים מוסיפים 50%, ואחריו כל חצי שנה עוד 6%.

מאיר שטרית: זה אגב אחרי שאני ביטלתי את ההכפלות של הקנס הרגיל, אתה זוכר?

מאיר שטרית: היו כל שלושה חודשים מכפילים וכל שנה מכפילים שוב.

מאיר שטרית: אני אז ביטלתי בחוק וגם נתתי מבצע, שכולם שילמו, המדינה גבתה אז 720,000,000 שקל, כולם לקחו את הקנסות אז.

מאיר שטרית: כולם.

מאיר שטרית: כי רצו לגמור ולשלם.

מאיר שטרית: אגב, לצערי, הכנסת התפזרה.

מאיר שטרית: הגשתי חוק שבוע שעבר שקובע, היום כשאתה מאחר שלושה חודשים לשלם, מוסיפים לך 50% על הקנס.

מאיר שטרית: הגשתי חוק שאומר שאם אתה משלם תוך 14 יום, תשלם רק 50% על הקנס.

מאיר שטרית: חתמו לי 68 חברי כנסת.

<אתי בנדלר: אגב, הצעת חוק כזאת כבר התקבלה בדיון מוקדם בכנסת הקודמת, ואיכשהו - - -

מאיר שטרית: ומתה.

<אתי בנדלר: ומתה.

מאיר שטרית: חתמו לי 68 חברי כנסת.

מאיר שטרית: לצערי, הכנסת התפזרה, היינו מעבירים את זה בצ'יק.

מאיר שטרית: וחבל, כי זה נותן תמריץ גדול מאוד לאנשים לשלם.

מאיר שטרית: אבל אני רוצה לומר לכם, חברים, אני רוצה לסכם.

מאיר שטרית: בואו נגמור את הדיון.

מאיר שטרית: שמעתי אתכם.

מאיר שטרית: אני מקבל את העמדה לגבי בתי-משפט ובתי-דין, אני חושב שזה נושא שמרתיע את האנשים ולא ייקחו אם יראו שזה בתי-משפט או הוצאה לפועל.

מאיר שטרית: אני מוריד את המילה "תאגיד שהוקם לפי דין" – לא צריך את זה.

<ברוריה מנדלסון: אז נבקש שלפחות המוסד לביטוח לאומי ייכנס.

מאיר שטרית: לא, הפוך.

מאיר שטרית: בדיוק אני רוצה שהמוסד לביטוח לאומי לא ייכנס לשם.

מאיר שטרית: אין שום סיבה שאנשים לא יראו שהמוסד לביטוח לאומי שולח להם דואר – לטוב או לרע.

מאיר שטרית: ביטוח לאומי שולח גם דברים טובים, שולח גם קצבאות וצ'קים.

מאיר שטרית: לכן אני בדיוק לא רוצה שביטוח לאומי יהיה שם.

מאיר שטרית: מכל הרשימה הזאת נראה לי שזה קמופלאז' בשביל להכניס את הביטוח הלאומי – לא, לא צריך את זה.

מאיר שטרית: לכן נוריד תאגיד לפי דין, זה לא מוסדות המדינה ולא צריך את זה.

מאיר שטרית: נצביע.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: פה אחד.

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: אף אחד.

מאיר שטרית: בעד התיקון בחוק – פה אחד

מאיר שטרית: חברים, התיקון בחוק מאושר.

<אתי בנדלר: אתם רוצים הסתייגות?

<אתי בנדלר: יהיה לכם שר שיחתום על ההסתייגות, אם אתם רוצים?

מאיר שטרית: לא צריך.

מאיר שטרית: לא תעבור הסתייגות בכנסת.

<ברוריה מנדלסון: את יודעת את המצב שלנו.

<ברוריה מנדלסון: לא יודעת.

<אתי בנדלר: תביני רק שאני צריכה להכין את זה מיד.

<אתי בנדלר: אני יודעת שלא תעבור הסתייגות.

מאיר שטרית: חבל לכם.

מאיר שטרית: אני נותן לכם עצה כמי שמכיר את הכנסת.

מאיר שטרית: אין טעם, כי אחרת החוק ייתקע כולו.

<ברוריה מנדלסון: אין מה להגיש הסתייגות.

מאיר שטרית: אין טעם, עדיף להעביר את החוק כמו שהוא.

מאיר שטרית: ואני מאחל לדואר הצלחה רבה ברפורמה שאתם עושים.

<ברוריה מנדלסון: רק רגע, יש לנו עוד סעיף, סעיף תחילה.

מאיר שטרית: כן, יש עוד סעיף אחד.

<אתי בנדלר: סעיף תחילה.

מאיר שטרית: ממתי אתם רוצים להתחיל את החוק?

מאיר שטרית: כמה זמן ייקח לכם להיערך?

<הרצל בר-מג: אני רוצה לומר ככה: כדי להיערך לזה רוצים לפתח תוכנה שתאפשר לנו לקבל, לפחות מהלקוחות הגדולים, באופן ממוחשב את הפרטים של השולח גם, מה שלא קיים היום, כדי שלא נצטרך למלא את זה.

<הרצל בר-מג: זה ייקח לנו זמן, משום שאנחנו במהלך השנה הקרובה שתתחיל ב-1 בינואר צריכים לפתח כמה מערכות שהרפורמה כופה עלינו.

<הרצל בר-מג: ויה לנו מאוד קשה להתמודד עם שני הדברים האלה יחד.

<הרצל בר-מג: סיבה נוספת: הרפורמה, כפי שאמרתי, כוללת בתוכה שינוי יסודי בסדרי חלוקת הדואר.

<הרצל בר-מג: ומהרגע שהיא תתחיל, דוור יצטרך לחלק פי שניים רשומים ממה שהוא מחלק היום.

<הרצל בר-מג: אני חושב שאנחנו צריכים זמן.

<הרצל בר-מג: הזמן הזה דרוש לנו קודם כול כדי להיערך לרפורמה עצמה.

<הרצל בר-מג: עכשיו, להוסיף גם את זה, זה יהיה ממש נטל שיהיה לנו קשה מאוד - - -

מאיר שטרית: כמה זמן אתם צריכים?

<הרצל בר-מג: אנחנו רוצים לפחות שנה.

מאיר שטרית: מה עמדת המדינה?

<ברוריה מנדלסון: חשבנו שחצי שנה זה מספיק, הגורמים המקצועיים אצלנו במשרד.

<הרצל בר-מג: הגורמים המקצועיים לא התחשבו - - -

מאיר שטרית: אם נלך על פשרה, תשעה חודשים, תוכלו לחיות עם זה, שני הצדדים?

<ברוריה מנדלסון: אני כן.

מאיר שטרית: אתה יכול לחיות עם זה – תשעה חודשים?

<הרצל בר-מג: תראה, זה לא עניין של מיקוח.

<הרצל בר-מג: אני חושב שפשוט לא נעמוד בזה.

מאיר שטרית: תראה, אני אומר לך, כמי שמכיר את המחשבים ואת פיתוח התוכנה: אם יש תוכנה ואפשר לפתח אותה, זה לוקח חודש גג, התוכנה.

מאיר שטרית: הבעיה היא היישום שלה, קניית מכשירים וציוד.

מאיר שטרית: אני מבין את זה, לכן אני אומר לך תשעה חודשים.

מאיר שטרית: הם רוצים חצי שנה, אתה רוצה שנה, אני דרך מפ"איניקית הולך תשעה חודשים, חצי דרך.

<הרצל בר-מג: מה שתקבע.

<הרצל בר-מג: אבל אני אומר לך שלה

<הרצל בר-מג: ערכתי לא נעמוד בזה.

מאיר שטרית: עשרה חודשים.

<הרצל בר-מג: בסדר.

מאיר שטרית: קבענו, עשרה חודשים.

מאיר שטרית: אתה רואה, פשרה, לא צריך לריב.

מאיר שטרית: אם ראש הממשלה היה עושה פשרות, לא היינו בבחירות.

<אתי בנדלר: אולי, אדוני, במקום עשרה חודשים, תקבע תאריך, 1 באוקטובר או משהו כזה.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

<אתי בנדלר: ב-1 באוקטובר, כדי שלא יצטרכו - - -

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: החל מה-1 באוקטובר – החל מה-10 באוקטובר, זה יום ההולדת שלי.

<אתי בנדלר: 10 באוקטובר 2015.

<לאה ורון: והדואר יזכור להתקשר ולברך, כי אנחנו לא נזכור.

מאיר שטרית: ואני לוקח את כל הקנסות ומשלם אותם מיד, כי אסביר לך למה אנשים כן ייקחו בסוף.

מאיר שטרית: תראה, מי שלא לוקח קנס נגיד – מה?

<אתי בנדלר: עורכת-דין מנדלסון מבקשת להעיר לגבי שם השולח.

מאיר שטרית: שנייה אחת.

מאיר שטרית: הרצל, אסביר לך למה אנשים כן ייקחו בסוף, בניגוד לחשש שלכם.

מאיר שטרית: תראה, כשאדם לא לוקח קנס, מצבו מסתבך יותר.

מאיר שטרית: קודם כול, אם זה קנס תעבורה, הוא גדל, כל הזמן גדל.

מאיר שטרית: דבר נוסף, הרשות, כשהיא לא מקבלת אחר כך הסבר, מה עושות הרשויות המקומיות היום?

מאיר שטרית: לצערי, אני אומר בצער, הם מעקלים כל החשבונות של אנשים בגלל קנס של 100 שקל שהוא לא משלם.

מאיר שטרית: כי הוא לא משלם, שולחים לו עיקול, כבר לא שולחים לו הודעת דואר רשום.

מאיר שטרית: ואם הוא לא משלם, לוקחים עורך-דין, יש משרדים ענקיים של הוצאה לפועל, של עורכי-דין – תאמין לי, אני מכיר את חלקם – שכל עיסוקם זה לגבות כסף מאנשים.

מאיר שטרית: אתה מקבל קנס 100 שקל, העורך-דין שולח לך: אם לא תשלם, אנחנו מגישים להוצאה לפועל, מוסיפים לך שכר טרחת עורך-דין 1,000 שקל, עכשיו תשלם.

מאיר שטרית: והאיש אבוד, כי הטיפול הוא באמת נורא ואיום.

מאיר שטרית: לכן אנשים בסוף ייקחו, כי הם מבינים שאתה לא יכול להתחמק לנצח.

מאיר שטרית: יש כאלה שפשטו רגל –שייקחו, לא ייקחו, הם ממילא לא ישלמו שום דבר ולא יעזור כלום.

מאיר שטרית: וגם הם לוקחים את הקנס ולא משלמים אותו.

מאיר שטרית: לכן בסוף הדרך אנשים צריכים להבין שכדאי להם כן לקחת ולהתמודד עם זה מהתחלה.

<הרצל בר-מג: זה לא רק קנסות אבל.

<הרצל בר-מג: זה גם זימונים, זה גם הודעות.

מאיר שטרית: בסדר, אין ברירה.

מאיר שטרית: מי שלא מקבל זימון, יסתבך.

<הרצל בר-מג: לא, אז יש הרבה שמעדיפים להתחמק כדי שלא ייחשב שהם קיבלו.

מאיר שטרית: נכון.

מאיר שטרית: מי שלא מקבל זימון בית-משפט ולא מוכן לקחת את הדבר, יבוא אליו בסוף מישהו פרטי הביתה וימסור לו ביד.

מאיר שטרית: זה מה שיקרה.

מאיר שטרית: בבקשה, את רצית להגיד.

<ברוריה מנדלסון: כן.

<ברוריה מנדלסון: יש לנו הערה שאומנם הדיון הנוסף הוא לא לגביה, אבל רציתי להעלות אותה, ואני רוצה להתייעץ עם היועצת המשפטית של הוועדה אם יש לנו דרך להבהיר את זה או רק להגיד את זה בפרוטוקול.

<ברוריה מנדלסון: בהגדרת "שולח" כתוב שזה אדם המשלם לבעל רישיון בעבור משלוח דבר הדואר הרשום.

<ברוריה מנדלסון: יש סיטואציה שהתבררה לנו בין הדיון הקודם והדיון הנוכחי, שיש לנו היום עוד גורמים ששולחים דואר רשום חוץ מחברת הדואר.

<ברוריה מנדלסון: גם המתחרים של חברת הדואר שולחים דואר רשום, אבל במקרים מסוימים שהם לא מסוגלים או לא רוצים או לא יכולים להגיע למקומות מסוימים, הם עושים את זה באמצעות חברת הדואר.

<ברוריה מנדלסון: כלומר, יש לנו פה שלישיה – יש את הגורם השולח - -

מאיר שטרית: והם משלמים על זה לדואר?

<ברוריה מנדלסון: כן.

<ברוריה מנדלסון: - - את המתחרה ואת חברת הדואר.

<הרצל בר-מג: בוודאי.

<הרצל בר-מג: כי אנחנו גובים מחיר יחסית נמוך לקצות הארץ.

<ברוריה מנדלסון: והכוונה הייתה כמובן שהשולח הוא הראשון בחוליה.

<ברוריה מנדלסון: זאת אומרת, הגורם ששלח את ה - - -

<אתי בנדלר: זה ברור שלזו הייתה הכוונה.

<אתי בנדלר: אז מה אתם מציעים?

<ברוריה מנדלסון: להבהיר שגם אם גורם שולח באמצעות בעל רישיון מטעמו, זה שם השולח.

<ברוריה מנדלסון: הייתה לי איזושהי הצעה, אני לא יודעת אם זה הנוסח – זאת אומרת, זו הכוונה.

<אתי בנדלר: אדוני, אני חושבת שמכיוון שמדובר כאן בהבהרה בלבד, לדעתי, של דברים שהיו ברורים במהלך הדיון, אני חושבת שאין מניעה.

מאיר שטרית: צריך להבהיר שכוונתנו שזה יכול?

<ברוריה מנדלסון: זה בעצמו או באמצעות בעל רישיון מטעמו.

<אתי בנדלר: אדם המשלם לבעל רישיון, בין בעצמו ובין באמצעות בעל רישיון אחר - - -

<ברוריה מנדלסון: כן.

<ברוריה מנדלסון: זאת אומרת, זו הייתה הכוונה שלנו.

מאיר שטרית: בהחלט, אני בעד.

<אתי בנדלר: הדברים יובהרו.

<ברוריה מנדלסון: בסדר.

מאיר שטרית: אני בעד זה שזה יחול גם על גורמים פרטיים.

מאיר שטרית: אין שום סיבה להפלות את הדואר לרעה.

<הרצל בר-מג: לא, היא מדברת שזה יחול עלינו כאשר גורם פרטי מעביר לנו.

<הרצל בר-מג: במקום שהוא יעביר בעצמו, הוא מעביר - - -

מאיר שטרית: אבל גם הוא צריך לציין מי השולח, לא?

<הרצל בר-מג: כן.

מאיר שטרית: אני מציע לכם, אתם צריכים, מי שמעביר לכם דואר כזה, תגבו מחיר יותר גבוה.

<הרצל בר-מג: אני לא יכול.

<הרצל בר-מג: המחיר מפוקח, משרד התקשורת קובע אותו, זה שירות אוניברסלי.

<הרצל בר-מג: למה הוא שולח דרכי, המתחרה?

מאיר שטרית: רגע, אני יודע מה שאתה אומר, אבל אני אומר את זה עכשיו למשרד התקשורת.

מאיר שטרית: תראי, זה לא פייר, אני אומר, ממש לא פייר, בן-אדם פרטי, בשביל לשלוח, לוקח במקום בול של שקל ומשהו, לוקח 10 שקלים.

מאיר שטרית: זה לא פייר שמחר הוא נותן את המכתב הזה לדואר, הוא קוטף קופון 9 שקלים ומשלם לו שקל אחד.

מאיר שטרית: אני חושב שאתם צריכים לעשות תקנה או כלל או לא יודע איך האוצר יעשה את זה, אני הייתי עושה את זה על המקום, תקנה שאומרת:

מאיר שטרית: אם גורם פרטי שולח דרך הדואר, הוא ישלם לדואר מחיר פי 5.

מאיר שטרית: שיחשוב פעמיים אם כדאי לו לעשות את זה או לא, כי זה לא פייר.

מאיר שטרית: כי זה כאילו להעביר את העבודה לדואר, הם גוזרים קופון כבד והדואר עושה את העבודה.

מאיר שטרית: זה לא פייר.

מאיר שטרית: רוצים להתחרות, שיתחרו כמו בני-אדם, שייתנו באותו מחיר.

<ברוריה מנדלסון: אעביר את הדברים לאגף הכלכלה אצלנו במשרד, אבל אני מניחה שזה לא פעם ראשונה שהם שומעים את הטענה והם שוקלים, וועדת רייך שמעה, ובהחלט בתעריפים החדשים שייקבעו לחברה הדבר יילקח בחשבון.

מאיר שטרית: סחבת.

מאיר שטרית: חברים, צריך מישהו שיחליט.

מאיר שטרית: אוקיי.

<לאה ורון: הישיבה נעולה?

מאיר שטרית: הצבענו על זה?

מאיר שטרית: אני מצביע.

מאיר שטרית: הצבענו על התיקון.

<אתי בנדלר: אדוני, אם כך התיקון, אני רק רוצה לומר, יהיו בעצם שלושה דברים: אחד, להגדרה של "המדינה ומוסדותיה" יתווספו בתי-משפט ובתי-דין.

מאיר שטרית: וירד תאגיד.

<אתי בנדלר: וירד תאגיד, יושמט תאגיד לפי דין.

מאיר שטרית: והתחולה תהיה מה-10 באוקטובר.

<אתי בנדלר: והתחולה תהיה ב-10 באוקטובר 2015.

<אתי בנדלר: ונכניס הבהרה גם לגבי ציון שם השולח במקרה שהשולח נעזר בבעל רישיון אחר.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: אני בעד כל התיקונים הללו.

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: אין נגד.

מאיר שטרית: בעד התיקון לחוק – פה אחד

מאיר שטרית: זה מאושר.

מאיר שטרית: אני סוגר את הישיבה הזאת.