הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 19, פרוטוקול מספר 51, 2014-11-18 13:00

שמעון אוחיון: שלום לכולם.

שמעון אוחיון: יש לי באמת הכבוד והעונג למלא את מקומה של חברתי יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

שמעון אוחיון: אני מתנצל על האיחור.

שמעון אוחיון: נקבעה תכנית ואסור גם לזלזל, היה כנס תלמידי תיכון שרצו לשמוע איך נעשית פעילות פרלמנטרית וסיפרתי להם שבין היתר - - - מיכל.

מיכל רוזין: לא, אתה מנהל, אני לידך.

שמעון אוחיון: אחת הטענות כמובן שעלתה, ואני עוד הספקתי וגם מיכל כתבה לי על כך, שאנחנו נוטים לשמוע על בעיות שונות של עובדים והם מטופלים, אבל הסוגיה הזאת של השירות של עובדים זרים לגבי נכים כמעט ולא זכתה לטיפול בזמן האחרון.

שמעון אוחיון: לכן הישיבה הזאת תוקדש כמובן לשמוע את הסוגיות, את השאלות, את הבעיות שמעלים הנכים מול העובדים הזרים שמשרתים אותם לגבי זכויותיהם, לגבי חובותיהם - - -

<קריאה: אנחנו משרתים אותם, לא הם אותנו.

שמעון אוחיון: לפחות פורמלית בוודאי הם אמורים, ואני חושב שגם מעשית הם נותנים לך שירות.

שמעון אוחיון: זה לא בדיוק כך, אם יש טענות או בעיות, אז נשמע את זה.

שמעון אוחיון: אני מבין שנמצאים פה גם הנציגים של ארגוני הנכים ואנחנו מבינים שלפחות גם נציג של משרד הרווחה.

שמעון אוחיון: נציג משרד האוצר, מיכל, את אומרת שהוא לא נמצא פה.

מיכל רוזין: לצערי הם סירבו להגיע כיוון שהם עסוקים מאוד בבניית התקציב.

שמעון אוחיון: והביטוח הלאומי.

<קריאה: הם הלכו להכין לנו את הכסף.

שמעון אוחיון: נשמע אותם, כי הם מעלים את השאלות האלה במסגרת המסמך.

שמעון אוחיון: אז בואו נשמע קודם כל אולי את נציג הארגון של הנכים.

שמעון אוחיון: נשמע בבקשה אחד או שניים לפחות.

שמעון אוחיון: אתה מייצג אותם?

<ירון לוי: סליחה, אדוני היושב ראש, אנחנו כאן גם מייצגים.

<ירון לוי: מחילה, רק במשפט.

<ירון לוי: נוצר מצב כזה שהמשרדים כמעט כולם לוקחים שניים או שלושה אנשים, מתייחסים אליהם כמייצגים את כלל הנכים.

<ירון לוי: לא, כולם פה עושים עבודת קודש וכולנו יד אחת.

שמעון אוחיון: הבנתי.

שמעון אוחיון: התופעה הזאת מוכרת לי.

שמעון אוחיון: אני כאיש ועדת החינוך, יש לנו ארגונים של ועדי הורים ותמיד קם מישהו ואומר 'לא, הם לא מייצגים'.

<ירון לוי: לא, אבל יש אחד שאומר אני מייצג.

<ירון לוי: אני לא אומר.

שמעון אוחיון: בכל אופן אי אפשר להתעלם מהעובדה שאם ישנם ארגונים יציגים, שצריך לתת להם - - -

<ירון לוי: אין לנו ארגון יציג.

<יהודה דורון: רק רגע, יש פה אחד נכה צה"ל, זה ארגון יציג.

<ירון לוי: נכי צה"ל, אבל לא לנכי - - -

<קריאה: למה אתם מנהלים ויכוח?

<ירון לוי: איזה ויכוח?

<ירון לוי: למה אתה מכניס את זה לוויכוח?

<יהודה דורון: אני מארגון נכי הפוליו בפורום ארגוני הנכים.

<ירון לוי: איזה פורום?

<ירון לוי: אין פורום ארגוני נכים.

<ירון לוי: למה הטעות הזו, יהודה?

<יהודה דורון: למה השקר הזה?

<יהודה דורון: יש ארגוני נכים.

<ירון לוי: אף אחד לא נתן לך לנהל אותי.

<אלי בוסקילה: אתה לא מייצג אותנו, אתה לא מייצג אותי.

שמעון אוחיון: רגע, סליחה.

שמעון אוחיון: רגע אחד.

<אלי בוסקילה: תדייקו במונחים, אתם לא מייצגים את כלל הנכים.

<אלי בוסקילה: אתם ארבעה ארגונים, התנגדתם להיות פורום, אתם לא מייצגים את 4,000 החברים שלנו.

שמעון אוחיון: רבותיי, סליחה.

שמעון אוחיון: לא נתתי לך רשות דיבור.

שמעון אוחיון: אני מבין שקיים ויכוח אם הוא מייצג אותך - - -

<יהודה דורון: אני גם לא רוצה לייצג אותו.

שמעון אוחיון: אני מצטער מאוד.

שמעון אוחיון: אדרבא, פה יש הזדמנות, ניתן לכל אחד, נשתדל שכל אחד ישמיע את דברו.

שמעון אוחיון: המטרה של הישיבה, שאנחנו ננסה ללמוד את הבעיות של הנכים מול העובדים הזרים, מול ההעסקה הזאת, וננסה לשמוע תשובות מן המשרדים הנוגעים בדבר.

שמעון אוחיון: חבל לבזבז בוויכוח 'אתה מייצג אותי' או 'לא מייצג אותי'.

שמעון אוחיון: נשתדל לשמוע כמה שיותר מכם.

<יהודה דורון: אני רוצה לדבר על הנושא של העובדים הזרים.

<יהודה דורון: יש לנו בעיה בנושא של העובדים הזרים.

<יהודה דורון: כאשר אנחנו רוצים היום לבוא ולשלם לעובד הזר את כל המטלות שאתם, הכנסת, מחוקקים ומשיתים עלינו לשלם, נוצר מצב שאנחנו לא יכולים לשלם, כי מה שאנחנו מקבלים היום מהמערכת, מקצבאות של ביטוח לאומי לצורך הנושא הזה, זה לא מכסה אפילו את התשלום החודשי של אותו עובד.

<יהודה דורון: אנחנו צריכים לקחת כספים שאין לנו, מקצבת הנכות שהיא זעומה גם ככה, שהיא 2,600-2,700 שקל, לקחת מזה ולשלם לעובד הזר, ואתה שואל ממה תאכל ואיך אותם נכים בכלל יכולים להתקיים בחיי היום יום.

<יהודה דורון: צר לי להגיד, יש הרבה נכים שנמצאים במצוקות מאוד מאוד גדולות.

<יהודה דורון: יש היום מה שנקרא שעות שאתה צריך לתת לו ביום שבת, זה יום חופשי שלו.

<יהודה דורון: אתה רוצה לקנות, אתה צריך לשלם, אתה צריך לתת לו פנסיה, אתה צריך לתת לו את כל הדברים שקבעו לגבי עובד ישראלי רגיל ואנחנו שואלים מאיפה נשלם אם אנחנו לא מקבלים את זה בצד השני.

<יהודה דורון: עכשיו הולכים להגדיל את שכר המינימום, כבר העלו את זה בשנה שעברה ב-600 שקל ועכשיו הולכים להגדיל את זה עוד.

<יהודה דורון: יש מאבק להגדיל את שכר המינימום לעובדים ישראלים וכמובן שזה חל על העובד הזר, מטילים את זה עלינו ואז אני שואל את עצמי, אתה מטיל ומטיל ומטיל ואיפה אנחנו?

<יהודה דורון: אנחנו לא מקבלים את זה, לא בקצבת נכות ולא בשר"מ ולא בשום מקום.

שמעון אוחיון: יהודה דורון, אולי רק תפרט, אתה נותן את השכר, אולי תוכל להגיד לי משהו שנוכל ללמוד לגבי העניין הפנסיוני, מה אתה מפקיד?

שמעון אוחיון: מה נדרש ממך להפקיד?

<יהודה דורון: אני לא מפקיד כלום.

<יהודה דורון: נדרש ממני לשלם, אני לא מפקיד וכמוני הרבה נכים לא מפקידים, כי אין לנו מאיפה להפקיד.

<יהודה דורון: אנחנו צריכים לשלם פיצויים ברגע שעובד הולך.

<יהודה דורון: גם את זה צריך לדעת לשמור ואין לנו מאיפה.

<יהודה דורון: עובד שעובד אצלך 10, 5 שנים, כשהוא הולך אתה צריך לשלם לו, אתה לא יודע מאיפה אתה משלם.

<יהודה דורון: אז מה הוא עושה?

<יהודה דורון: הוא תובע אותך לבית הדין לעבודה ואתה מתחיל להיכנס לצרות כספיות ובקיצור זה לא חיים.

<יהודה דורון: אנחנו דורשים שהקצבה של השר"מ תהיה בגובה כזה שתכסה את העלויות של העובד הזר.

<יהודה דורון: כמו שזה נהוג לגבי נכי צה"ל, כמו שזה נהוג לגבי יתר הסקטורים.

<יהודה דורון: לא יכול להיות שנכה עבודה מכוסה, נכה צה"ל מכוסה, נכים רגילים לא מכוסים.

שמעון אוחיון: ואתה מייצג את נכי הפוליו.

<יהודה דורון: את נכי הפוליו וגם את הנכים שכן איתי, יש לי גם נכים אחרים, אבל במיוחד את נכי הפוליו.

<קריאה: זה ממש לא משנה כי כל הנכים בכפיפה אחת וכולנו באותה הבעיה.

שמעון אוחיון: לא לדבר משם.

שמעון אוחיון: מי שרוצה יכול להצטרף לכאן וידבר למיקרופון.

<יהודה דורון: רק רציתי להוסיף עוד דבר אחד, אנחנו הגשנו בג"צ, היה בג"צ שחברי הגיש נגד זה שרצו גם לשלם לעובד הזר שעות נוספות.

<יהודה דורון: הגשנו בג"צ וזכינו בבג"צ והבג"צ קבע שלעובד הזר לא צריך לתת שעות נוספות.

<יהודה דורון: זו משרת אמון, ומשרת אמון, כמו שוטר, אתה לא נותן לו שעות נוספות, אותו דבר בג"צ קבע לגבי העניין הזה.

<שושנה ברוך: זו המלצה של בג"צ.

<שושנה ברוך: אני שושנה ברוך מעמותת מזור והייתה המלצה של בג"צ לגבי השעות הנוספות.

<שושנה ברוך: אין ודאות, צריכים להעלות את המשכורת ב-30%.

<שושנה ברוך: אז גם על זה צריכים לדבר.

מיכל רוזין: הבג"צ החזיר את זה למחוקק לפתור את הסוגיה ולא פתרו.

שמעון אוחיון: לא פתור עד היום.

שמעון אוחיון: בסדר, תודה.

<שושנה ברוך: ואז זה אומר שהסיכוי שאנשים כמונו יישארו בקהילה הוא אפסי.

<שושנה ברוך: זאת אומרת אם היום במצב הנוכחי אנחנו לא מסתדרים, איך נסתדר עם שעות נוספות?

<שושנה ברוך: אנחנו, לדוגמה, קבוצה שמעסיקה שני מטפלים, בגלל מורכבות הטיפול בנו.

<שושנה ברוך: אני מונשמת, יש אנשים שלא יכולים לצורך העניין אפילו לגרד באף, הם מעסיקים שני מעסיקים והם לא מתוגמלים בשתי קצבאות.

<יהודה דורון: אפילו לא בקצבה אחת.

<שושנה ברוך: אפילו לא בקצבה אחת.

מיכל רוזין: מה זאת אומרת לא בקצבה?

<קריאה: לא בקצבה אחת ראויה, שתספיק.

שמעון אוחיון: לעובד אחד.

שמעון אוחיון: לפעמים יש לה שני עובדים.

שמעון אוחיון: שושנה, את רוצה עוד להוסיף, אם כבר לקחת את רשות הדיבור?

<שושנה ברוך: אני אתן לשמחה לדבר.

שמעון אוחיון: אז אנחנו נלך לפי הסדר ונבקש מארגון נכי צה"ל, בבקשה.

<סאלח ריזק: אני יו"ר ועד הנכים הקשים, המשותקים, 100% פלוס.

<סאלח ריזק: אני ראיתי במחלוקת בהתחלה, מילה קטנה על העניין, אחדות היא כוח.

<סאלח ריזק: אנחנו חייבים להיות מאוחדים.

<קריאה: נכון, חבל שלצערנו חברינו פה לא מקבלים את זה.

<קריאה: אני.

<קריאה: עבדך הנאמן נלחם על זה.

<סאלח ריזק: אחדות היא כוח, חשוב מאוד.

<סאלח ריזק: מצד שני קיים נוהל ברור באגף השיקום, נוהל העסקת עובדים זרים, ששם גם הנוהל מסביר ונותן מענה ואני רואה שזה מודל חיקוי גם כאן, שזה נמצא בהוראות, אבל גם שם יש נתונים שלא מושלמים.

<סאלח ריזק: זה בקטע של המלווים הזרים.

<סאלח ריזק: גם במלווים הישראליים שלנו, שאנחנו מעסיקים והם משרתים אותנו, הם מועסקים דרך כוח אדם.

<סאלח ריזק: יש הרבה פגיעות שם בשכר מינימום ואי העלאת שכר עד 6 שנים, כאילו כל מיני פגיעות שחייבים שהמחוקק וגם חברי הכנסת יתייחסו לזה וייתנו את דעתם.

<סאלח ריזק: וגם אם אפשר להוציא הוראות ברורות, אין עד עכשיו הוראות ברורות שמגדירות מה מגיע לעובדים האלה ויש פגיעה די רצינית באנשים שנותנים לנו שירות.

שמעון אוחיון: עד עכשיו ממה שילמת?

שמעון אוחיון: מהקצבה שקיבלת?

<סאלח ריזק: לא, באגף השיקום אנחנו מקבלים סיוע דרך כוח אדם, משרד הביטחון משלם את הסיוע לעובד דרך כוח אדם.

<סאלח ריזק: גם ההגדרות של העובד הזר, הדיון שמתנהל כאן עכשיו, יש הגדרה מוסדרת איך מועבר ממשרד הביטחון לנכה והנכה מעביר.

<סאלח ריזק: גם בתנאים הסוציאליים יש.

<סאלח ריזק: בהוראה מוסבר הכול.

<סאלח ריזק: רציתי להוציא אותה ולצרף אותה אליכם - - -

שמעון אוחיון: אבל בקצבה שאתה מקבל יש גם כן התייחסות - - -

<סאלח ריזק: זה לא שייך לקצבה, זה משהו שהוא נפרד.

<סאלח ריזק: מי שיש לו עובד זר - - -

שמעון אוחיון: מאוד חשוב לי, בגלל שגם ראיתי, הסוגיה הזו של פיצויים, של פנסיה לעובדים, אתה מדבר על תנאי העובדים, אתה נדרשת לשלם את הדברים הללו?

שמעון אוחיון: אתם ודאי נדרשים לשלם, להפריש לפיצויים.

<סאלח ריזק: בנוהל הזה מוסברים כל הכללים של ההעסקה מבחינת התנאים ומבחינת הכול.

<סאלח ריזק: אפשר להוציא את ההוראה ולהעתיק ממנה מודל.

<שמחה בניטה: זה ממש לא כך.

<קריאה: אדוני, אנחנו לא במצב הזה היום.

<שמחה בניטה: הדוגמה שלו לא רלוונטית אלינו.

שמעון אוחיון: אתה אומר בקטע הזה שיש לכם נהלים והוראות ברורות איך להתנהל.

<קריאה: הייתי רוצה להיות במקומו.

שמעון אוחיון: יש מישהו ממטה מאבק הנכים?

<שמחה בניטה: אני רוצה לדבר.

שמעון אוחיון: אני אגיע.

שמעון אוחיון: איך קוראים לך?

<נסים מורביה: נסים, מנכ"ל מטה מאבק הנכים, חבר בפורום הארגונים.

<נסים מורביה: להבדיל מהאנשים האחרים.

<נסים מורביה: מה שאני רוצה לציין, באמת, כפי שדורון ציין, אנחנו בסיכומו של דבר בהעסקה של עובד זר, לצערנו, אנחנו לא מצליחים לשלם את שכרו כהלכה ונגרמות תופעות של חיובים כספיים ואותו נכה הופך להיות עבריין.

<נסים מורביה: במקום שהוא יקבל את כל הזכויות שמגיעות לו הוא הופך להיות נתמך סעד, עבריין ומעוקל בבנקים.

<נסים מורביה: מעקלים לו את הצורה.

<נסים מורביה: זאת אומרת הוא הופך להיות אחד שהוא לא רלוונטי מבחינת החיים.

שמעון אוחיון: שהוא נתבע לשלם את הפיצויים?

<נסים מורביה: אין לו, הוא לא יכול לשלם, אין שום סיכוי שהוא ישלם פיצויים.

<נסים מורביה: אני עכשיו רוצה לדבר על הנושא השני של העובדים הזרים שצריך להיות לפעמים שניים סביב השעון 24 שעות.

<נסים מורביה: אני חושב שזו מצוקה אדירה.

<נסים מורביה: לא יכול להיות, לא יעלה על הדעת שהמדינה לא תיתן את דעתה לנושא הזה ולא תנסה להכליל את זה באיזה שהיא צורה.

<נסים מורביה: מי שצריך טיפול 24 שעות והרפואה החליטה שהוא צריך להיות בביתו ולא בבית חולים ולא במקום אחר, צריך לתת את הסיוע המתאים להפעיל שני עובדים זרים, כי עובד זר אחד לא יכול לעבוד סביב השעון, בשום צורה.

<נסים מורביה: מבחינה כספית הסכום המשולם המקסימלי לכיסוי לעובד זר הוא 4,800 שקלים או 4,600 שקלים, שזה לעג לרש.

<נסים מורביה: להעסיק עובד זר היום זה מינימום 8,000 שקלים, בין 8,000 ל-9,000 שקלים.

<נסים מורביה: זה לא רק המשכורת שלו, זה הכול מסביב, האוכל שהוא אוכל בבית, חופשות שהוא מקבל ודמי כיס שהוא צריך לקבל.

<נסים מורביה: זה מסתכם בסכומים הרבה יותר גבוהים.

<נסים מורביה: אין מצב שבן אדם יוכל להעסיק עובד זר בנתונים הקיימים.

<נסים מורביה: התוצאה היא מה שאני ציינתי בהתחלה.

<נסים מורביה: זו פשוט שערורייה וצריך לתת את הדעת לנושאים האלה.

<נסים מורביה: תודה.

שמעון אוחיון: אתם בוודאי פניתם בעבר, רק תעדכן אותי, מה היו התשובות לזה?

<נסים מורביה: אנחנו היינו בהמון ישיבות של ועדת עובדים זרים.

שמעון אוחיון: מול מי?

<נסים מורביה: מול כל יושבי הראש שהיו בעבר, כולל הגב' רוזין.

<נסים מורביה: אנחנו תמיד היינו בישיבות.

<נסים מורביה: אני חושב שיש פה - - -

שמעון אוחיון: לא, מול משרד ממשלתי.

<נסים מורביה: היינו אצל כחלון בזמנו, היינו אצל מאיר כהן, אצל כולם אנחנו יושבים ומדברים, מעלים את הנושאים האלה ומדברים וכולם מבינים אותנו, הכול בסדר, אבל תוצאות אין.

<נסים מורביה: אין שום תוצאות.

<קריאה: וכולם גם מצדיקים אותנו.

<נסים מורביה: דיברנו אפילו במשרד ראש הממשלה, היינו בפגישה בנושא הזה.

שמעון אוחיון: אנחנו נמשיך, אני אתן כמה שאפשר לעוד שניים-שלושה לפני שניתן כמובן לנציגי המשרדים הממשלתיים גם להגיב, נציגי משרד הרווחה וביטוח לאומי.

<אבנר עורקבי: אני יושב ראש ארגון אהב"ה וחבר בפורום הנכים.

<אבנר עורקבי: יש לנו כמה בעיות.

<אבנר עורקבי: קודם כל בנושא של ילדים, אמנם ועדת שושני שהוקמה בעקבות הטרוניות של כלל הנכים פתרה חלק מהבעיות, היא נתנה לנו שלושה אזורים, הגדילה את העובדים הזרים לשלושה אזורים וכתוצאה מזה בן אדם שהוא באזור תל אביב, זה גם ירושלים וגם הכול.

<אבנר עורקבי: אני חושב שהיה צריך לפרק את האזורים הגיאוגרפיים של העובדים הזרים ליותר אזורים, על מנת שנוכל יותר לייעל את העבודה של העובדים הזרים במקומות שבהם הם נמצאים והם לא ייסעו לכיוון ירושלים, או לכיוון איזה מושב, או לכיוון תל אביב, על מנת לעבוד בעבודות מזדמנות.

שמעון אוחיון: אבל זו הגבלה שקיימת.

<קריאה: ההגבלה היא לא טובה.

שמעון אוחיון: אני מבקש, אני רוצה להבין.

שמעון אוחיון: היום יש הגבלה שמי שנמצא באזור הדרום הוא לא יכול לזוז - - -

<אבנר עורקבי: יש הגבלה לשלושה אזורים בארץ.

שמעון אוחיון: אבל תל אביבי, אדרבא שיירד.

שמעון אוחיון: מי שנקבע לאזור תל אביב, נתנו לו את האפשרות, אדרבא שיגיע לצפון, אדרבא שיגיע לדרום.

שמעון אוחיון: אז מה הבעיה שלך?

<אבנר עורקבי: הבעיה שבצפון נכלל גם קרית שמונה, גם חיפה, גם - - -

שמעון אוחיון: צריך חלוקה פנימית.

<אבנר עורקבי: ברור, זה חייב להיות חלוקה פנימית.

<יריב שוריאן: קרית ים נחשב אזור 2, גם פתח תקווה נחשבת אזור 2.

<יריב שוריאן: זאת אומרת אם עובד הגיע לעבוד בקרית ים הוא יכול לרדת ולעבוד בפתח תקווה ובראשון.

<יריב שוריאן: יש פה איזה שהוא אבסורד.

<יריב שוריאן: הבעיה השנייה שיש לנו זה עם העובדים הזרים שבאים לטפל בעיקר בילדים.

<יריב שוריאן: קודם כל הם בוחנים את המשפחה, איך המשפחה, כמה הם רוצים שישלמו להם, אם לא ישלמו להם שעות נוספות, אם הם יכולים להישאר בשבת או לא יכולים להישאר בשבת, ואם מוצא חן בעיניו בעל הבית, מוצא חן בעיניו הבית, ואם זה לא, אז הוא בורח ולא רוצה להישאר.

<יריב שוריאן: דבר שלישי שקיים לנו בזמן האחרון.

<יריב שוריאן: הוקמה ועדה הומניטארית.

<קריאה: ועדת שושני.

<שמחה בניטה: זה לא שושני, זה גב' רוזנטל.

שמעון אוחיון: תנו לו, הוא ברשות דיבור.

<אבנר עורקבי: הקמה ועדה הומניטארית שתפקידה העיקרי הוא לתת לעובדים זרים שנשארים פה ושרוצים להמשיך לעבוד ושהם עובדים טובים לדעתנו, על פי ההמלצות שקיבלנו, על מנת שיוכלו להמשיך לעבוד והם רוצים לעבוד, מה עושה הוועדה ההומניטארית באחרונה?

<אבנר עורקבי: לא מספקת להם את האישורים.

<אבנר עורקבי: אז לשם מה קמה הוועדה הזאת אם היא לא הומניטארית?

<אבנר עורקבי: מה, היא הומואית?

<שמחה בניטה: לא, היא ממש אנטי.

<אבנר עורקבי: המטרה של הוועדה הזאת היא לתת אפשרות לעובדים זרים שרוצים להמשיך לעבוד מעל 7 שנים, מעל 20 שנה.

<אבנר עורקבי: לא משנה, הוא רוצה להמשיך לעבוד, הוא עובד טוב, הוא מטפל טוב, הוא רוצה לעבוד, אז תן לו לעבוד.

שמעון אוחיון: אתה אומר שלפי התקנות שיש היום, כמה?

שמעון אוחיון: 5, 6 שנים לכל היותר, אתה מצפה - - -

<קריאה: היום יש ועדה, קמה - - -

מיכל רוזין: הם הלבינו 5,000 בקשות ועכשיו הם חזרו למכסה של בערך 200 בשנה, משה?

<אבנר עורקבי: אנחנו ניצבים כרגע בפני דילמות.

<אבנר עורקבי: הדילמה היא כזאת, שעובד זר נמצא בבית המטופל, עובד אצלו בינתיים, עד שתאשר לו הוועדה ההומניטארית.

<אבנר עורקבי: והיה ולא תאשר לו? מה יעשה העובד הזר, מה יעשה המטופל?

<אבנר עורקבי: זו השאלה שלנו, האם הוועדה מצאה פתרון לאותו מטופל ומטפל?

<אבנר עורקבי: לא.

<אבנר עורקבי: העיקר לא לאשר, זהו, נגמר הסיפור.

<אבנר עורקבי: מה יעשה העובד הזר עכשיו, מה יעשה המטופל?

<שמחה בניטה: העובד הזר יירד למחתרת.

<שמחה בניטה: מה יעשה המטופל?

<שמחה בניטה: אותי לא מעניין מה יעשה המטפל.

<אבנר עורקבי: המטופל יישאר ללא טיפול.

<שמחה בניטה: אבל לא רק זה.

שמעון אוחיון: לכאורה לפי התקנות צריך להביא לך עובד אחר.

<שמחה בניטה: אבל הם לא מצליחים.

<שמחה בניטה: בלי הוועדה הם לא מצליחים לפתור את הבעיה של הנכים.

<אבנר עורקבי: למרות שפה בוועדה נציג משטרת ההגירה אמר שבמידה והעובד הוא לא חוקי והוא מועסק אצל מטופל לא יפעילו כנגדו אמצעים על מנת לסלק אותו מהארץ.

<אבנר עורקבי: זה אנחנו רוצים שיהיה ממומש.

<אבנר עורקבי: הבעיה היחידה היא בקשישים.

<אבנר עורקבי: בקשישים, כשאין להם אישור שהייה, הם לא מקבלים ביטוח לאומי, הם לא מקבלים סיעוד.

<אבנר עורקבי: יש הרבה אנשים שפנו אלינו ורוצים שהעובדים שלהם יישארו פה.

<אבנר עורקבי: למה, בשם שמים?

<אבנר עורקבי: והוא לא מקבל כסף.

<אבנר עורקבי: הוא מועסק, אבל המטופל לא מקבל את ההשלמה כי אין לו אישור.

מיכל רוזין: לנכה אתם מקבלים ישירות אז אין קשר.

<משה רוטמן: אני 11 שנים מעסיק עובדים זרים עבור בני שעושה עכשיו שנה שנייה שירות לאומי, שהוא מונשם ומשותק.

<משה רוטמן: אני 8 שנים עובד ציבור למען הציבור ללא תמורה, או בעצם כן עם תמורה, אבל לא כספית, לנסות לשנות, מאחר שהנטישה של המטפלים אילצה אותי, כי לילד מונשם אין מקום אחר חוץ מאשר מחלקת טיפול נמרץ.

<משה רוטמן: זו ההוראה.

<משה רוטמן: לכן אני 8 שנים לא עובד, לפחות לא במקום שמקבלים תמורה ואפשר להביא כסף הביתה.

<משה רוטמן: אני כן רוצה לומר, התלמוד קובע הסדר לסיוע לנזקקים, עמי ונוכרי, עמי קודם.

<משה רוטמן: עני ועשיר, עני קודם.

<משה רוטמן: ענייך קודמים, עניי עירך ועניי עיר אחרת, עניי עירך קודמים.

<משה רוטמן: אנו מוסיפים כאן בעלי לקות ולא בעלי לקות, בעלי לקות קודמים.

<משה רוטמן: בא המחוקק ועושה דברים איומים.

<משה רוטמן: הוא השאיר אותנו במצב לא אפשרי, הפך אותנו פשוט לפושטי יד נזקקים וגם פושעים, כי אנחנו עוברים על החוק.

<משה רוטמן: תאמר לי, מדינה שקובעת שכר מינימום של 4,300 שקל, שאם אנחנו מסתכלים על העולם המתקדם, זה סביר, זה צנוע ביותר, אפילו מתחת לזה, ואנחנו חושבים שגם עם זה אי אפשר להסתדר.

<משה רוטמן: איך נכה יכול להסתדר עם 2,400-2,500 שקל?

<משה רוטמן: הוא חצי בן אדם.

<משה רוטמן: לפני שנתיים ד"ר גלעד מוועדת המחקר, אני שיתפתי איתו גם פעולה, עשה דוח מאוד יפה, לדעת כמה עולה עובד זר וכבר אז דובר על מינימום של 6.5, כבר אז.

<קריאה: 9.

<משה רוטמן: אני מדבר על המינימום, כי העלות האמיתית היא 9,000 ואני מעסיק שני עובדים וזו העלות האמיתית.

<משה רוטמן: אבל אותם אלה שאין להם את האפשרות, מה הם עושים?

<משה רוטמן: העובדים שלהם צריכים ללכת לעבוד בעוד עבודות, למה?

<משה רוטמן: כי כשהם הגיעו לפה, אין את הסיפור הבילטראלי של הסכמי עובדים, הם באים, הם משלמים הון עתק והמשפחות שלהם שבויות.

<משה רוטמן: אז בא בן אדם של שנה, שנה וחצי, הוא צריך לא לראות את האור, לצורך העניין, ולעבוד כמו חמור כדי להחזיר את החוב.

<משה רוטמן: נכון שאחר כך כל הכסף שאנחנו נותנים להם פה הוא בגדול והוא גדול, זה נותן להם אפשרויות של מחיה.

<משה רוטמן: אני דווקא כן רוצה לשבח את אותה ועדה הומניטארית אבל מצד שני בזכות המחוקק קיבלנו נה בעין.

<משה רוטמן: עובד שלי החליט לעזוב, למה?

<משה רוטמן: כי הוא התגעגע למשפחה.

<משה רוטמן: הוא לא התגעגע למשפחה, הוא התגעגע ל-600 שקל שהוא מרוויח ביום.

<משה רוטמן: תשאלו אותי מה?

<משה רוטמן: הוא אומר לי, 'כן, חודשיים אני יכול לעבוד עד שאני הולך', מה הוא עשה?

<משה רוטמן: אני לא יודע, המלחמה עם הטילים כבר נגמרה, חבר'ה, מזמן, המוסלמים לא מאיימים מסרילנקה.

<משה רוטמן: יש נוהל ופטנט חדש, באים למשרד הפנים, אני על רקע מדיני, פליט מדיני, ועכשיו הם מקבלים ממשרד הפנים ואסור להגירה לגעת בהם.

<משה רוטמן: בינתיים הבן אדם עובד מאוד קשה, הוא עזב את הבן שלי, משותק ומונשם, ולוקח לי חודשיים להכשיר עובד, זה ברמה של יותר מאח של טיפול נמרץ, זה ריקונים מכל הכיוונים וטיפולי החייאה, והבן אדם עובד בתל אביב, הבאתי את הניירות היום למשה, גם בוועדה של שבוע שעבר לא היית, העברתי לך.

<משה רוטמן: הם לוקחים גם ומשקרים.

<משה רוטמן: הם מצליחים דרך חברות התעופה - - -

שמעון אוחיון: כמה זמן הוא עבד אצלכם?

<משה רוטמן: הוא עבד אצלי 4 שנים והוא עבד בכולל מעל 11 שנים והוא נשאר פה בזכות האישור.

<משה רוטמן: לקח כמעט שנה עד שהם נתנו את האישור.

<משה רוטמן: כשהוא קיבל את האישור הכול היה טוב, עד הרגע שהוא רצה להתחיל לעשות כסף, כסף גדול.

<משה רוטמן: הוא מרוויח 600 שקל ליום ועכשיו הוא מסתובב עם אישור של משרד הפנים, לקח עורך דין שחי מהרמאות הזאת והוא אומר 'אני פליט מדיני, אני לא חוזר לשם' ולי יש צילום של הכרטיס שהוא קנה, ברגע שהוא ביקש להתפטר ונתן מכתב פיטורין הוא גם צירף.

<משה רוטמן: כלומר יש פה גם שותפים ישראלים לזה.

<משה רוטמן: גם החוק שותף לזה ואף אחד לא שם את הדעת, המחוקק לא רואה את הנכים ממטר, הוא פוגע בנו ביום יום וזה נורא ואיום.

<משה רוטמן: והוועדה הזאת, כמה שהיא מקסימה, ואנחנו באים לפה לזרוק ולשפוך את הלב שלנו, בזה זה נגמר.

<משה רוטמן: בזה זה נגמר, ההישגים.

<משה רוטמן: ב-2002 הייתה שביתה גדולה, החליטו לתת 1,100 שקל תמיכה סיעודית לנכים מאוד קשים.

<קריאה: חד פעמי.

<משה רוטמן: לא, חודשי.

<משה רוטמן: המדינה לא מתקצבת.

<משה רוטמן: אנחנו מכירים משפחות שפונות אלינו, באמת אישה נזקקת, עם סרטן, כל המחלות של העולם, חברה שלה בתל אביב מקבלת והיא בירושלים לא מקבלת.

<משה רוטמן: אתה בא ופונה לגופים, התשובה שלהם '

<משה רוטמן: חבר'ה, יש חוק', נכון, אתם צודקים, אבל לא קיבלנו כסף.

<משה רוטמן: אני אשמח אם ד"ר שלומי אלישר, שהוא חבר יקר שלנו, ירחיב על זה.

שמעון אוחיון: תודה רבה לך.

<אלי בוסקילה: אני רוצה לדבר על דבר שקרה במבצע 'צוק איתן', מלחמת 'צוק איתן'.

<אלי בוסקילה: לצערי הרב פנו אלינו עשרות אם לא מאות של נכים, שהעובדים הזרים שלהם באזור הדרום, איפה שנפלו טילים בצורה מסיבית, נטשו אותם.

<אלי בוסקילה: אני מדבר על אופקים, שדרות ואפילו בואך בית שמש.

<אלי בוסקילה: אני יושב בבית, למזלי אני נכה מוגן, יש לי את הממ"ד שלי ומוצא את עצמי יושב מול הטלפון, מנסה לעזור לזעקות, אני אומר לך, לזעקות השבר של אותם נכים שהעובדים הזרים שלהם נטשו אותם.

<אלי בוסקילה: אומר לי נכה מאופקים, 'הנכה שלי יצא לחופשת שבת ולא חזר בראשון', לא מוכן לחזור, הוא אמר שהוא מפחד.

<אלי בוסקילה: זה נכה שצריך לקלח אותו, להחליף אותו, להאכיל אותו, מה עושים?

<אלי בוסקילה: ניסיתי לפנות לתקשורת, אני רוצה להגיד לכם כאן, ערוץ 2 וערוץ 10 התעלמו, היחידים שהסכימו לדבר איתי - - - וחברת הכנסת ישבה באולפנים, אני מתקשר ואני אומר 'חברת כנסת יושבת אצלכם ואני רוצה לפנות, היא נמצאת, זו חברת כנסת שאנחנו נפגשים איתה', ואנחנו בזמן מלחמה, אני לא יכול לנסוע לכנסת, אני לא אצא כשיבנה מופ - - - אני גר ביבנה, כל הטילים שעברו עברו דרך יבנה.

<אלי בוסקילה: אני יושב בבית ואני פותח לי חמ"ל, אני מוצא את עצמי עם שני טלפונים בבת אחת, נכה מבאר שבע, נכה מאופקים, נכה משדרות, בוכים, 'אין לנו מה לאכול', 'אין לנו עובד', 'בבקשה, אני מתחנן, תעזרו לי'.

<אלי בוסקילה: קטונתי.

<אלי בוסקילה: באתי לכאן - - -

שמעון אוחיון: אתה ניסית לערב את הרשות המקומית?

<אלי בוסקילה: אני אומר, התקשורת - - -

מיכל רוזין: סליחה שאני מפריעה לך, הייתי בדיון עם מנכ"ל משרד הרווחה ושר הרווחה והם אמרו שהם למדו את לקחי 'צוק איתן' והם הבינו שהם צריכים להיערך מבעוד מועד לעניין שירותי רווחה לאנשים, בין עם מוגבלויות, או קשישים, אנשים שבעצם הרווחה צריכה לראות אותם בזמן חירום.

מיכל רוזין: הם לא היו ערוכים לכך, הם אמרו בפירוש, הם לא היו ערוכים לתת מענה.

מיכל רוזין: הם גם ראו רק את אלה שהם כבר הכירו ברווחה.

מיכל רוזין: למשל לא כולכם רשומים ברווחה, אז הם לא ראו אתכם, הם לא ידעו איך להגיע אליכם ועכשיו הם הולכים להיערך אחרת.

מיכל רוזין: שוב, אני לא אומרת את זה כתירוץ, אני רק אומרת שהם הודו שהם לא היו ערוכים למצב חירום כזה.

<אלי בוסקילה: נכון, נכים מהדרום היו ללא מיגוניות.

<אלי בוסקילה: נכה בבאר שבע שגרה בבנייה קלה, מדינת ישראל דאגה לבנייה קלה, אבל אין - - - לא יודע מי מהצופים פה, שלחתי את ערוץ 2, הוא צילם את הנכה עם הבחור שרץ איתו.

<אלי בוסקילה: יש אזעקה, כמה שניות ונופל טיל.

<אלי בוסקילה: נכה שלנו נפצעה קשה, נכה שגרה בבנייה קלה.

<אלי בוסקילה: ריבונו של עולם, מדובר פה בהצלת חיים, לא באנו לשחק משחקים.

שמעון אוחיון: אני רוצה לשאול אותו, בפועל איך האנשים הללו מסתדרים?

שמעון אוחיון: הגב' רוזין אומרת 'דיברתי עם מנכ"ל משרד הרווחה, ילמדו', מה קורה?

שמעון אוחיון: הבן אדם ברח, העובד הזר ברח, תעדכן אותי מי מטפל כרגע באותם נכים.

<אלי בוסקילה: אין, אני אומר לך.

<אלי בוסקילה: הם מתקשרים ללשכת הרווחה, הם חסרי אונים.

<אלי בוסקילה: אותו עובד זר חזר אחרי שנרגעו קצת העניינים, הוא לא קיבל קנס, לא הוענש, אין שום דבר.

<אלי בוסקילה: הם עושים מה שהם רוצים.

<אלי בוסקילה: אני לא עכשיו בא וחלילה - - - אני מדבר איתך על מקרים שקרו, על עשרות מקרים.

<אלי בוסקילה: כשאני ביקשתי לעשות כתבה יותר נרחבת, זה לא - - -

<נסים מורביה: אדוני, הערה לנושא.

<נסים מורביה: אני תושב אשקלון ואני מדבר לא רק על 'צוק איתן', אני מדבר על 'עמוד ענן' ו'עופרת יצוקה'.

<נסים מורביה: ב'עמוד ענן' נעשה מחקר על ידי משרד הרווחה ואנחנו היינו שותפים למחקר הזה.

<נסים מורביה: ב'צוק איתן', לפחות באשקלון, ממה שידוע לי, הרווחה תפקדה כמו שצריך.

<נסים מורביה: זה לא בדיוק מה שהוא אומר, הרווחה תפקדה כמו שצריך, ברגע שעובד זר נטש מיד הרווחה הכניסה אליו שני סטודנטים.

<נסים מורביה: באשקלון.

<שמחה בניטה: לא ביבנה, באשקלון.

<נסים מורביה: אני לא יודע על מקומות אחרים בדרום, אבל אני יודע שהרווחה עשתה בנושאים האלה - - -

שמעון אוחיון: תודה על העדכון, לפחות לגבי אשקלון.

<יריב שוריאן: לפני שאני מדבר, הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לאדון שם.

שמעון אוחיון: שמענו את מגוון הטענות, אם יש למישהו להוסיף דברים שלא שמענו עד עכשיו.

<יריב שוריאן: אני מעמותת אחיעוז, עמותה שמאגדת את כל התאגידים שנותנים שירות גם לאוכלוסייה של הנכים וגם כמובן לאוכלוסיית הקשישים.

<יריב שוריאן: אני רוצה להעלות פה כמה נקודות.

<יריב שוריאן: אחת מהן זה חוק המטופל הסיעודי.

<יריב שוריאן: הרי כולם פה מעלים טענות לגבי גובה השכר, התנאים, הקושי בלהעסיק עובד זר.

<יריב שוריאן: מעבר לתקצוב, גם אני נכה צה"ל, אמנם בריא ושלם ולא מקבל שום קצבאות ממשרד הביטחון, יש לי שני אחים שהם נכי צה"ל ומקבלים קצבאות, המדינה לא שמה על האוכלוסייה הזאת, כי זו אוכלוסייה שלא יכולה לעשות הרבה רעש.

<יריב שוריאן: את זה כולנו יודעים, זה גם מאוד לא פופולרי לבוא ולעזור לאוכלוסייה הזו מבחינת חברי הכנסת והמחוקקים וזו הביקורת שיש לי על חברי הכנסת.

<יריב שוריאן: חוק המטופל הסיעודי אמור לתת מענה לכל המצוקות שיש פה, לחבר'ה המכובדים שיושבים פה.

<יריב שוריאן: צריך להגביל את השכר, עם כל זה שאנחנו מדינה נאורה.

<יריב שוריאן: אני מראיין כל עובד לפני שהוא מגיע לארץ, חבר'ה שעבדו בערב הסעודית, חבר'ה שעבדו בטיוואן, בסינגפור, מרוויחים 500 דולר לחודש, אומרים תודה לבורא עולם שלהם כל בוקר, מגיעים לפה ופתאום 1,200 דולר, 1,500 דולר לא מספיקים.

<יריב שוריאן: אם אין full stay, אולי אתם לא מכירים את המושג הזה, full stay, הם רוצים להישאר כל שבת, יש אנשים שלא מסוגלים לשלם להם עבור השבתות שהם נשארים.

שמעון אוחיון: אתה רוצה שאנחנו ניתן להם אפילו לא את שכר המינימום?

<יריב שוריאן: אני לא אמרתי כמה לתת, אני לא נקבתי בסכום, אבל חייבת להיות קורלציה בין מה שהם מקבלים - - -

שמעון אוחיון: מה, בינינו לבין סעודיה?

שמעון אוחיון: לא הבנתי.

<יריב שוריאן: תן לי לסיים ואתה תבין.

<יריב שוריאן: בין מה שהחבר'ה פה מקבלים כקצבאות למה - - -

<קריאה: בסעודיה יש להם את - - -

<יריב שוריאן: חבר'ה, לקחתם את הטפל והפכתם לעיקר.

<יריב שוריאן: תן לי לסיים את המשפט ואתה תבין למה אני מתכוון.

<יריב שוריאן: חייבת להיות קורלציה בין הקצבאות שאנשים פה מקבלים לבין השכר של העובד הזר, לזה התכוונתי.

שמעון אוחיון: זה משהו אחר.

<יריב שוריאן: אני מאוד ציוני, לא פחות מכם, ולא משווה את עצמי לסעודיה או לכל מדינה אחרת.

<שמחה בניטה: אבל אתה המחוקק, אתה תעשה ככה.

שמעון אוחיון: אני מסכים איתך בקטע הזה, בוודאי אני מעדיף באמת שאנחנו נעמוד - - -

<נירית סעדון: אני מוכרחה רק להגיד שהעובד האישי שלי אומר שבפיליפינים הם קוראים לנו 'המדינה הפראיירית', כי שם יש הכי הרבה תור בקונסוליה של ישראל.

מיכל רוזין: אני הייתי עכשיו בפיליפינים, אני לא יודעת מה הוא סיפר לך, זה ממש לא נכון.

<נירית סעדון: זה לא אני אומרת, זה הם אומרים.

<יריב שוריאן: לגבי ההגבלות הגיאוגרפיות, חוקקו או נתנו איזה שהוא נוהל לגבי הגבלות גיאוגרפיות.

<יריב שוריאן: נחמד וטוב, אבל יש מרחק רב בין הצורך שהן אמורות לשרת, ההגבלות האלה, למה שקורה בפועל.

<יריב שוריאן: לא יכול להיות מצב שאני מביא עובד לגאולי תימן או למושב בסביבות חדרה וזה נחשב אזור 2, יש קושי מאוד גדול למצוא לאזורים האלה עובדים ואותו עובד יום אחרי, כי הגינה לא נראית לו והקשיש לא נראה לו והתרנגולות בחצר לא נראות לו, הוא קם ועובר לאזור 2 שזה פתח תקווה, ראשון לציון, רחובות.

<יריב שוריאן: זאת אומרת נעשתה עבודה, הרעיון הוא נכון, רק לא נתנו את הדגש על הדברים שבאמת כואבים פה לכל האוכלוסייה.

<יריב שוריאן: דבר נוסף שיכול מאוד לסייע לכל הנכים פה, ובזמנו החבר עורך הדין דוידוביץ ז"ל ניסה להוביל את המהלך הזה, זה הגבלה סקטוריאלית.

<יריב שוריאן: אני כתאגיד, ברגע שאני מביא עובד לנכה צעיר מתחת לגיל הפנסיה, אם תהיה לו הגבלה בדרכון, שהוא יכול לעבוד אך ורק בסקטור של נכים וילדים עם צרכים מיוחדים, אותם עובדים לא ינטשו.

<יריב שוריאן: הם נוטשים כי יש להם את האופציה לנטוש.

<יריב שוריאן: ברגע שהמדינה תיתן את הדעת ותסגור להם את האופציות, אני לא אומר עבדות ואני לא אומר לכבול, הם אנושיים והם עושים עבודת קודש, הם מלאכים בלי כנפיים, כך אני קורא להם, אבל כמו שאמר פה ידידי, עניי עירי קודמים ואני צריך לדאוג להם.

<יריב שוריאן: אני כתאגיד אמון על השירות הטוב שאנחנו אמורים לתת לחבר'ה שיושבים פה.

<יריב שוריאן: ברגע שיהיו גם הגבלות גיאוגרפיות נכונות וגם הגבלות סקטוריאליות, הרבה מהטענות שיש פה ייעלמו כלא היו.

<ירון לוי: היושב ראש.

<קריאה: אבל תן לחבר שלך.

<ירון לוי: אבל אמרת לפי הסדר, שמעון.

שמעון אוחיון: חשבתי שהוא ייצג אותך.

שמעון אוחיון: הוא חיכה בסבלנות, נחזור אליך יותר מאוחר.

<אבי סלומה: אני יושב ראש ארגון נכי שיתוק מוחין.

<אבי סלומה: אני רוצה להעלות את השגיאה שהמדינה מעודדת נכים לחיות בקהילה, שהמדינה נותנת להם את האפשרות הכספית והנגישות לחיות בקהילה.

<אבי סלומה: אם נכה חי במוסד המדינה משלמת למוסד, למי שמפעיל את המוסד, עד 25,000 שקל בחודש.

<קריאה: מונשמים זה 40,000-50,000 שקל.

<שושנה ברוך: אני בתור מונשמת, 60,000 שקל בחודש.

<אבי סלומה: עדיף במדינה להיות אסיר עולם ולא אסיר תודה למדינה.

<אבי סלומה: אסיר עולם מקבל את כל הטיפולים, את כל העלויות בלי טובות.

<אבי סלומה: אמנם הוא אסיר, הוא בוחר להיות אסיר תודה למדינה.

<אבי סלומה: דבר נוסף, הנושא של עובדים זרים לוקה בחסר.

<אבי סלומה: מבחינת החוק אנחנו מעסיקים, לא מטופלים, וכאן נעשה עוול לנכים בכללותם וגם לקשישים.

<אבי סלומה: איננו מסוגלים להיות מעסיקים, אנחנו מטופלים, והעובדים הזרים מנצלים את זה לטובתם וגם כל העמותות לטובתם וגם המחוקק לטובתם וגם הכסף לטובתם ואיפה אנחנו בתמונה?

שמעון אוחיון: והלשכות לא עוזרות?

<קריאה: הלשכות רק מתווכות, אנחנו לא מעסיקים.

שמעון אוחיון: אבל הלשכות אמורות - - -

<קריאה: אין להם שום כוח חוקי לעשות שום דבר.

שמעון אוחיון: בבקשה, נשמע אותך גם.

<שלום קוטשר: אני מנכ"ל אנשי"ם, ארגון נכי שיתוק מוחין, עמותה רשומה.

<שלום קוטשר: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו פה, אני באמת מסכים שקודם כל צריך לעשות שינויים בחלוקה הגיאוגרפית.

<שלום קוטשר: באו לתקן וקצת קלקלו, קלקלו קצת הרבה.

מיכל רוזין: תסביר את זה, בבקשה.

<שלום קוטשר: בעבר רוב העובדים רצו לעבוד באזור תל אביב.

<שלום קוטשר: מה שקורה עכשיו, אזור תל אביב זה משהו מצומצם מאוד, אני ראיתי שבת ים זה הגבול הדרומי ורמת השרון הגבול הצפוני, לעומת זאת אזור המרכז הוא ענק, אז מה קורה?

<שלום קוטשר: אזור תל אביב, כולם עוברים לאזור המרכז, אפשר לעבור, הם יכולים לעבור, בחזרה הם לא יכולים.

<שלום קוטשר: ואז איפה שהיה פעם עודף, שלא היה צריך להיות, היה צריך לתקן את זה, אני לא אומר שלא, יש עכשיו חוסר גדול, מחסור גדול בעובדים כי הם עוברים עכשיו - - -

<יריב שוריאן: באזור 1, באזור תל אביב.

<שלום קוטשר: באזור 1, יש מחסור יותר גדול כי יש להם מגוון הצעות יותר רחב באזור 2, שהוא שטח הרבה יותר ענק וגדול.

<שלום קוטשר: זה דבר אחד.

שמעון אוחיון: אולי רק תדגים לנו מבחינת היישובים, כדי שנוכל להבין בדיוק.

<שלום קוטשר: אני גר בחולון, לידי ממש לידי זה ראשון לציון מערב, ראשון לציון מערב זה כבר אזור 2.

<שלום קוטשר: אני אזור 1.

<שלום קוטשר: ברחוב ממול יש עובד שרוצה לעבוד אצלי, אני לא יכול לקחת אותו, באותו כביש.

<שלום קוטשר: זה מגוחך.

<יריב שוריאן: פתח תקווה ובני ברק, בני ברק זה אזור 1, כביש גהה בסך הכול חוצה ביניהם, ופתח תקווה אזור 2.

<יריב שוריאן: זאת אומרת התפנו לי ארבעה עובדים באזור 2, אין לי שום אפשרות לעזור לאזור בני ברק.

<קריאה: איפה שהוא צריך לעבור הגבול.

<יריב שוריאן: נשים את עצמנו במקומם ונבין את הגבול.

<יריב שוריאן: אין גבול בדברים האלה.

שמעון אוחיון: נשמע את אדוני המנכ"ל.

שמעון אוחיון: בבקשה.

<שלום קוטשר: דיברו פה על ועדה הומניטארית, אני מעסיק עובדים זרים כבר למעלה מ-10 שנים.

<שלום קוטשר: לא יצא לי להגיש בקשה לוועדה הומניטארית.

<שלום קוטשר: לאחרונה עזב אותי עובד שעבד אצלי 10 שנים, הוא עבד אצלי מתוך זה שאני נותן כבוד הדדי לעובד, הוא מחזיר לי כבוד, אני נותן לו כבוד ואנחנו יודעים להסתדר.

<שלום קוטשר: הוא עזב כי הוא כבר נשחק ומאז, בגלל המוגבלות הקשה שלי, אני לא מצליח למצוא עובד.

<שלום קוטשר: עד שסוף סוף מצאתי עובד שהוא כבר 5 שנים בארץ, הוא יושב פה מאחוריי, בחור נחמד, מאוד נחמד, שמוכן לעבוד אצלי - - -

מיכל רוזין: הוא אומר שאתה nice guy.

<שלום קוטשר: אל תדאגו, הוא יודע עברית טוב.

<שלום קוטשר: הגשתי בקשה לוועדה הומניטארית, השכל הישר אומר שוועדה הומניטארית צריכה להיות קצת מעבר לתקנון, מעבר לחוקים, להיות הומניטאריים, כשמה כן היא, הומניטארית - - -

<שמחה בניטה: אבל היא לא כזאת, זה לא השם שלה.

<שלום קוטשר: ועדה הומניטארית, אני מגיש טפסים, נסעתי לירושלים, נפגשתי גם עם האדון הנכבד הזה, הוא באמת נחמד מאוד, משתדל לעזור עד כמה שהוא יכול, הגשתי טפסים, על המקום הוועדה ההומניטארית, לא ראיתי שום ועדה, ראיתי פקיד שעל המקום הוציא לי דף מהמחשב עם איקס, 'הוועדה דחתה את בקשתך' והעובד הזר, שהוא 5 שנים בארץ, 'הוועדה דחתה את בקשתך', זה הפקיד עצמו הוציא, והעובד הזר צריך להתחיל לארוז את חפציו ולעזוב את הארץ.

<קריאה: ומי יטפל בו?

מיכל רוזין: זה לא חשבנו שהוועדה ההומניטארית עושה.

<שמחה בניטה: זה הוועדה ההומניטארית, חכי תשמעי סיפורים יותר מזעזעים.

<שמחה בניטה: יש דברים יותר גרועים מזה.

<שלום קוטשר: אין הומניות בוועדה ההומניטארית.

שמעון אוחיון: הבנו את הנקודה.

<שלום קוטשר: אני חי בסיוטים בלילה שידפקו לי בדלת ממשטרת ההגירה וייקחו אותו ואז אני בצרה גדולה.

שמעון אוחיון: תודה רבה לך.

<רענן שנהב: אני עובד סוציאלי בתאגיד לעובדים זרים.

שמעון אוחיון: אתה רוצה להשמיע עוד טענות ובעיות?

<רענן שנהב: בהחלט.

שמעון אוחיון: ואחר כך ניתן לנציגים להגיב.

<רענן שנהב: אני רוצה בעיקר לגבי מה שאמרו פה, אבל קצת יותר לגבי הנושא הכספי.

<רענן שנהב: אנחנו כאן מדברים על אוכלוסייה של נכים, של קשישים, של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, שזו אוכלוסייה שהיא מלכתחילה אוכלוסייה מוחלשת.

<רענן שנהב: מצד שני גם האוכלוסייה של העובדים הזרים זו אוכלוסייה שמטבעה היא מוחלשת והשוק עצמו מתנהל על פי כללי שוק חופשי, כלומר על פי כללים שבהם עובד זר יכול עכשיו לבוא למעסיק, להגיד 'אני רוצה 4,500 שקל' ואתה יודע משהו?

<רענן שנהב: היום במצב של השוק עובדים מוצאים את המעסיק שישלם להם.

<רענן שנהב: אנחנו כלשכות, יריב יגיד לך אותו דבר, אין לנו סמכות להגיד לעובד 'אתה חייב לעבוד בשכר איקס אצל מטופל וואי'.

<רענן שנהב: אין לנו שום כלים, אין לנו יכולת.

<רענן שנהב: עובד שנחת היום בלילה יכול מחר בבוקר לקום להגיד למעסיק 'לא מתאים לי לעבוד פה, אני הולך לחפש מישהו שייתן לי יותר כסף'.

<קריאה: זה מה שקורה.

<רענן שנהב: והוא ימצא, בדרך כלל.

שמעון אוחיון: אבל זה לא חוקי, משום שלפחות יש עניין של שלושה חודשים.

<שמחה בניטה: איזה שלושה חודשים?

<קריאה: אתה צודק, יש חוק ויש חוקן.

<רענן שנהב: יושב ראש הוועדה, המחוקק קבע שלחם זה מוצר בפיקוח.

<רענן שנהב: שמאפייה יכולה לגבות את המקסימום, היא לא יכולה לקבוע - - -

מיכל רוזין: אני מציעה לך לא לתת את דוגמת הלחם בפיקוח, כי זו בדיוק הסיבה שכולנו קונים לחם הרבה יותר יקר.

מיכל רוזין: עזוב, לא ניכנס פה לסוגיית הפיקוח.

<שמחה בניטה: אז זה בדיוק אותו דבר.

מיכל רוזין: אני יכולה להרצות לכם על זה, הדוגמה לא טובה.

<שמחה בניטה: למה?

<שמחה בניטה: זה מה שקורה עם העובדים הזרים.

<קריאה: חוק המטופל הסיעודי אמור לתת מזור לכל הדברים האלה.

<רענן שנהב: לא יכול להיות מצב שבו אדם שתלוי כלכלית צריך להיכנע לכל גחמה או רצון של עובד זר.

<רענן שנהב: המחוקק צריך לקבוע.

<רענן שנהב: אני אומר שבאמת יש הבדל בין לטפל בילד נכה או בן אדם מונשם שצריך שני עובדים זרים, לבין מטפל בבן אדם קשיש שמרותק למיטה.

<רענן שנהב: השכר בהתאם צריך להיות הולם.

<רענן שנהב: נכון, המחוקק קבע שעובד זר שווה זכויות לעובד ישראלי, אבל מלכתחילה זה עובד זר.

<רענן שנהב: היום למשל יש באגף הבניין הגבלות לשכר של עובד זר, תוספות, אני חושב שגם כאן צריך לקחת בהתחשב מי המטופל, לקבוע איזה שהוא סולם שכר שיהיה ריאלי.

<רענן שנהב: הוצאה של 9,000 שקל, אני לא יודע איך באמת בן אדם אחד - - - אני לא יכול לחשוב, אני פוגש עשרות משפחות כל שבוע, אני לא יכול להבין איך בן אדם אחד יכול להעסיק עובד זר כחוק.

<רענן שנהב: אדם מעסיק, מונשם, שהוא 24 שעות, 7 ימים בשבוע צריך עובד זר, הוא מעסיק בפועל עובד זר באופן בלתי חוקי, כי העובד לא מקבל יום חופש, ואם העובד מקבל יום חופש אז רוב הסיכויים שאותו אדם מעסיק מחליף, שזה גם כן העסקה בלתי חוקית.

<רענן שנהב: ולשלם לישראלי שיעבוד 24 שעות 1,000 שקל?

שמעון אוחיון: איפה אתה עובד כעובד סוציאלי?

<רענן שנהב: אני עובד בחברת נאמן לעובדים זרים, אני עובד שם כבר 3 שנים.

<רענן שנהב: אני פוגש גם את העובדים, אני פוגש גם את המעסיקים, אני מנסה לבדוק כמה באמת - - - אפילו עכשיו לגבי פנסיה, צו ההרחבה מחיל את הפנסיה על המעסיקים, אין בחוק עדיין תכנית פנסיה, כבר 6 שנים, יש רק איזה שהיא המלצה שהיא עדיין המלצה, זה עדיין לא חוק, שאומרת לפתוח חשבון בנק ולהפריש לשם את הכסף.

<רענן שנהב: אבל עדיין, כמה אנשים יש - - -

שמעון אוחיון: אבל פיצויים משלמים בפועל.

<אבנר עורקבי: אני לא מקבל פנסיה בשביל להביא להם.

<סאלח ריזק: רק תיקון קטן, אתה טעית בעניין של העובד הישראלי שמקבל 1,000 שקל ליום.

<קריאה: אם אתה לוקח לפי 40 שקל.

<סאלח ריזק: אין לי 40 שקל, חוזה משרד הביטחון 23.12.

<שלום קוטשר: עובד ישראלי של משרד הביטחון מקבל 24,000 שקל לחודש.

<סאלח ריזק: לא, אדוני, יש לך טעות.

<סאלח ריזק: יש חוזה, אני אראה לך אותו.

שמעון אוחיון: שמענו מגוון של טענות, מן הראוי שניתן הזדמנות כדי שנדע איפה אנחנו נמצאים, שנשמע את נציגי המשרדים ונראה לפחות מה - - -

<נירית סעדון: נושא שאף אחד פה לא העלה, בגלל שמי שמייצג פה את הילדים זה אנחנו, שזה ארגון אהב"ה, אבנר ואני שנמצאים פה, נוסף לכל הצרות והבעיות והדברים שאני מאוד אמפתית ומאוד מבינה, לי יש ילד שהוא נכה סיעודי, גם אותי עזב עובד כשהילד צלצל ואמר לי 'אמא, אין פה אף אחד', ובסוף הסתבר, הוא השאיר מכתב ואמר שהוא מצא משהו יותר טוב, יותר קל לו לעבוד אצל קשיש מאשר אצל משפחה עם ילדים, עם ילד, עם בלגן, זה שונה.

<נירית סעדון: מעבר לכול, אנחנו לא מקבלים קצבת שר"מ, לנו אין עובד זר בכלל.

<נירית סעדון: מעבר לזה, אני משלמת לו את הפיצויים, את ימי החופש, את החגים, את כל מה שמסביב וגם את הפרטי.

<נירית סעדון: זאת אומרת שאנחנו בתור זוג שמנהל בית עם שני ילדים, עם ילד נכה, מאיפה יש לנו את הכסף ואת האפשרות לשלם לו את כל הדברים האלה?

<נירית סעדון: אני חושבת שמיצינו פה את כל הבעיות, תוסיפו את הבעיות האלה וחבל לחזור על הכול.

שמעון אוחיון: יש לך עוד להוסיף, נוסף לכל הצרות ששמענו עד עכשיו?

<שמחה בניטה: אני אגיד לך, אני נמצאת בוועדות האלה כבר הרבה מאוד שנים, מלווה את כל יושבי ראש הוועדות ואני חושבת שאנחנו לא מצליחים להגיע למיצוי מכמה טעמים.

<שמחה בניטה: אל"ף, כנראה שלא עושים כל כך חשבון לוועדה הזאת מכיוון שהיא לא סטטוטורית, לא מצביעים פה על חוקים ולא מצביעים פה על תקנות ולכן לא מתייחסים.

<שמחה בניטה: מלבד זה שאנחנו נכים של המדינה, המדינה החליטה לזרוק אותנו, את אוכלוסיית הנכים והקשישים, כל מה שכבד לה, על כוח אדם זר.

<שמחה בניטה: כשאתה זורק על כוח אדם זר, ואני מאוד מכבדת את זה, ואתה מחליט שאתה תשלם את הכספים לכוח אדם זר, אז צריכים לעמוד בהתאם.

<שמחה בניטה: אם יש חקיקה ששכר המינימום הוא 4,300 ו-100 שקל דמי כיס ויום חופש ופנסיה וביטוח רפואי וביטוח לאומי וחופשה שנתית - - -

שמעון אוחיון: שההקצבה תהיה בהתאם.

<שמחה בניטה: יפה מאוד.

<שמחה בניטה: אז קודם כל, אם הוועדה הזו הייתה יכולה לחוקק שלפני שהם מטילים עונש כזה על אוכלוסייה הכי חלשה בחברה הישראלית, אז לפני שאתה מטיל עליה את העונש, שממילא קיבלנו עונש מאלוהים, הלוא להיות אדם מוגבל זה העונש הכי קשה, ואלה שיושבים במערכת לצערי אינם מבינים את העונש האישי של כל אחד מאיתנו, אם הם היו יוצאים מנקודת הנחה שאנחנו כבר נענשנו והתפקיד של אותם אנשים הולכי על שתיים זה רק לעזור לנו ולסייע לנו כדי לצוף, כל התלונות האלה היו משתמעות אחרת.

<שמחה בניטה: אנחנו למשל חוקקנו לפני 3.5 שנים את חוק הקבילה האזורית ואת הוועדה ההומניטארית, שבאו להקל על נכים, בעיקר על נכים, לצערנו אז לא הצטרפו אלינו הקשישים, אבל אני שמחה מאוד שגם לקשישים, שנוכל להאריך לעובדים שבאמת היו מסורים ועבדו טוב ויש עליהם המלצות את האפשרות לקבל ויזה פעם שנייה.

<שמחה בניטה: בהתחלה הוחלט על פיילוט של 100 אנשים, אבל מהר מאוד אלי ישי ראה שההצפה בשוק היא אדירה והוא לא היה מסוגל, לפחות אלי ישי לא היה מסוגל לחתום על סירוב, מה שהיום הפקידים, הפקידים, לא יושבת ראש ועדה אלא הפקידים נותנים לך סירוב בלי ניד עפעף, בלי לגמגם, בלי שום ייסורי מצפון, וצר לי מאוד, ואני אוהבת מאוד את משה, אבל הם עובדים כמו רובוטים.

<שמחה בניטה: נתנו להם פקודה א', ב', ג', רואים א', ב', ג', לא.

<שמחה בניטה: החוק שאנחנו חוקקנו, לא לזה התכוונו.

<שמחה בניטה: אני רוצה גם לשאול את המערכת, נניח שהוא אומר לי לא, הם הקציבו בתקנות האחרונות שעובד יכול להיות עד 10 שנים.

<שמחה בניטה: בסיבוב הראשון, אצל אלי ישי, גם עובדים אחרי 15 שנה קיבלו ויזה.

<שמחה בניטה: אם הם עבדו כל כך הרבה שנים באותו מקום, 12, 13 שנה במקום אחד, אז הם התפנו אחרי 13 שנה ואני מצאתי עובדת כזאת, אז מראש הם אומרים לי 'לא, כי הגבלנו את זה ל-10 שנים'.

<שמחה בניטה: למה בסיבוב הראשון 15 שנה קיבלו?

<שמחה בניטה: יותר מזה, אם אתה הולך על מסלול מסוים, על חקיקה, על תקנה, אתה צריך לתת מענה למצב של ה'לא'.

<שמחה בניטה: נניח הם אומרים לי לא, אתה יודע מה יהיה עם העובדת?

<שמחה בניטה: היא תרד למחתרת.

<שמחה בניטה: איך באו 6,000 בקשות?

<שמחה בניטה: איפה היו ה-6,000 אנשים האלה?

<שמחה בניטה: הם עבדו במדינה, הם היו עובדים לא חוקיים, הם ירדו למחתרת.

<שמחה בניטה: ומי ניזוק?

<שמחה בניטה: אתה צריך לראות בריטואל קבוע שהמערכת שממונה על לטפל בנו, עניי עירך, האנשים המסכנים של המדינה שלך, תסתכל להם בעיניים ותגיד, אתה מסוגל להגיד לי לא כאשר אין לך מענה אחר בשבילי?

<שמחה בניטה: אותה אחת לא תצא מהארץ, הלוא אתה לא יכול להוציא אותה מהארץ והיא תרד למחתרת ואז היא תעבוד בסביון ובהרצליה ובכל מיני מושבים נידחים ויעסיקו אותה באופן לא חוקי, אתה יודע למה?

<שמחה בניטה: כי באותם מושבים נידחים ממילא אף אחד לא מגיע.

<שמחה בניטה: גם משטרת ההגירה לא תגיע, כי אף אחד לא רוצה להגיע לשם ואז מי ייהנה?

<שמחה בניטה: אותן וילות בכל המושבים האלה?

<שמחה בניטה: אותם אנשים נכבדים בוועדה, שהיא מזמן לא הומניטארית, אני אומרת לך, היא אכזרית בצורה לא רגילה, אכזריות כזאת, אני אומרת לך שאני הייתי מתאבדת ולא עושה את זה.

<שמחה בניטה: לא הייתי מסוגלת להגיד לאנשים, אתה יודע מה זה?

<שמחה בניטה: אנשים חולי סרטן, ניצולי שואה, אנשים בני 90 ו-92, מה נשאר להם לחיות?

<שמחה בניטה: הם מסוגלים להגיד להם לא.

<שמחה בניטה: אני, בגלל שאני משלמת את המשכורת, כי ביטוח לאומי נותן לי ישירות את הכסף, אז לא אכפת לי מהוועדה, אבל אתה יודע מי מסכנים?

<שמחה בניטה: הקשישים.

<שמחה בניטה: הם פוגעים בזה שהם לא יכולים לקבל את חוק הסיעוד.

<שמחה בניטה: יותר מזה, יש לך בית דין לעררים.

<שמחה בניטה: דחילק, אתה אומר לו לא ואתה לא נותן לו מסמך שאיתו לפחות הוא יכול להמשיך לעבוד עם העובדת וללכת לבית משפט.

<שמחה בניטה: זה תהליך.

<שמחה בניטה: אז שלושה וארבעה חודשים וחצי שנה, אתם, השרירות והרשעות זה לא לתת להם מכתב שקודם כל החומר התקבל לוועדה.

<שמחה בניטה: אז יש ועדה ראשונה שאומרת לך לא, הפקיד, אחר כך אם אתה לוחץ זה יכול להגיע למשאל טלפוני.

<שמחה בניטה: הם עושים משאל טלפוני, הוועדה לא יושבת, משאל טלפוני שאומר כן או לא.

<שמחה בניטה: טוב, תיתן לאנשים לקבל את הקצבה, מה זה הדבר הזה?

<שמחה בניטה: איך אתה מעניש את האנשים הכי מסכנים בחברה?

<שמחה בניטה: משה, אני רוצה שתשמע את זה, מה שאתם עושים זה פשע נגד האנושות, נגד אנשים מסכנים, נגד אנשים חולים, אנשים שנשאר להם מעט מאוד לחיות, וגם אנחנו שנראים שיכולים לחיות, מחר אנחנו יכולים ללכת.

<שמחה בניטה: אני רוצה להגיד לך, אתם חייבים לעשות סטופ, לעצור ולעשות מחשבה שנייה ולראות איך אנחנו באים מולכם, לראות אותנו לנגד עיניכם.

<שמחה בניטה: תפסיקו עם תקנות ותפסיקו עם חקיקה שרירותית לפני שאתה נותן תשובה לאנשים מסכנים כמונו.

שמעון אוחיון: קודם כל באמת תודה רבה לך, שמחה.

שמעון אוחיון: אנחנו רוצים שהדיון הזה יהיה תכליתי.

<שושנה ברוך: שאלה ממש קטנה.

<שושנה ברוך: הייתה תקנה של 1,100 למונשמים, במקביל היה סוג של קצבת נכים קשים.

<שושנה ברוך: נכים קשים, לא אמורה להיות קשורה אחת בשנייה, זאת אומרת שתי קצבאות.

<שושנה ברוך: מה שקורה זה שביטלו לנו את הנכים קשים, אבל הביאו עלינו את הנכים המונשמים.

<שושנה ברוך: הורידו לנו 500 שקל במקום להוסיף לנו עוד 1,100 שקל.

<שושנה ברוך: זהו.

שמעון אוחיון: רבותיי, בואו ננסה לפחות לשמוע.

שמעון אוחיון: אני כחבר ועדה אני מוכרח קודם כל לשבח את יושבת ראש הוועדה, שאני עכשיו יושב במקום שלה, אז אני יודע באמת שצריך המון - - - למרות שיש נושא אחד שאני לא כל כך בדעה יחד איתה, אבל בכל הנושאים האחרים בוודאי שאני מזדהה איתה ואני מוקיר ומעריך את הנושאים שהיא מטפלת בהם.

שמעון אוחיון: מהכיסא שלה אני גם רואה כמה שהדברים הם מאוד מאוד כואבים, מסובכים ומורכבים.

שמעון אוחיון: אני אנסה לעזור לה כחבר ועדה בעניין הזה.

שמעון אוחיון: אז בואו ננסה לשמוע את התשובות.

שמעון אוחיון: ניתן למשה לענות לסדרה הזאת, לגבי המסמכים וההרשאות - - -

<משה נקש: רשמתי לי כמה נקודות ואני מקווה שאני אגע ואענה על הכול.

שמעון אוחיון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קארין אלהרר.

<משה נקש: עלו פה כל מיני סוגיות.

<משה נקש: כמו שאמרת בתחילת דבריך, באו לפה בשביל ללמוד את הבעיות וכמובן שאנחנו גם רוצים לסייע.

<משה נקש: מהמקום שלנו, מהמשרד שלנו, לא כל הדברים אנחנו יכולים לעשות, אנחנו בכל זאת עובדים בכפוף לחוקים ותקנות שנקבעים, אבל אני אגע בכמה נושאים.

<משה נקש: דיברו פה על ועדת שושני.

<משה נקש: ועדת שושני הגישה את ההמלצות שלה לשר הפנים, אני מניח שבשבועות הקרובים יקוימו כל הדיונים שצריכים ושר הפנים יקבל את ההחלטה בנוגע להמלצות.

מיכל רוזין: נקיים גם דיון.

<משה נקש: נקיים דיון וזה בסדר גמור.

<משה נקש: כשיהיו החלטות אני מניח שהן יפורסמו, השר צריך לקבל את ההחלטות.

<משה נקש: ההמלצות הונחו בפני השר.

<משה נקש: אחד הדברים שעלו שם, אני אתייחס לשני דברים כי זה עלה גם פה, הדבר הראשון זה תתי ענפים.

<משה נקש: דיברו פה על עובד זר שיגיע, שיבוא לעבוד אצל קבוצת הקשישים לעומת הנכים הצעירים והילדים הנכים.

שמעון אוחיון: מה שהם קוראים סקטוריאלי.

<משה נקש: נכון, תתי ענפים, סקטוריאליים.

<משה נקש: הנושא הזה עלה וזו אחת ההמלצות.

שמעון אוחיון: שמה?

שמעון אוחיון: אולי תגיד.

<משה נקש: שיחלקו את ענף הסיעוד לתת ענפים לפי הגילאים.

שמעון אוחיון: תרשה לי, משה.

שמעון אוחיון: איך אני אבטיח שהביקוש פה, העניין בסקטור מסוים, לא יירד?

שמעון אוחיון: אם אותו שכר לכולם, מה פתאום שהלשכות והעובדים יסתפקו ולא יילכו לסקטור אחר שהוא יותר קל ויותר נוח?

<משה נקש: יהיו תקנות שיגבילו אותם מללכת, בדיוק כמו התקנות הגיאוגרפיות, שאני אגע גם בהן.

<יריב שוריאן: לא אכפת להם מהכשרה, אז מה אכפת להם מזה?

שמעון אוחיון: תסלח לי, אולי אני נאיבי, אולי הטבות לסקטור קשה במיוחד?

<משה נקש: זה גם רעיון.

<משה נקש: אני מניח שהנושא הזה ייבחן לעומק ולא מחר בבוקר יגידו שזו החלוקה.

<משה נקש: יבחנו את זה ויעלו כל השיקולים בעד ונגד.

<משה נקש: צריך לקחת בחשבון שכל אחת מההגבלות האלה, כשמן כן הן, הן הגבלות, וצריך לאזן פה בין כל הצדדים במשוואה ובמשחק.

<משה נקש: יש מצד אחד מטופלים, מצד שני עובדים זרים, מצד שלישי מדיניות ממשלה, וצריך לנסות לאזן.

<משה נקש: גם בתקנות הגיאוגרפיות, תיכף אני אגע בזה, נקבעו שלושה אזורים, תיכף אני אגיד למה, היה רעיון ליותר, היה רעיון לפחות.

שמעון אוחיון: אתה שומע שהחלוקה הזאת היא לא מספיק - - -

<משה נקש: תיכף אני אגע בזה.

<משה נקש: דבר נוסף במסגרת המלצות ועדת שושני וזה גם עלה פה, זה באמת שעובד זר מחליט, במיוחד אחרי שהוא עבר כבר 5 שנים במדינת ישראל, לעזוב מטופל סיעודי.

<משה נקש: אז הוא בעצם תופס לו במרכאות או שלא את האשרה שלו מלהביא עובד אחר מחוץ לארץ.

<משה נקש: גם זו אחת ההמלצות שם, לבחון את הנושא הזה, לזכות באופן מיידי את אותו מטופל סיעודי.

<משה נקש: זה היה לא מוגבל בזמן עד לפני כמה חודשים.

<משה נקש: ברשות שינו את זה לשנה, קיצרו את התקופה לשנה, קצבו אותה לשנה ויש המלצה בעובדים כאלה באופן מיידי.

<משה נקש: שהמטופל הסיעודי יישאר ללא עזרה.

<קריאה: מבורך הדבר.

<משה נקש: זה לעניין שתי נקודות שעלו פה והן בתוך ועדת שושני.

<משה נקש: לגבי האזורים הגיאוגרפיים.

<משה נקש: היו לא מעט ישיבות על הדבר הזה, זה נמשך זמן רב, מיום שהחליטו להתקין את התקנות האלה ועד שהן טופלו בפועל ונשקלו כל האפשרויות.

<משה נקש: חשבו בהתחלה לחלק את הארץ ל-20 אזורים ובאו ואמרו למה כל כך הרבה, מספיק שני אזורים.

<משה נקש: בסופו של דבר צריך לקחת, כמו שאמרתי, בחשבון את כל הגורמים במשוואה וצריך לה - - -

שמעון אוחיון: אבל בין עשרים לשלושה אזורים יש הרבה מספרים.

מיכל רוזין: וגם שלושה אזורים, איפה אתה תוחם את הגבול.

מיכל רוזין: האם ראשון זה אזור המרכז או בדרום?

מיכל רוזין: יש הבדל בין ראשון לבאר שבע.

<משה נקש: אני אגיד.

<משה נקש: הוועדה המליצה על שלושה אזורים וצריך להתחשב בזה שבאו עמותות שאמרו שאי אפשר להקטין יותר מדי את ההיצע של העבודה של אותם מטופלים.

<משה נקש: אם היינו עושים יותר אזורים אז אם היו אומרים שבתל אביב אין מספיק מטופלים וההיצע הוא קטן, אז הוא היה נהיה עוד יותר קטן.

<משה נקש: איך נקבע הגבול?

מיכל רוזין: הם אומרים עכשיו, שאין היצע לתל אביב - - -

<משה נקש: אז זה לא הגיוני, אם אין היום היצע בתל אביב כשיש רק שלושה אזורים, אם אני אעשה שישה - - -

מיכל רוזין: ההגבלות הגיאוגרפיות לא עבדו בכלל.

<יריב שוריאן: אם היית מחבר את פתח תקווה וראשון ותל אביב, בת ים, חולון - - -

<משה נקש: אני לא התפרצתי, אני הקשבתי בקשב רב.

<משה נקש: תקשיבו בקשב רב ואם ייתנו לנו יושב ראש הוועדה וחברת הכנסת רוזין להמשיך לדבר נמשיך לדבר.

מיכל רוזין: רק תבהיר, הסיפור של ההגבלות הגיאוגרפיות, מטרתן הייתה שבפריפריה יהיו עובדים שלא יעזבו לטובת המרכז.

מיכל רוזין: יושבים פה עכשיו ואומרים לנו נציגי הנכים, יש לנו מצוקה עכשיו בתל אביב, אז מה יצרו התקנות?

<קריאה: במקום לעסוק באזורים גיאוגרפיים, שיעסקו באדם.

<משה נקש: התקנות האלה קבעו בסופו של דבר שלושה אזורים.

<משה נקש: איך נקבע הגבול?

<משה נקש: הגבול נקבע לפי מחוזות של משרד הפנים.

<משה נקש: יש הגדרה של מחוז תל אביב במשרד הפנים, כל היישובים שנכללים באותו אזור, זו הייתה ההגדרה.

<משה נקש: אזור מרכז כולל את אזור המרכז, חיפה וירושלים ואזור פריפריה כולל את יהודה ושומרון, צפון ודרום.

<קריאה: ירושלים זה מרכז?

<משה נקש: למה נקבעו האזורים האלה?

<משה נקש: לא שרירותית.

<משה נקש: עשינו בדיקות, בדקנו גם נתונים סטטיסטיים של עזיבות מטופלים סיעודיים בכל אחת מהערים בארץ וראינו שפחות או יותר אחוזי העזיבה באזור תל אביב הם בגודל מסוים ואותו דבר באזור המרכז ואותו דבר באזור צפון, כשלכל אחד יש את הייחודיות שלו.

<משה נקש: באזור הפריפריה היו יותר, באזור המרכז פחות ואזור תל אביב עוד פחות.

<רענן שנהב: בדקתם גם את המושבים?

<משה נקש: בדקנו כל יישוב במדינת ישראל, כל יישוב שיש בו היתרים לעובדים זרים בענף סיעוד.

מיכל רוזין: משה, אז איך נהיה חוסר בתל אביב?

<משה נקש: אני לא מכיר חוסר.

<משה נקש: יותר מזה, יש אפשרות - - - הטענה פה היא לא לחוסר בעובדים, הטענה פה היא למה התקנות לא מאפשרות להעביר עובד מאזור פריפריה או מרכז לאזור תל אביב.

<משה נקש: אפשר להביא מחוץ לארץ לאזור תל אביב, יש מכסה.

<יריב שוריאן: הוא צריך פה ועכשיו, אני לא רוצה להביא לו מחו"ל.

<יריב שוריאן: זה פופוליזם, אתה מצד אחד אומר 'אתם מביאים סתם', הוא צריך מישהו פה ועכשיו.

<יריב שוריאן: הוא לא יכול לחכות חודש.

מיכל רוזין: אתה בא לברך ויצאת מקלל.

מיכל רוזין: אתה יצרת את ההגבלות למען הנכים, שלא ינטשו נכים ואז בא אליך נכה ואומר לך 'אבל תן לי אישור חריג להעסיק מישהו במעבר' אתה אומר לו לא.

<משה נקש: זה לא נכון מה שאת אומרת.

שמעון אוחיון: אבל, מיכל, ההגבלות באו להגן על הפריפריה.

מיכל רוזין: ברור, אבל יש פה נוקשות.

<משה נקש: התקנות האלה לא באו בשביל לתת מענה לבעיות של נכים, הם באו לתת מענה גיאוגרפי - - -

<קריאה: יש ועדה מוניטארית, זה לחריגים, אבל הם נעשו יותר גרועים.

מיכל רוזין: זה לא קשור לגיאוגרפיה.

שמעון אוחיון: זו הנקודה.

שמעון אוחיון: אולי באמת תערב את ההתייחסות של הוועדה ההומניטארית בהקשר הזה.

שמעון אוחיון: על פניו, משה, נראה שהחלוקה אמורה להיות צודקת, אלא מה?

שמעון אוחיון: היא יוצרת כיסים, שהכיסים הללו היו צריכים להיפתר על ידי הוועדה ההומניטארית.

שמעון אוחיון: אני לא אשנה קריטריונים ותמיד אעדיף את הניידות מן המרכז לפריפריה ולא ההיפך, אני מסכים, הרעיון נראה לי הוגן בקטע הזה, אבל כשנוצרת לך בעיה כזאת ובא בן אדם ואומר 'אני ניגשתי לוועדה ההומניטארית' ומיד הפקיד מוציא לו פתק, לא, הוא הוועדה, הוא הכול.

שמעון אוחיון: על זה אני רוצה שתענה לי.

מיכל רוזין: יש ועדת חריגים לוועדה הגיאוגרפית?

<קריאה: כן.

קארין אלהרר: מה הקריטריונים?

<שמחה בניטה: אז למה הפקידה אומרת לא?

קארין אלהרר: אם אפשר, בבקשה, לקבל מידע לגבי הקריטריונים שעומדים לנגד עיני הוועדה, כשהיא באה לדון במקרה החריג.

מיכל רוזין: שאלה טובה.

<שמחה בניטה: חבל שלא היית קודם.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, תעזוב רגע את ההומניטארית בצד, אני מדברת על החלוקה הגיאוגרפית.

קארין אלהרר: באים אנשים ואומרים שיש מחסור, 'אני לא מוצא היום מטפל ראוי באזור המרכז', עכשיו אתה בא ואתה אומר 'אני מצטער, יש תקנות גיאוגרפיות' ובמשפט השני אתה אומר 'אבל יש ועדת חריגים בעניין הזה', הבנתי נכון?

<משה נקש: כן, רק תני לי להגיד את זה ואני אגיד את זה.

<משה נקש: עוד לא אמרתי את זה.

קארין אלהרר: לא אמרת את זה?

קארין אלהרר: היה נשמע שאמרת ממש.

<משה נקש: עורכת דין שרי גבאי אמרה, אבל אני תיכף אגיע לזה.

קארין אלהרר: אוקיי, אז בואו ניתן לו להשלים ונשמע.

<אבי סלומה: מה הואילה הוועדה לעשות?

קארין אלהרר: אני אשמח לשמוע מה הנוהל.

<משה נקש: הנוהל נכתב בימים האלה והוא יפורסם באתר הרשות כמו כל נהלי הרשות עם הכתובת לפניות במקרים החריגים האלה ועם כל מה שצריך לצרף בשביל להגיע - - -

<שלום קוטשר: אני פניתי וגם שם נדחיתי.

<משה נקש: אני תיכף אסביר.

<משה נקש: אני לא רוצה לדבר על המקרה הספציפי שלך, אני אדבר באופן כללי גם למה נדחות בקשות.

<משה נקש: קודם כל יש תקנות והתקנות קובעות, וזה מודגש, שניתן להגיש בקשה כאשר מבקשים את הבקשה מראש.

<משה נקש: כאשר מגיעים אלינו ואומרים לנו 'אני כבר מעסיק את העובד הזר ואני מבקש שתיתנו לי לעבור אליי כי הוא טוב לי, כי הוא מתאים לי' - - -

קארין אלהרר: מה אתה מצפה?

<קריאה: מתי אני אלחם על עובד, כשאני לא אנסה אותו?

<קריאה: קודם אני אנסה אותו.

שמעון אוחיון: משה, סיים את זה וניתן אחר כך לקארין להגיב.

<משה נקש: התקנות קבעו את זה.

<משה נקש: לפני שנקבעו התקנות, דרך אגב, היו ועדות והיו ישיבות גם בכנסת והנושאים האלה עלו, ועוד פעם, בתקנות נקבע שכאשר מגישים את הבקשות צריך להגיש אותן מראש, כדי שלא נגיע למצב של עוד ועדה הומניטארית עם 5,000 בקשות וגיבנת, ושלא יגידו 'נקשרנו ואי אפשר לנתק' ואנחנו מכירים את הבעיה הזאת.

<משה נקש: וזה מוצדק במקרים שנקשרים ויש קשר משמעותי.

<קריאה: מה לעשות?

<קריאה: זה לא עובד ככה.

<אבי סלומה: אנחנו בני אדם, לא תקנות, משה.

<משה נקש: אני מסכים איתך לחלוטין, אבל בעבודה שלי אני כפוף לתקנות.

<משה נקש: אם מחר בבוקר ישנו את התקנות ויגידו אחרת אני אעשה אחרת.

שמעון אוחיון: הוא אומר לך מה התקנות כרגע ואם אנחנו נוכל להתערב כדי לשנות את העניין הזה, אז נעשה.

שמעון אוחיון: הוא לא פוסל את הרעיון, רק תנו לו להשמיע.

<אבי סלומה: סליחה, איך הוועדה מרשה שאדם כזה יהיה בלי מטפל?

קארין אלהרר: סלומה, מנסים לטפל בזה.

<קריאה: אם הוא היה יכול לעשות חוקים לבד, הוא היה עושה את זה מזמן, אבל הוא כפוף להנחיות.

<שמחה בניטה: אבל הוא היה שותף להחלטות.

<אבי סלומה: הוועדה ההומניטארית לא צריכה להיות מוגבלת בתקנות, היא צריכה להיות הומנית.

שמעון אוחיון: אני מבקש ממך.

שמעון אוחיון: די, אנחנו שמענו והבנו, עכשיו אתם רוצים להפוך את זה למשהו אישי?

שמעון אוחיון: משה, תסכם.

<משה נקש: אנחנו מוגבלים לפי התקנות ומה שנקבע בהן וכך אנחנו עושים.

<משה נקש: אנחנו נפרסם, כמו שאמרתי, בקרוב מאוד את הנוהל באתר, יוכלו לראות כיצד ניתן לפנות לאן ומה צריך לצרף והוועדה תדון ותיתן תשובות לכולם.

<משה נקש: זה לעניין הוועדה הגיאוגרפית.

<משה נקש: בוועדה הגיאוגרפית, ואני מחבר את זה לוועדה ההומניטארית, יש תנאי סף שמגיעים לפקיד והפקיד נאלץ, שוב נאלץ, כי אנחנו עושים מה שהחוק אומר לנו והנהלים והקריטריונים, הוא נאלץ להוציא דחייה וגם לפעמים זו דחייה על הסף וזו דחייה מיידית כי בחוק נקבעו תנאי סף ואם מישהו שפונה לוועדה, אני אתן דוגמה, עובד זר שאושרה לו ועדה הומניטארית על ידי השר פעם אחת, אי אפשר להגיש לפי החוק עוד פעם בקשה.

<משה נקש: כשמישהו בא ומגיש אין לי ברירה אלא לדחות אותו על הסף.

<משה נקש: אז לא יעזור כלום וכמה שאני רוצה לעזור לכולם ואני רוצה אני לא יכול, כי החוק אומר לי 'אתה לא יכול, אדוני'.

<קריאה: ככה אנחנו מאבדים עובדים טובים.

<שמחה בניטה: הוא מטעה.

שמעון אוחיון: שמענו.

<שמחה בניטה: אבל אתה לא שומע מה הסיפור.

שמעון אוחיון: אני שמעתי את הסיפור.

שמעון אוחיון: אני מבקש.

<שמחה בניטה: היושב ראש, אתה לא מעודכן.

<שמחה בניטה: כבוד היושב ראש, הוא אומר לך דבר שלא - - - צריך לראות את זה יום יום.

קארין אלהרר: אם את תרגישי שאני לא אומרת מספיק את הדברים שלך אז תשלימי אחר כך.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, קודם כל אני מתנצלת שלא הצלחתי להגיע מתחילת הדיון, הייתי בוועדה אחרת.

קארין אלהרר: הבעיה הזאת היא בעיה קשה ואתם מכירים, אתם מתעסקים בזה יום יום ואתם מכירים את המאטריה ואתם מכירים את הבעיה האנושית המאוד מורכבת.

קארין אלהרר: מדובר בקבוצת אנשים שלולא העובדים הסיעודיים שלהם הם מוחזרים למוסדות, בעל כורחם.

קארין אלהרר: הרי אם עובד קם בבוקר ואומר 'זה לא מתאים לי יותר', אז אין איזה אופציה להתחיל להתכתב עם משרד ממשלתי ולהגיד לו 'האם אתה מאשר לי?' 'האם זה טוב?

קארין אלהרר: האם אני עומד בתקנות?

קארין אלהרר: ' אני צריכה מחר פתרון או היום בערב.

קארין אלהרר: אז תגידו לי אתם, בהתאם לתקנות, ואם לא, אני מבקשת שהוועדה תביא לדיון שוב פעם את הנושא הזה, תגידו לי איזה פתרון חוקי, כי אף אחד לא רוצה לעבור על החוק, אתם מסוגלים לתת.

<משה נקש: לא הבנתי את הבעיה.

<משה נקש: לאיזה בעיה אנחנו אמורים לתת פתרון?

קארין אלהרר: אני אסביר.

קארין אלהרר: כל הסיפור מתחיל בזה שהעובד קם בבוקר ואומר 'עד כאן, לא מתאים לי יותר'.

קארין אלהרר: זו זכותו.

<שמחה בניטה: מה זה קם?

<שמחה בניטה: החולה ישן והוא נעלם.

מיכל רוזין: בסדר, זו זכותו, השאלה מה אתה נותן כמענה.

<שמחה בניטה: קארין, הוא נוטש, הולך ונותנים לו עבודה במקום אחר.

<קריאה: תדעו לכם, אתם עושים טעויות.

<קריאה: תנו לה להתבטא.

שמעון אוחיון: רבותיי, שמענו כל אחד ואחד מכם.

שמעון אוחיון: עכשיו יש לכם הזדמנות לשמוע גם מן ההיבט, חבר ועדה שגם יכול להוביל אותנו לכיוונים מעשיים קצת.

שמעון אוחיון: אז אנא התאזרו בסבלנות, בואו נשמע.

שמעון אוחיון: בבקשה.

קארין אלהרר: הסיטואציה מתחילה בזה שהעובד בכל צורה או דרך אומר 'לא מתאים לי', בין אם הוא נוטש, בין אם הוא מודיע 'מחר אני עוזב', אתה יכול להחזיק מישהו בכוח בבית?

קארין אלהרר: לא, אתה לא רוצה גם.

קארין אלהרר: אתם צריכים לתת איזה שהוא מענה כי האדם גר בבית, או לבד, או עם בן משפחה, והוא צריך עזרה סיעודית בכל פעולות היום יום.

קארין אלהרר: עכשיו תגיד לי אתה איזה פתרון אתם נותנים על פי התקנות ואם אין פתרון חוקי אנחנו נמציא אותו בוועדה.

קארין אלהרר: איזה פתרון יכול להיות לאדם שהעובד שלו אומר 'עד כאן, לא מתאים לי'.

<משה נקש: אני אגיד שני דברים בקשר למה שאמרת.

<משה נקש: דבר ראשון, עובד שנוטש, אז יש נוהל נטישה וצריך לדווח עליו - - -

<שמחה בניטה: אוי נו באמת ומה אתה עושה עם זה?

<משה נקש: עובד כזה שנטש מטופל סיעודי או נכה ופנה אחר כך לוועדה ההומניטארית עם מישהו אחר, ואז את אומרת לי למה אתה לא מאשר את כולם, העובד הזה שאני יודע שנטש מישהו אחר, אני צריך לאשר אותו?

<שמחה בניטה: סליחה, זה לא זה.

<שמחה בניטה: משה, לא נכון, אתה מעוות כאן את התשובה.

<משה נקש: אתם לא רואים את כל התמונה לפעמים, אנחנו כן.

<שמחה בניטה: אתה מעוות.

<שמחה בניטה: עובדת שרק גמרה חודש ימים לא צריכה את הוועדה ההומניטארית.

<שמחה בניטה: חודש היא עבדה, קיבלה משכורת ועזבה את החולה במיטה.

<משה נקש: עובדת שיש לה נטישה בעברה, זה כתם בהתנהלותה.

<שמחה בניטה: היא עוד לא הגיעה ל-5 שנים.

קארין אלהרר: אני רוצה לענות למה שאמרת.

קארין אלהרר: אתה אומר שעובדת שיש לה נטישה בעברה אז היא לא בסדר.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר משהו בעניין הזה ואני לא בטוחה שכולם יסכימו איתי.

קארין אלהרר: אי אפשר לכפות על עובד לעבוד במקום מסוים ולכן אם היא החליטה - - -

<משה נקש: חד משמעית, אבל עדיין אסור לה לנטוש.

<משה נקש: היא צריכה להודיע לפי החוק.

קארין אלהרר: אתה יודע כמה דברים צריכים להיות על פי החוק?

קארין אלהרר: באמת, זה לא לעניין.

קארין אלהרר: אתה בדקת את היחסים בתוך הבית?

<משה נקש: כשאני אומר עובד שנטש אני מתכוון לעובד שעזב בלי התראה מוקדמת והנושא נבדק.

<משה נקש: אגב, יש עובדים שעוזבים מהיום למחר בגלל שהתעללו בהם.

קארין אלהרר: אני לא מדברת על התעללויות.

<משה נקש: נכון, אז אני אומר, עובד שנטש מבחינתי זה עובד שנבדק הנושא מ-א' ועד ת' וראו וקבעו שהוא נטש.

<משה נקש: אז אותו עובד, אני לא חושב שמישהו פה חושב שמגיע לו פרס לקבל עוד כמה שנים בארץ בוועדה הומניטארית.

<קריאה: נדבר ביום יום, כמה עובדים הורחקו או נעשה שימוע לגביהם?

שמעון אוחיון: לפני שתבהיר, אני רוצה להבהיר את הנקודה הזאת.

שמעון אוחיון: אנחנו מבינים, אולי באמת לנו כחברי ועדה, כדי לנסות לחפש פתרון בכיוון הזה, אתה פועל לפי תקנות ולפי נוהל ואנחנו רואים את הסדקים שיש בנהלים.

קארין אלהרר: אבל הוא עוד לא אמר לנו מה הפתרון שהוא נותן.

שמעון אוחיון: הוא רוצה שיגישו בקשה.

<משה נקש: אני אגיד.

<משה נקש: אין לנו, לרשות האוכלוסין, פתרון לתת למטופל שעוזבים אותו מהיום למחר ולתת לו - - - זה גם לא התפקיד שלנו.

מיכל רוזין: הבאתם מאגר של עובדים - - -

<משה נקש: יש פה לשכות פרטיות ש - - -

<קריאה: אין להם.

קארין אלהרר: אפשר לתת לו להשלים את המשפט?

<משה נקש: יש לשכות פרטיות שהתפקיד שלהן זה למצוא עובדים זרים.

<משה נקש: הם עושים את זה, הם עושים את זה טוב בהרבה מאוד מקרים.

<משה נקש: אנחנו פה מדברים כאילו המצב הוא קטסטרופה, הוא איום ונורא, זה לא ככה.

<משה נקש: רוב המטופלים הסיעודיים והעובדים הזרים עוסקים בתחום הזה ועובדים לשביעות רצון שני הצדדים.

<משה נקש: יש מקרים, קשים, חריגים, אנחנו כולנו מכירים וכולנו נתקלים בהם יום ולילה, אנחנו נתקלים בהם.

<אבי סלומה: כל מקרה הוא עולם ומלואו.

<משה נקש: נכון, חד משמעית, אני מסכים איתך.

שמעון אוחיון: משה, תגיד מה הפתרון.

<משה נקש: אני אומר עוד פעם, לרשות אין פתרון.

<משה נקש: המחוקק לא אמר לנו 'תעשו ברשות האוכלוסין פול של 1,000 עובדים ותיתנו פתרון'.

<משה נקש: זה לא התפקיד שלנו.

מיכל רוזין: למה שלא יהיה מאגר לעובדים חליפיים.

מיכל רוזין: עד לפני שנתיים לא נתתם אישור לעובדים חליפיים, כלומר שמחה רצתה עובדת זרה או קיבלה אישור לעובדת זרה, העובדת קיבלה ויזה עם השם של המעסיק שלה.

<משה נקש: בג"צ הקבילה.

מיכל רוזין: היה את בג"צ לעובד והוא דאג לזה שיהיה מאגר של עובדים חליפיים.

מיכל רוזין: האם זה קיים?

<רענן שנהב: מסתבר שאין במאגר כלום.

<רענן שנהב: בבית המשפט הסתבר שלא היה במאגר - - -

<משה נקש: יש מאגר שמפורסם של עובדים שלפי דיווחי הלשכות הפרטיות העלינו לרשות.

<משה נקש: הם מדווחים כעובדים שסיימו עבודה, לפי פרקי הזמן שנקבעו, עשרה ימים, שלושים, פטירה וכו' וכו', ויש מאגר כזה שמכיל כמה מאות של עובדים ובלשכות הפרטיות, יש לכל לשכה את המאגר שלהם, של מטופלים שנפטרים ושמפסיקים עבודה, שנכנסים לבתי אבות ויש איזה שהוא מאגר והעסק הזה כן מתנהל.

<משה נקש: יכול להיות שצריכים להיכנס לעניין הזה, עוד פעם, בצורה של חקיקה - - -

קארין אלהרר: זה חוקי להעסיק מישהו מהמאגר הזה?

<משה נקש: ודאי.

<משה נקש: יותר מזה, הגדלנו את המאגר קצת ולקחנו את אותם עובדים שסיימו 51 חודשים בישראל, שעד לנוהל שהקמנו אסור היה להם לעבור למטופל אחר ועד 63 חודשים ואמרנו שזו קבוצה שיכולים לשמש מחליפים לעובדים שיוצאים לחופשת מולדת.

<קריאה: משה, המאגר פורסם בפעם האחרונה ב-2 באוקטובר.

<קריאה: המאגר הזה של העובדים לא עדכני.

שמעון אוחיון: משה, אתה סיימת?

<שמחה בניטה: הוועדה ההומניטארית, הוא לא נגע בזה.

<משה נקש: התייחסתי לוועדה ההומניטארית.

<משה נקש: בוועדה ההומניטארית יושבים אנשים שהם ממש לא כמו שהוצג פה והם לא שרירותיים והם מאוד רגישים.

<משה נקש: אלה עובדי רשות ויש לנו גם עורכת דין שהיא יושבת ראש הוועדה, ובאמת מתוך אמפתיה לכל בקשה ובקשה שמגיעה בפניה.

<שמחה בניטה: ממש לא.

<משה נקש: בסדר, זו דעתך.

<שמחה בניטה: לא דעתי.

<שמחה בניטה: ילד אוטיסט, מפגר, מישהו מוכן לעבוד אצלם?

<שמחה בניטה: הם נותנים תשובה שלילית מיד.

<משה נקש: כמו שאמרנו, ישנם - - -

<שמחה בניטה: על נכים אני מדברת, מפגרים, ילדים מונשמים בבתים, הם נותנים תשובה שלילית מיד.

<משה נקש: ישנם תנאי סף שאין לנו ברירה אלא לתת תשובה שלילית.

<משה נקש: עם כל הצער שבדבר.

<שמחה בניטה: חבל שלא הבאתם את האמא של הילדה הזאת, ילד אוטיסט, מי מוכן לעבוד עם אוטיסטים?

<שמחה בניטה: ילדים מפגרים?

<שמחה בניטה: משה, ברצינות, המקרים שאני שומעת, אתה יודע מה?

<שמחה בניטה: קרניים צומחות לי.

<שמחה בניטה: אני לא מאמינה, אני פשוט לא מאמינה שאתה אומר שעורכת דין, אז מה אם היא עורכת דין?

<שמחה בניטה: היא לא מנותקת מהנשמה?

<משה נקש: היא לא מנותקת מאף אחד, היא לא מנותקת בכלל.

<שמחה בניטה: אין שם טיפת נשמה.

<שמחה בניטה: זה מפוצץ אותי כי המקרים האלה מגיעים אליי.

<שמחה בניטה: יש שם מקרים שאם תקראו מכתבים, אני אביא את המכתבים לוועדה, אנשים פה יקראו ויבכו.

שמעון אוחיון: די, אני מבקש.

<שמחה בניטה: אנחנו באנו לתת פתרון לנכים, לילד אוטיסט לא? למה לא?

מיכל רוזין: אבל תני לו לענות.

קארין אלהרר: שמחה, מה את מתנפלת עליו?

קארין אלהרר: הוא פקיד ממשלתי.

<שמחה בניטה: לא, הוא דווקא נחמד, הוא בסדר, אני אוהבת אותו מאוד, אבל אני אומרת שהוועדה לא בצורה ישרה, לא אנושית.

<שמחה בניטה: אני אומרת לך, קארין, אם את תראי את המקרים את תבכי.

קארין אלהרר: אנחנו נטפל במקרים, שמחה.

<שמחה בניטה: כל מקרה זה סיפור.

<משה נקש: אמרו פה נכון, כל מקרה הוא עולם ומלואו.

<אבי סלומה: אין רגישות ואין נגישות.

קארין אלהרר: מה עכשיו נגישות?

<שמחה בניטה: כן, תגיעי לשם, תלכי לשם ותראי שאין נגישות.

<משה נקש: לפעמים לוועדה אין ברירה ואין במקרים מסוימים שיקול דעת ואנחנו נאלצים לדחות את הבקשות, כי יש תנאי סף שנקבעו בחוק.

<משה נקש: אם התנאים האלה ישונו בחוק - - -

<שמחה בניטה: תקנות, לא חוק.

<משה נקש: חוק.

<משה נקש: אם הדברים האלה ישונו בחוק אז הוועדה תתאים את עבודתה לחוק החדש.

<שמחה בניטה: אני רוצה להגיד לכם - - -

שמעון אוחיון: די, שמחה, אני מבקש לא להשתלט.

<שמחה בניטה: זה חשוב, כבוד היושב ראש.

<שמחה בניטה: קארין, אני רוצה להסביר לך, למשל התקנה אומרת שאם את הגשת על מישהי בקשה אז אי אפשר להגיש עליה פעם שנייה, אבל מה קורה?

<שמחה בניטה: אני מנסה את העובדת, אצל קשישים בעיקר זה כך, בא עובד, אני מתחילה לעבוד אצל קשישה, קשישה רוצה מהר להגיש בקשה כיוון שהיא רוצה לקבל את חוק הסיעוד.

<שמחה בניטה: בשבוע הראשון המשפחות רצות כדי לקבל את החודש הראשון, הם כבר הגישו בקשה ואחרי שבוע או שבועיים הם מגלים שהעובדת לא מתאימה לאמא.

<שמחה בניטה: הלוא מה זה השידוך הזה?

<שמחה בניטה: זה כמו בעל ואישה, הגישו עלייך פעם אחת, גמרנו.

<שמחה בניטה: היא בינתיים לקחה מישהי אחרת, ההיא הגישו עליה פעם אחת, עוד לא הייתה ועדה עוד לא כלום, אמרו 'הגישו עלייך, סוּרבת אצל הקשישה, את לא יכולה להגיש'.

<יריב שוריאן: זה כדי למנוע סחר מכר.

<שמחה בניטה: זה לא סחר מכר.

<שמחה בניטה: יש כאן דבר שגם צריך לתת הסבר.

<שמחה בניטה: אנשים שרק הגישו, חולי סרטן למשל, אני מכירה מישהו שאף אחד לא רצה לעבוד אצלו כי אשתו חולת סרטן עם גידול בראש.

<שמחה בניטה: רק היינו אומרים 'יש לה סרטן', לא רוצים לעבוד.

מיכל רוזין: שמחה, בואי ננסה לשמוע ממשה מה הם תנאי הסף, כי אני מבינה שתנאי הסף למשל זה שאתה קודם כל תגיש בקשה, רק אחר כך תעסיק אותו.

<שמחה בניטה: לא, את חייבת לנסות אותו.

מיכל רוזין: אם יש נטישה בעבר, אז - - -

<משה נקש: זה לא תנאי הסף.

<משה נקש: למרות שאני לא מבקש את רשותם של חברי הוועדה ושל יושבת ראש הוועדה, אבל אני אתן לכם הצצה לאיך שאנחנו רואים את זה באמת מבפנים ואנחנו רואים וקוראים כל בקשה ובקשה, שוב, שעומדת בתנאי הסף.

<משה נקש: את רוצה לדעת מה הם תנאי הסף לפני כן?

<משה נקש: עובד זר שאושר בעבר, או נדחה בעבר, שניתנה החלטה לגביו בעבר על ידי השר, אי אפשר להגיש אותו פעם נוספת לוועדה.

<משה נקש: דרך אגב, יש לזה רציונל, הרציונל של זה שאם הוגשה עבורו בקשה, וזה מתחבר למי שהוגשה עבורו בקשה אפילו אם לא התקבלה החלטה, הרציונל הוא - - -

<קריאה: הוועדה נועדה לתת את המענה למטופל, לא לעובד.

קארין אלהרר: אל תהיו הפרשנים שלו, אני לא שומעת אותו.

<משה נקש: הרציונל הוא שהוועדה הזאת בוחנת בין היתר את הקשר המשמעותי ושהניתוק שלו יגרום לפגיעה במטופל ואם יש קשר של עובד זר עם מטופל סיעודי ואז מגישים בקשה, ובאים להגיש עכשיו בקשה על מישהו אחר, זאת אומרת שהקשר הזה ניתק, אין פה רצון להעביר את העובד, 'יאללה, צור קשר עם מישהו חדש', ואחרי זה עם עוד מישהו חדש ועוד מישהו חדש ואין לזה סוף.

<קריאה: אבל אם הוא עובד טוב?

<משה נקש: גם אם הוא עובד טוב, העובד מגיע לישראל לעבוד 5 שנים, זה נקבע בחוק, יש פה חריג לחוק, יש שני חריגים.

<משה נקש: החריג הראשון אומר שאם אתה ממשיך עם אותו מטופל, אתה ממשיך איתו עד 120.

<משה נקש: יש חריג נוסף שזו הוועדה ההומניטארית.

מיכל רוזין: ואם מישהו מת, אני מכירה סיפור כזה שכתבו לי, ואחרי חודשיים גם מי שהוא עבר אליו מת, ואז לקחה אותו מישהי שלישית והגישה, אמרו 'סליחה, הוא כבר לא יכול לעמוד בתנאי הסף'.

<משה נקש: עוד פעם, לא הבנתי את הסיטואציה.

<קריאה: לא צריך להיות תנאי סף, צריך להיות הומני, זה הכול.

מיכל רוזין: היא עבדה אצל אישה קשישה, אחרי שלוש שנים הקשישה נפטרה ואז היא עברה לעבוד אצל מישהי אחרת והגישו בקשה מיוחדת שהיא תעבור לעבוד אצלה.

מיכל רוזין: עברה לעבוד ואחרי חודשיים מה לעשות, הקשישה החדשה נפטרה ואז אחותה אמרה 'אני רוצה אותה אליי', הגישו בקשה, אמרו 'אי אפשר'.

מיכל רוזין: אבל זה לא כי היא עובדת לא טובה.

מיכל רוזין: כי ההיא מתה, מה לעשות?

<משה נקש: יש לכם את הפסיקה של בית המשפט לגבי שהות של עובדים זרים.

<משה נקש: אין לזה סוף.

<משה נקש: בואו תגידו לנו, המחוקקים, אין הגבלה, כל עובד זר שהוא טוב אפשר לעבוד בלי הגבלה, אנחנו נעשה את זה.

<משה נקש: זה לפתחכם.

קארין אלהרר: משה, זה לא מה שאומרים.

<משה נקש: זו המשמעות של הדברים.

קארין אלהרר: לא, זה לא - - -

שמעון אוחיון: משה, תעצור רגע.

שמעון אוחיון: אני מבקש, אנחנו לא נפתור את כל הבעיות ואת כל הסיטואציות ואת כל המקרים היום.

שמעון אוחיון: לא נפתור.

שמעון אוחיון: יש פה הזדמנות, יש פה נציגים, שמענו מגוון של טענות ותלונות שהן ענייניות בדברים הללו.

שמעון אוחיון: אני בוודאי כחבר ועדה לומד מקרוב פעם ראשונה, אני מודה, בנקודה הזאת וכדי שאנחנו נוכל לפחות להתקדם עם משהו, סימנו לנו כמה דברים שבוודאי כחברי ועדה ננסה למצוא להם את הפתרון.

שמעון אוחיון: משה פה בא לתת תשובות על פי הנהלים שהוא מופקד עליהם.

שמעון אוחיון: אל תבואו אליו בכל הטענות, הוא יכול לכל היותר לשמוע אתכם, לקחת את זה - - -

<קריאה: זה לא אישי.

שמעון אוחיון: נכון.

שמעון אוחיון: העלינו גם טענות אחרות, אנחנו פתחנו את הישיבה גם עם טענות אחרות ועוד לא הספקנו - - -

<קריאה: ביטוח לאומי גם פה.

שמעון אוחיון: נכון ואני רוצה לשמוע בהזדמנות זאת לפחות את התשובות של משרד הרווחה והביטוח הלאומי.

שמעון אוחיון: סיים במשפט אחד, משה.

<משה נקש: אני לא רוצה עוד פעם לפתוח.

<משה נקש: אני אומר עוד פעם, אנחנו עובדים ויש לנו חוקים שחלים עלינו ולפעמים אין מה לעשות, צריך לדחות את הבקשות ותשובה שלילית לפעמים היא גם תשובה, אין מה לעשות.

<שלום קוטשר: למה אין אפשרות לערר בוועדה הומניטארית?

<משה נקש: אני לא אכנס לנימוקים משפטיים, אבל ועדה בדרך כלל לא יכולה לדון בעצמה על החלטה שלה, או המלצה שלה, לצורך העניין.

<משה נקש: יש בית הדין לעררים שהוא ייעודי לנושא הזה של זרים.

שמעון אוחיון: תודה רבה, משה.

שמעון אוחיון: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור.

שמעון אוחיון: בבקשה, שמך עוד פעם.

<שלמה אלישר: שלומי אלישר, מנהל אגף השיקום במשרד הרווחה.

<שלמה אלישר: אני רוצה להתייחס לשלוש נקודות שעלו כאן, הנושא של גמלת טיפול אישי סיעודי, הנושא השני זה נושא של שירותי שיקום קהילתיים, כתמיכה לאנשים בעיקר עם נכויות קשות בקהילה והנושא השלישי זה הנושא של היערכות אגף השיקום ומשרד הרווחה לשעת חירום בהיבט של הנקודה שמקודם עלתה.

<שלמה אלישר: אז קודם כל לגבי הנושא של גמלת טיפול אישי סיעודי, אני רוצה להזכיר לאנשים שבחורף 2002, בשביתת הנכים הגדולה, היה משא ומתן שהתקיים בין ארגוני הנכים לבין הממשלה לצורך הגדלת גמלת שר"מ, שירותים מיוחדים לנכים, שבאמצעותה מממנים את העלות של עובדים זרים.

<שלמה אלישר: אז המוסד לביטוח לאומי, בגלל השלכות רוחב מאוד מאוד גדולות, החליט בעצה אחת עם השר שלנו וראש הממשלה אז שניהל גם את המשא ומתן מול ארגוני הנכים, לתת גמלת טיפול אישי סיעודי באמצעותנו.

<שלמה אלישר: אני רוצה להזכיר שאנחנו למעשה אמונים על פיתוח שירותי שיקום, תחום העבודה הסוציאלית שיקומית ולא גוף שנותן קצבאות, אבל אנחנו לקחנו את זה על עצמנו.

<שלמה אלישר: היום אנחנו מממנים 1,100 שקל לחודש גמלת טיפול אישי סיעודי לארבע קבוצות נכים.

<שלמה אלישר: זה אנשים עם נכויות פיזיות קשות, שהם עומדים באחד מארבעת הקריטריונים, אלה אנשים שחיים לבד בקהילה, שיש להם את שלוש הגמלאות, גמלת שר"מ, גמלת שירותים מיוחדים, קצבת נכות וקצבת ניידות והם חיים לבד בקהילה, או שישנם במשפחה שני אנשים שעומדים בקריטריונים האלה, שהם אחים או חברי משפחה שעומדים בקריטריונים, שני נכים או יותר.

<שלמה אלישר: קבוצה שלישית זה אם חד הורית שחיה לבד בקהילה ושיש לה בן נכה שעומד בקריטריונים האלה, ו/או למשפחה שבה שני בני הזוג הם מעל 55 ושיש להם אדם עם נכות שעומד בקריטריונים האלה.

שמעון אוחיון: אני אפסיק אותך בקטע הזה.

שמעון אוחיון: אתה שמעת את הטענות, גם אני שמעתי אותן, ואת העלויות.

שמעון אוחיון: אני מבין שאתם הוספתם עוד 1,100 שקלים לאותה קצבה, אתם מדברים על תוספת ייחודית.

<שלמה אלישר: לא אנחנו, אני רוצה להבהיר.

שמעון אוחיון: אבל זה דרכך.

<קריאה: אבל מדוע הורידו לה את ה-500 שקל?

שמעון אוחיון: במכלול של כל ההוצאות אתה רואה - - -

<שלמה אלישר: אני רוצה רק לסיים.

<שלמה אלישר: זה בעצם היה ההסכם שנחתם בין הממשלה לבין ארגוני הנכים.

<שלמה אלישר: הם העבירו את זה לאגף השיקום, ביקשו מאיתנו להיות הגוף המבצע.

<שלמה אלישר: גובה הגמלה שאנחנו נותנים, שהיא בעצם משלימה את השר"מ, זה לא נקבע על ידי אגף השיקום, היא נקבעה במשא ומתן בין ארגוני הנכים לבין הממשלה.

קארין אלהרר: זה בתע"ס?

קארין אלהרר: זה נכים קשים?

קארין אלהרר: זה תקצוב נכים קשים בקהילה?

<שלמה אלישר: נכון, זה מופיע בתע"ס, זו גמלת טיפול אישי סיעודי.

<שלמה אלישר: אנחנו מממנים היום בערך כ-400 אנשים שעומדים בקריטריונים האלה, עם נכות מאוד קשה, צריך לומר, כשיש לנו למעשה רשימות המתנה ואנחנו בגירעון של מיליון וחצי שקל.

<שלמה אלישר: זה לא מעוגן בחקיקה.

שמעון אוחיון: אגף השיקום מממן קבוצות אחרות חוץ מזה?

שמעון אוחיון: כלומר הוא מקבל - - -

<שלמה אלישר: בנוסף לזה במאי 2012 הייתה שביתה נוספת ואז הייתה חתימה על הסכם נוסף, מה-1 במאי 2012, שבו ניתנה גמלת טיפול אישי סיעודי לנכים מונשמים, שבהם למעשה נקבעו קריטריונים כדלקמן, נקבע שלכל מי שיש לו שלוש קצבאות, אבל גמלת שר"מ 175%, לבוגרים, לילדים זה מספיק גמלת ילד נכה, ושהוא מונשם, גם ילדים וגם בוגרים.

<שלמה אלישר: אלה היו הקריטריונים.

<שלמה אלישר: אנחנו מטפלים היום ב-170 אנשים כאלה, ואני מקווה שלא יתווספו, בנוסף ל-400, ולמעשה גם פה בנקודה הזאת התקציב נגמר.

<שמחה בניטה: היא הייתה מקבלת בהתחלה כנכה לבד ועכשיו היא הצטרפה לניתוח הזה, אז הוא הוריד לה את הקצבה ההיא ונתן לה את זה.

שמעון אוחיון: ד"ר אלישר, אתה תגיד שאתה לא נוגע לקיצוץ ההוא.

שמעון אוחיון: מה שיש לך זה מה שאתה מופקד עליו.

<שלמה אלישר: נכון, זה לא נוגע אליי.

שמעון אוחיון: מזה חששתי.

שמעון אוחיון: שהקיצוץ הוא לא נוגע אליו.

שמעון אוחיון: מה שהוא קיבל והוא מופקד עליו במסגרת אגף השיקום הוא דואג להעביר ולפקח.

<שמחה בניטה: אבל היא קיבלה 1,600, היא קיבלה מ-2002 עד 2012 1,600, אחר כך עשו לה ניתוח לפני שנה.

<שלמה אלישר: אני רוצה לומר דבר נוסף.

<שלמה אלישר: קיבלנו תוספת של חצי מיליון שקל לשנת 2015, כדי להוסיף לגמלת הטיפול אישי סיעודי כשיש לנו גירעון של 2 מיליון שקל.

<שלמה אלישר: אני מניח שהשר שמקדם עכשיו - - -

<יהודה דורון: אני לא מבין למה הדיון הזה מתקיים בלי נציג אוצר, שהיה צריך לתת תשובות לכל הנושאים האלה.

<שלמה אלישר: השר שלנו, השר מאיר כהן, שעכשיו מקדם את החקיקה עבור אוכלוסיית אגף השיקום, וחברת הכנסת קארין בוודאי תומכת ומסייעת, אני מקווה שהנושא הזה יכוסה בחקיקה ואז למעשה לא תהיה כאן בעיה.

קארין אלהרר: זה יהיה בחקיקה ראשית ו - - -

<שלמה אלישר: זה יעוגן בחקיקה וזה יהיה מחויב המציאות.

קארין אלהרר: ולא יהיה מצב גירעוני.

<אבנר עורקבי: מה אתה רוצה להגיד, שכולם יקבלו?

<שלמה אלישר: אני אומר שעל פי הקריטריונים שנקבעו עד כה, הם יעוגנו בחוק וכל מי שעומד בקריטריונים יקבל.

<אבנר עורקבי: כולם יקבלו?

<אבנר עורקבי: כי יש כאלה אצלי שלא מקבלים.

<אבנר עורקבי: אמהות חד הוריות לילד נכה.

קארין אלהרר: אבנר, זו בכלל לא הסיטואציה.

שמעון אוחיון: בואו נשמע את נציגי הביטוח הלאומי.

מיכל רוזין: כן, חשוב ביותר, כי אנחנו התעקשנו שהם יבואו והם הגיעו.

<שלמה אלישר: לגבי הנושא השני, של שירותי שיקום, עלתה כאן טענה והיא בהחלט מוצדקת.

<שלמה אלישר: יש לנו בסך הכול שבעה מרכזי יום לנכים קשים שמבקרים בהם כרגע שמונה שעות ביום, בסך הכול 170 אנשים עם מוגבלות פיזית קשה.

<שלמה אלישר: הוצאנו מכרז לעוד שבעה, כאשר עשינו המרה תקציבית מתחום הטיפול החוץ ביתי, ממעונות, הוסטלים ומערכי דיור מוגן לדיור קהילתי, כדי לאפשר לאנשים שחיים בקהילה להגיע למרכז יום לנכים קשים למשך שמונה שעות, כדי שהם לא יצטרכו להגיע למסגרות חוץ ביתיות.

<שלמה אלישר: זה נעשה מתוך תקציבים של אגף השיקום.

<שלמה אלישר: שוב פעם, הנושא התקציבי כאן הוא נושא מאוד קריטי.

<שלמה אלישר: אנחנו פיתחנו 23 קהילות תומכות לנכים, שזה גם דבר שלמעשה בא לתת מענה באמצעות עובדת סוציאלית, לחצן מצוקה של 24 שעות ביממה שעובד וזה מתייחס בהחלט לכל מה שנאמר קודם לכן לגבי הנושא של מצבי חירום.

<שלמה אלישר: אני חושב שהנושא של המלחמה האחרונה שהייתה בדרום, אנחנו קיבלנו הרבה מאוד שבחים על עבודה מאוד מאוד אינטנסיבית מאשקלון ודרומה עד לעוטף עזה, כל היישובים של עוטף עזה, בכל מה שקשור לנושא של טיפול באנשים עם נכויות קשות, נכים בודדים, עיוורים בודדים וכן הלאה.

<שלמה אלישר: הנושא של תומך קהילתי הולך ומקבל יותר ויותר - - -

מיכל רוזין: אנחנו קצת מרחיבים את הדיון - - -

<שלמה אלישר: לא, כי נאמר כאן שיש אנשים שננטשו לגמרי, שהעובדים הזרים פשוט נטשו אותם ולא היה תומך שייתן להם - - -

שמעון אוחיון: אני מודה לך, ד"ר אלישר.

מיכל רוזין: רציתם שביטוח לאומי ידברו.

<יהודה דורון: היה 1,100 שקל שהיה צריך להינתן לנכים על ידי ביטוח לאומי, משום מה נתנו את זה חד פעמי בלבד.

<יהודה דורון: את היית בדיון.

<איילת כהן קלאוזנר: אני אנסה בקצרה להסביר איפה קצבת שירותים מיוחדים נכנסת, כי אנחנו מדברים על אנשים בגיל עבודה.

<איילת כהן קלאוזנר: המטרה של קצבת שירותים מיוחדים, שהיא ניתנת מעבר לקצבת הנכות על אובדן כושר עבודה ומעבר לקצבת ניידות על ניידות מחוץ לבית, זה לאנשים בגיל עבודה שצריכים עזרה בפעולות היום יום.

<איילת כהן קלאוזנר: זה בכסף, בניגוד לסיעוד, למי שלא יודע, ולא מותנה בהעסקה של עובד זר, או בהעסקה של מישהו בכלל.

<איילת כהן קלאוזנר: היום קצבת שירותים מיוחדים בפועל המקסימלית, בגלל הגדלה לגמלת מוגבלות קשה, מגיעה ל-217%.

<איילת כהן קלאוזנר: רק לפרופורציות, גמלת סיעוד מגיעה ל-168% מסכום בסיסי שלפיו ביטוח לאומי מחשב את הקצבאות.

מיכל רוזין: כמה זה אומר בכסף?

<איילת כהן קלאוזנר: זה אומר 4,761 שקלים.

<איילת כהן קלאוזנר: אני כן רוצה להגיד בהקשר הזה, זה גם מתחבר למה שדורון אמר, שבקצבת שירותים מיוחדים היו הרבה שינויים בשנים האחרונות, אנחנו קודם כל התחלנו תשלום קצבה לנכים הקשים 60 ימים מוקדם יותר, היה פיצוי חד פעמי בעקבות טענות על שינויים בהעסקה של עובדים זרים שעשו איזה שהיא בדיקה והיה הסכם באישור כמובן של משרד האוצר, שביטוח לאומי שילם תשלום חד פעמי.

<קריאה: לעג לרש.

<איילת כהן קלאוזנר: זה היה הסכם מיוחד וזה מעבר לעדכוני הקצבאות שנעשים כחוק בדרך כלל בזמן האחרון, כשהמדדים נמוכים, כל ינואר.

<איילת כהן קלאוזנר: היה לנו בשנה האחרונה תיקון של ה-IADL, שהגדיל מאוד בעלות של 110 מיליון שקלים את הסכומים ואת גובה הקצבאות שמשולמות, כך שזו לא קצבה שנשארת במקום.

<איילת כהן קלאוזנר: כל זה בתוך ענף שהוא ענף גירעוני.

<איילת כהן קלאוזנר: כרגע להגדיל עוד, זה כן נושא שעלה לפני כמה שנים, קודם כל חשוב לי לומר שמבדיקה שעשינו אחוז מקבלי קצבת שר"מ שמעסיקים עובד זר ומעסיקים שני עובדים זרים הוא לא גדול.

<איילת כהן קלאוזנר: זה לא אומר כלום - - -

מיכל רוזין: כמה?

<איילת כהן קלאוזנר: על שני עובדים זרים אני יודעת על 2013, מתוך נתונים שאז היו בערך 37,000 מקבלי שר"מ, אנחנו היום ב-38,000, היו 5,296 מעסיקים עובדים זרים, מתוכם 270 שמעסיקים שני עובדים זרים.

מיכל רוזין: 270 מעסיקים שניים?

<איילת כהן קלאוזנר: נכון לשנת 2013.

קארין אלהרר: וכמה מעסיקים אחד?

<איילת כהן קלאוזנר: כ-5,300.

<איילת כהן קלאוזנר: בגדול זה פחות מ-10%.

קארין אלהרר: השאלה האם עשיתם חלוקה, הרי שר"מ זה 50%, 100% ו-175%.

קארין אלהרר: תדברי איתי רק ב-175% כמה מעסיקים עובד סיעודי וכמה מקבלים גמלה.

<איילת כהן קלאוזנר: יש את זה במחקר.

<איילת כהן קלאוזנר: זה במקרה נתון שלא רלוונטי לנו להחלטה, אבל כן - - -

קארין אלהרר: לא, לנו הוא רלוונטי כוועדה.

<איילת כהן קלאוזנר: אנחנו נדאג לכם לחלוקה לפי אחוזי גמלה.

<איילת כהן קלאוזנר: מתוך 175% סך הכול מתוך 4,000 3,000 העסיקו עובד זר.

<איילת כהן קלאוזנר: אני אבדוק את זה, אבל אחוז גבוה יותר בקרב ה-175%.

<איילת כהן קלאוזנר: זה לא תנאי לקצבה, אנחנו לא בודקים את זה, זה היה רק נתון שבדקנו כדי להבין מה עושים עם הקצבה.

קארין אלהרר: אז אני רוצה לשים משהו על השולחן, אדוני היושב ראש ומיכל.

קארין אלהרר: זה נכון שיש יותר מקבלי קצבאות שר"מ, אבל לא כל מקבלי קצבאות השר"מ נמצאים באותו מצב.

קארין אלהרר: בודקים חמש פעולות יום יום, יש כאלה שלא מסוגלים לעשות אף אחת מן החמש ויש כאלה שמסוגלים לעשות בסיוע קל אפילו את חמש הפעולות ועדיין זכאים לשר"מ.

קארין אלהרר: אני חושבת שאנחנו צריכים לצמצם את עיקר המחלוקת בינינו לבין האוצר, ביטוח לאומי, משרד הרווחה וכו', ולבוא ולהגיד ביושר שאנחנו מדברים רק על האוכלוסייה הקשה ביותר, על אלה שמעסיקים לפחות עובד סיעודי זר אחד ובוודאי שאנחנו מדברים על אלה שמעסיקים שניים, שזה באמת בקצבה המשתלמת, היא קצבה ראויה וטובה, אבל היא לא ראויה כשמדברים על העלויות.

קארין אלהרר: הצד השני לא מתאזן.

קארין אלהרר: זה נכון, אני מודעת למה שכתוב בחקיקה, שכתבו שזה לא אמור לממן, זה לסייע בהעסקת עובד סיעודי, אבל ברור לכולם, כששוק התעסוקה של אנשים עם מוגבלויות הוא כל כך מצומצם, אין אנשים עם מוגבלויות שהם משולבים, בטח לא ברמה הראויה, אז כל מקורות ההכנסה שלהם הם קצבאות הביטוח הלאומי וכשזה המצב אי אפשר באמת לישון בשקט ולהגיד 'בסדר, זה אמור רק לסייע'.

מיכל רוזין: אז עוד דבר אחד ואנחנו נסכם.

מיכל רוזין: אנחנו חייבים לסכם.

<איילת כהן קלאוזנר: רק לתקן משפט אחד, נתוני 2012, מתוך 8,300 בערך שקיבלו את המקסימלי, 3,050 העסיקו עובד זר.

<איילת כהן קלאוזנר: זה בהקשר הזה.

<איילת כהן קלאוזנר: אם כבר קארין דיברה ודיברו פה על האוכלוסייה של הילדים, מבחינתנו בתעדוף, במצב של אין תקציב, ובאמת אין פה נציג של האוצר, מה שאנחנו רואים מול העיניים כדחוף יותר כרגע זה הגדלת הקצבה לילדים הנכים הקשים ואנחנו מאוד מקווים שזה יעבור בקרוב.

מיכל רוזין: אנחנו נעשה על זה דיון.

<קריאה: גם לילדים וגם לבוגרים.

שמעון אוחיון: הגב' קלאוזנר, רק תתקני אותי, כי אני מחזיק נייר.

שמעון אוחיון: נאמר לפי נתוני המוסד לביטוח לאומי לחודש דצמבר 2013, את דיברת על 8,000, של מקבלי שר"מ שהעסיקו עובד זר.

<איילת כהן קלאוזנר: נתוני 2012, אנחנו עלינו בצורה דרמטית - - -

מיכל רוזין: 3,050 מתוך 8,300, היא אמרה.

שמעון אוחיון: אז זה בסדר.

שמעון אוחיון: אז המספר עלה ל-5,200.

<איילת כהן קלאוזנר: אני מניחה שהיום המספר גבוה יותר, גם במקבלים וגם במעסיקים.

שמעון אוחיון: אז אני מודה באמת לכולם ואני מודה גם למיכל.

שמעון אוחיון: אני רוצה להעביר בחזרה את רשות הדיבור ליושבת ראש הוועדה שהיא תסכם.

שמעון אוחיון: ביחד הקשבנו, האזנו לכל הבעיות, אני שמח שגם קארין הצטרפה, וביחד נשב לראות מה אנחנו יכולים להוביל לכיוון קצת יותר מעשי, מה נוכל לעשות ואם צריך עוד ישיבה, בוודאי נצטרך עוד ישיבה, את זה נשאיר בידיים של מיכל.

שמעון אוחיון: (היו"ר מיכל רוזין)

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: קודם כל אני רוצה ממש להודות לחבר הכנסת אוחיון, עזרת לי מאוד היום ואני גם חושבת שהנושא הזה מאוד קרוב ללבך והיה לי חשוב שתנהל את הישיבה וטוב שכך.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד משפט פתיחה מאוד מאוד קצר, כי אנחנו באמת כבר בשלב הסיכום.

מיכל רוזין: היום מול שר הרווחה הראיתי איך הנתונים של הפערים והעוני וההשוואה של ישראל ל-OECD, גם ועדת אלאלוף הציגה את זה, להראות שהבעיה העיקרית או ההבדל הגדול שנוצר שבגללו יש כאלה פערים אצלנו ושיעורי עוני כל כך גדולים, במיוחד דרך אגב ילדים וכדומה, אחת הסיבות העיקריות היא תקציבי ההעברות, שזה הקצבאות.

מיכל רוזין: בעצם אין מספיק תשלומי רווחה שיצרו את האיזונים בין קבוצות האוכלוסייה ובוודאי שקבוצה מוחלשת של נכים שזקוקים לסיוע הזה היא בראש ובראשונה.

מיכל רוזין: אני מסכמת ואני מקווה שזה מקובל על חבריי פה, חברי הכנסת.

מיכל רוזין: קודם כל הוועדה תפנה לאוצר, לאחר קבלת הנתונים העדכניים מהביטוח הלאומי, כפי שביקשה חברת הכנסת קארין אלהרר, לגבי המעסיקים מתוך השר"מ, כמה מעסיקים לפחות עובד סיעודי אחד, כמה - - -

<איילת כהן קלאוזנר: זה במשרד הפנים.

<איילת כהן קלאוזנר: אלה לא נתונים שיש בידינו.

מיכל רוזין: אוקיי, הפנים והביטוח הלאומי - - -

<משה נקש: לא התמ"ת ולא הפנים.

<משה נקש: כמה מעסיקים עובדים זרים זה אנחנו, זה רשות האוכלוסין.

מיכל רוזין: נכון, אבל כמה זכאים?

<משה נקש: כמה זכאים ביטוח לאומי יודע.

<משה נקש: ויש להם, דרך אגב, את הנתונים שלנו שהם יכולים להצליב.

מיכל רוזין: וכמובן ילדים.

מיכל רוזין: תנו לנו את כל הנתונים כדי שנוכל לבוא - - - אנחנו רוצים כמה שיותר נתונים, כי צודקת קארין, כשאתה מבקש את הכול ולכולם מגיע אתה לא מקבל.

מיכל רוזין: כשבסופו של דבר אתה בא ואומר קבוצת הקצה הזאת צריכה עכשיו סיוע דחוף וצריך להגדיל את הקצבה להם.

מיכל רוזין: אחר כך נמשיך, אנחנו לא מבטיחים לא להיאבק גם בשביל השאר, אבל קודם כל בואו ניאבק לאוכלוסיות שזקוקות לכך בראש ובראשונה.

מיכל רוזין: זה דבר ראשון.

מיכל רוזין: אנחנו נפנה ביחד, אחרי שיהיה לנו את כל המידע, וניעזר בממ"מ (מחלקת מחקר ומידע של הכנסת) על מנת לחשב את הדברים בנושא גמלת טיפול אישי סיעודי, נפנה בעניין הזה לאוצר.

מיכל רוזין: לגבי התקנות הגיאוגרפיות, ועדת החריגים.

מיכל רוזין: אנחנו מבקשים לקבל בהקדם גם את פרסום הנהלים ואני חושבת שצריך לשקול מחדש את התנאים של הגשת הבקשה, בטח לפני העסקת העובד הזר.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו צריכים לקיים פה ועדה נוספת לגבי התקנות.

מיכל רוזין: אנחנו קיימנו פה עם סגנית השרה, רק כשהיא אישרה את התקנות בוועדת הפנים ואז היא הציגה אותן, אנחנו שמונה חודשים אחרים - - -

קארין אלהרר: וכבר מקבלים הרבה פניות.

מיכל רוזין: יש הרבה בעיות.

מיכל רוזין: בואו נשמע, אנחנו לומדים מהדברים האלה, זה לא תורה מסיני.

מיכל רוזין: אני גם מאמינה שגם תורה מסיני אפשר לשנות, יש רפורמים וכדומה.

שמעון אוחיון: ללמוד אותה בשלבים.

שמעון אוחיון: אל תשני אותה, אבל תלמדי אותה בשלבים.

מיכל רוזין: סליחה, ידעתי שאני אסתבך.

מיכל רוזין: אבל בוודאי תקנות, שאינן תורה מסיני, ובוודאי חוקים שנעשו בידי אדם, אפשר לבחון את עצמנו ולבדוק האם הם נותנים מענה.

מיכל רוזין: הרי הם נוצרו למשהו מסוים, ואם בסופו של דבר מגיע אדם ואומר 'אני, בגלל התקנות שבאו להגן עליי נפגע', אז אנחנו צריכים לבדוק ולראות איך אנחנו מוצאים את החריג.

מיכל רוזין: הדבר הנוסף שאנחנו נדון בו גם זה הוועדה ההומניטארית.

מיכל רוזין: בפעם האחרונה שדנו התקבלה ההחלטה החשובה והנכונה להכשיר, להלבין, איך שאתה רוצה לקרוא לזה, את אותם 5,000, אמרנו שניפגש שוב כדי לשמוע מה קורה עם המכסה, את מי מאשרים, מי לא מאשרים.

מיכל רוזין: גם בעניין של תנאי הסף, צריך לבדוק, כמו שנתתי את הסיפור של עובדת זרה שלא באשמתה, מה לעשות, מתה ואחריה מתה אישה ובאמת היא עובדת טובה ואנחנו רוצים שהיא תישאר פה והיא נופלת רק בגלל שאנחנו חושדים אוטומטית שהיא עזבה את המעסיקים שלה.

מיכל רוזין: הדבר האחרון זה הנושא של מאגר עובדים חליפיים.

מיכל רוזין: בית המשפט קבע, הוא נתן לכם את האופציה להביא לפה אנשים עם ויזה כללית, או להשאיר אנשים שסיימו את העובדה ושיוכלו להיות עובדים חליפיים.

מיכל רוזין: משום מה המאגרים האלה זה משהו נעלם, משום מה האזרחים לא יודעים שהם יכולים להשתמש במאגרים האלה.

מיכל רוזין: בואו נדבר על זה.

<קריאה: אין במאגר.

מיכל רוזין: אז אנחנו צריכים לדבר על זה עם הלשכות ולראות איך אנחנו מוצאים פתרון לזה, כי זה אומר גם להחלפת העובדים וגם לשבתות.

<קריאה: גם ביציאה לחופש.

מיכל רוזין: מגיע לעובד הזר גם חופש, גם אם בחופש הזה הוא בוחר לעבוד לא יודעת במה.

<קריאה: לא, הוא נסע לחוץ לארץ לבקר את אמא שלו, אז מה עושה אותו נכה?

מיכל רוזין: בסדר, גם נכון, אבל בוודאי שהם זכאים לחופש ולימי מנוחה וגם לנסוע לבקר את ילדיהם וכדומה וצריך שיהיו פה מאגרים, כי אחרת אנחנו כל הזמן מעמידים את אוכלוסיית הנכים, תסלחו לי, מול העובדים הזרים וזה החטא שלנו ויותר מזה, אנחנו הופכים אותם למעסיקים שצריכים להעסיק רואה חשבון ועורך דין והכול כדי לנהל את העסק הזה, כאשר הם בעצם אלה שמטופלים.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אנחנו נמשיך לדון.